natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2) Traktatens artikel 119 kan gøres gældende ved de nationale domstole, og disse skal sikre beskyttelsen af de rettigheder, som denne bestemmelse til lægger private, navnlig i de tilfælde, hvor arbejds giveren, på grund af en forpligtelse til at bidrage til en pensionsordning, der alene påhviler mandlige arbejdstagere eller alene kvindelige arbejdstagere, på den ansattes vegne betaler bidrag, der fratrækkes bruttolønnen, hvis størrelse bidragene således er bestemmende for.
In replyto question(1),andbasedon the conceptofthe term'pay'containedin Article119,the Courtconsideredthat sumssuch asthoseinquestionwhichwereincludedin the calculationof thegrosssalarypayableto the employeeand which directlydeterminedthe calculationof otheradvantageslinkedto the salary,suchasredundancypaymentsunemp,loymenbenetifts,family allowancesand creditfacilitiesfo,rmed partofthe worker'spayevenif they wereimmediatelydeductedby the employeandr paidto apensionfundon behalfof the employee T h. isapplied a fortiori wherethosesums were refundedin certaincircumstances,subjectot certaindeductionsto, the employeeif heceasedto belongto the contractuareltiremenbenetfitsschemeunder whichthey were deducted As . far asthesecondquestionwas concernedthe, Courtfoundthatan examinationof this questionwas not necessary,havingregardto the interpretationalreadygivento
Dato for dommen: 31. marts 1981.
Date of judgment:31 March1981 periodrepresenting
Arbejdsgiveren indrømmede, at fru Jenkins var ansat til at udføre lignende arbejde som Bannan, men fastholdt, at der var en »væsentlig forskel mellem de to tilfælde, som ikke havde forbindelse med kønsforskellen«.
' m at er i a l constituteda d ifferenceo,therthan the difference of sex' sufficient to justify an hourly rate ofpay 1 0o/olower.
Emne: Lige løn (EØFtraktaten, artikel 119, og artikel 1 i Rådets direktiv 75/117/EØF).
Subject matter:Equalpay (EEC Treaty Ar,ticle 119, and Article 1Council Directive75/1 17IEEC).
Ved kendelse af 25. februar 1980 forelagde Employment Appeal Tribunal i Det Forenede Kongerige i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
By an order dated 25 February1980,the EmploymentAppeal Tribunaolf the United Kingdomreferredthefollowingquestionsto the Courtfor apreliminaryrulingunder Article 177 of the EECTreaty:
1) Kræver ligelønsprincippet i EØF-traktatens artikel 119 og i artikel 1 i Rådets direktiv af 10. februar 1975, at lønnen for timelønsarbejde skal være den samme: a) uanset antallet af ugentlige arbejdstimer, eller
(1)Doestheprincipleof equalpay,containedin Article1 19 of the EECTreatyand Article 1 of the CounciJ Directive of 10 February1975,requirethatpayforwork at time ratesshall be the same,irrespective:
Kingsgate Ltd. (i det følgende benævnt »Kingsgate«), som fremstillede tøj til kvinder, havde 89 ansatte, heraf 35 mandlige og 54 kvindelige.
,, clothing,employed89peopleof whom 35 were maleand 54 female.
Alle de mandlige ansatte undtagen én var fuldtidsbeskæftigede; af de kvindelige ansatte arbejdede fem på deltid.
All the male employeesexceptone,workedfull-time;of the femaleemployeesfive, workedpart-time.
Kort før Equal Pay Aet 1970 trådte i kraft, indførte Kingsgate samme timeløn for fuldtidsbeskæftigede mænd og kvinder.
Shortly before the entry into force of the Equal Pay Act 1970,Kingsgatefixedthe hourly payforfull-time work at the sameratefor both menandwomen.
Lønnen for deltidsbeskæftigelse blev fastsat efter en sats, der var 10 % lavere end satsen for fuldtidsbeskæftigelse på grund af nødvendigheden af a) at forhindre hyppigt fravær, b) at sikre den bedst mulige udnyttelse af virksomhedens dyre produktionsanlæg og c) at fremme større produktivitet.
Thepayfor part-timework wasfixedat a rate10 % lowerthanthat applicableto full-timeworkbasedon the needto(a)discourageabsenteeism(b);ensurethat the expensivemachineryin the factory wasbeing usedto its fullest extent; and(c)encourage greaterproductivity. productivity.
b) uanset om arbejdsgiveren har økonomisk interesse i at tilskynde arbejdstagerne til at arbejde så mange ugentlige timer som muligt og følgelig vil betale arbejdstagere, som arbejder 40 timer om ugen, højere løn end arbejdstagere, som arbejder under 40 timer om ugen?
(b)of whetherit is of commerciabenelfitto theemployerto encouragethe doing of themaximumpossiblehours of work and conse-quentlytopay higherrateto workersdoing 40hours per week than to workers doing fewer:than 40 hoursperweek?
2) Såfremt spørgsmål 1), litra a) eller b), besvares benægtende, hvilke kriterier skal da anvendes ved afgørelsen af, om ligelønsprincippet gælder i tilfælde, hvor en forskel i timelønssatserne beror på det samlede antal ugentlige arbejdstimer?
Mrs Jenkinswho, workedpart-time(approximate30lyhours perweek), brought an action beforean industrialtribunalbecauseshetookthe viewthat she was unfairlyprejudicedby the fact that, althoughshe was engagedto perform the same work as that performed by one of her male colleagues
Fru Jenkins, som arbejdede på deltid (ca. 30 timer om ugen), anlagde sag ved Industrial Tribunal, da hun følte sig skadet ved den omstændighed, at hun, skønt ansat til at udføre samme arbejde som en af hendes mandlige fuldtidsbeskæftigede kolleger (hr. Bannan), oppebar en lavere timeløn end sin kollega.
, lo y ed full-time, lf the answertoquestion(1)(a)or(b)isin thenegativewha,t criteriashouldbe usedin determining whetheror not theprincipleof equalpayapplieswherethereis a differencein the time ratesof pay related to the total number of hours workedeach week ?
Hun gjorde gældende, at lønuligheden var i strid med den klausul om ligeløn, som var indføjet i hendes ansættelseskontrakt, og i strid med artikel 1, stk. 2, litra a), i Equal Pay Aet, hvorefter princippet om lige løn til mænd og kvinder gælder i alle tilfælde, hvor en kvinde er ansat til at udføre lignende arbejde (»like work«) som en mand i samme stilling.
she drew an hourly rate of pay lower than that drawnby her colleagueS he . allegedthatthe differenceinpaycontravened the equality clause incorporated into hercontract and the pr:ovisions of section1{ZXa) of the Equal Pay Act, accordlng to which the principle of equalpay. for men and women applied in ever:y case where a
3) Vil besvarelsen af spørgsmål 1 ), litra a) eller b), eller spørgsmål 2) være anderledes (og i så fald i hvilken henseende), såfremt det påvises, at et væsentligt lavere antal kvindelige end mandlige arbejdstagere er i stand til at arbejde i det mindste antal ugentlige
(3)Wouldthe answertoquestion(1) (a)or(b)bedifferent (and, if so, in what respects) if it wereshown that a considerably smaller proportion offemale workers than of male workers is able to
EF-Domstolens afgørelser ved dette princips indhold eller rækkevidde, som fastlagt i traktaten.
Caselaw of the European Court of Justice performthe minimumnumberof hourseach weekrequiredto qualifyfor the full hourlyrateof pay?
timer, som kræves for at oppebære den fulde timelønssats?
the content or scopeof thatprincipleas definedin the Treaty.
Som svar på de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In answerto thequestionsreferredto it the ECJheldthat:
4) Er de pågældende bestemmelser i EØF-traktatens artikel 119 eller nævnte direktivs artikel 1 umiddelbart anvendelige i medlemsstaterne under de i denne sag foreliggende omstændigheder?
(4)Arethe relevanprovtisrionsof Article 1 19 of the EECTreaty or Ar:ticle 1 of the said Directive, as the casemaybe, directlyapplicablein MemberStatesin thecircumstancesof thepresentcase?
Domstolen påpegede i sit svar på de første tre spørgsmål, at de ved artikel 119 forbudte lønforskelle kun var dem, der var baseret på forskellen med hensyn til arbejdstagernes køn.
In answeringthe firstthree questionsthe, Courtfirstpointedout that the differencesin pay prohibitedby Article 1 19 were exclusivelythose basedon thedifferenceof the sex of the workers.
Følgelig udtalte Domstolen, at den omstændighed, at deltidsbeskæftigelse blev af lønnet med en lavere timeløn end fuldtidsbeskæftigelse, således ikke i sig selv var en efter artikel 119 forbudt forskelsbehandling, såfremt timelønningerne anvendtes uden sondring mellem kønnene for de to lønmodtagergrupper, og såfremt lønforskellen mellem deltids- og fuldtidsbeskæftigelse skyldtes faktorer, som var objektivt begrundede, som for eksempel når arbejdsgiveren af økonomiske grunde og uden hensyn til arbejdstagerens køn ønskede at fremme fuldtidsbeskæftigelse.
Consequentlysa,idthe Court,the fact that part-timework was pa,idat anhourlyratelowerthanpaidfor fulltime work did notamount perseto discriminationprohibitedby Article1 19 providedthat the hourlyrateswere appliedtoworkers belongingto either categorywitho,utdistinc-tion basedon sex andin so far asthe differencein paybetween part-timework andfull-time work wasattributableto factors which were objectivelyjustified,such as the endeavourof the empfoyeron; economicgroundsto, encouragefull-timeworkirrespectiveof thesex of the worker.
Blev det derimod godtgjort, at en betydelig mindre procentdel af kvinder end mænd udførte det minimumsantal arbejdstimer pr. uge, som var nødvendigt for at gøre krav på timelønssatsen for fuldtidsbeskæftigelse, var lønuligheden i strid med traktatens artikel 119, når den pågældende virksomheds lønpolitik under hensyntagen til kvinders vanskelighed ved at komme til at arbejde i minimumsantallet af timer pr. uge ikke kunne forklares ved andre faktorer end forskelsbehandling på grundlag af køn.
Howevel explainedthe Court,if itwas establishedthat a considerablysmallerpercentageof womentha,nof men performedthe minirnumnumber of weekly working hoursr.equiredin ordertobe ableto claimthe fulltime hourlyrate ofpay,theinequalityin paywouldbe contraryto Article 1 1 9 of the Treaty where,regard being hadto the difficultiesencounteredby womenin arrangingto work that minimumnumberof houri per week,thepay policyofthe undertakingin questioncouldnot be explained,byfactorsotherthan d is cr : i mination based o,h seX.
Ifølge Domstolen skulle dette spørgsmål afgøres af den nationale ret.
This wasan issueto be decidedby nationalcourts,saidthe
Med hensyn til det fjerde spørgsmål, som vedrørte den direkte virkning af artikel 119, henviste Domstolen til sine afgørelser i sagerne 43/75 — Defrenne II, 129/79 — Macarthys og 69/80 — Worringham. Med hensyn til artikel 1 i Rådets direktiv 75/117 udtalte Domstolen, at denne bestemmelse, hvis væsentligste formål var at lette den praktiske gennemførelse af ligelønsprincippet i traktatens artikel 119, ikke på nogen måde ændrede
As for the fourth question, which concerned the dir.ecteffect of Article 119,the Courtmentionedits decisionin Cases 43/7'5 - Defrenne ll; 129179 - Macarthys;and 69180 - Waringham.ln relatio,n to Arti,c,le 1 of Councif Directive751117the, Court saidthat thisprovision which was principalty designed to facilitate the p,racticarl ,appl,icat:io,n of the prrn,ciple ,of egua'f ,payoutlined in Article ll 119 of the Treaty in fto wdv a,ltered
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union
Handbookonequaltreatmentforwomenand menin the EuropeanUnion
Ved kendelse af 19. januar 1981 forelagde House of Lords i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen to præjudicielle spørgsmål:
By orderdated 19 January1981,the Houseof Lordsreferredtwoquestionsto the Courtfor apreliminaryruling under Article 177 of the EECTreaty:
Emne: Lige løn til mænd og kvinder (EØFtraktaten, artikel 119, artikel 1 i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 og artikel 1 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976).
Subject matter:Equalpayfor men and women(EEC Treaty Ar,ticle 119, Article 1 of Council Directive75/117/EECof10 February1975,and Article1 of CouncilDirective76/207/EECof 9 February1976).
2) Såfremt spørgsmål 1), a), b) eller c), besvares bekræftende, har artikel 119 eller et af de ovenfor nævnte direktiver da direkte virkning i medlemsstaterne i den forstand, at bestemmelserne til lægger private rettigheder efter fællesskabsretten, som de nationale domstole skal beskytte under omstændigheder som i nærværende sag?
(2)lfthe answetorquestion(1)(a)(1,)(b)or(1)(c)isinthe affirmativeis, Article 119 or eitherof the saidDirective s directlyapplicablein MemberStatesso asto conferenforceable Communityrightsuponindividualsin the abovecircumstances?
Alle ansatte ved British Rail Engineering nød under ansættelsen en række væsentlige befordringsgoder, som også omfattede ægtefæller og forsørgelsesberettigede børn. Efter pensioneringen oppebar de tidligere ansatte, såvel mænd som kvinder, fortsat befordringsgoderne, men ikke i samme omfang som før.
Duringthe periodof their employmenta,ll employeesof British Rail Engineeringenjoyedcertainvaluabletravelfacilitieswhich were alsoextendedto theirspousesand depend en ch ti ld ren On . retiremenfot,rmeremployeesmen, and women,continuedto enjoytravelfacilitiesbut they were reducedin comparisonwiththose whichtheypreviouslyenjoyed.
De mandlige ansattes ægtefæller og forsørgelsesberettigede børn havde fortsat adgang til goderne, mens dette ikke længere var tilfældet for de kvindelige ansattes familie.
However,although male employeescontinuedto begrantedfacilitiesfor themselvesandfor their wivesanddependenchtildrenas well,femaleemployeesnolongerhad suchfacilitiesgrantedin respecotf theirfa milies.
For at kunne besvare det første spørgsmål fandt Domstolen det nødvendigt først at foretage en under søgelse af den retlige karakter af de særlige befordringsgoder, der var genstand for nærværende sag, og som en arbejdsgiver ydede uden dog at være kon traktmæssigt forpligtet hertil.
Beforereplyingtoquestion(1),the Courtfounditnecessaryto investigatethe legal nature of the specialtravelfacilitiesat issuewh,ichthe employegrrantedtoits employeesalthoughit was not contractuallyboundto do so.
Domstolen henledte derefter opmærksomheden på præmis 6 i sagen 80/70 — Defrenne I, hvor den havde udtalt, at begrebet løn i artikel 119, stk. 2, omfattede samtlige ydelser, aktuelle eller fremtidige, som arbejdstageren som følge af arbejdsforholdet modtog fra arbejdsgiveren, eventuelt indirekte, i penge eller naturalier.
The Courtthen calledattentiontoparagraph6 of Case 80/70 - Defrenne l, where it had stated thatthe conceptofpaycontainedin the secondparagraphof Article 1 19 comprisedany other consideration,whetherin cashor in kind, whetherimmediateorfuture,providedthat the workerreceivedit, albeitindirectlyin, respectof his employmenfromt his employer
Den indstævnte virksomheds mandlige ansatte oppebar fortsat efter overgangen til pension særlige befordringsgoder til sig selv, deres ægtefæller og forsørgelsesberettigede børn.
male employeesof the respondent undertakingretiredfromtheir employmenont reachingretiremenagetthey continuedto begrantedspecialtravelfacilitiesfor themselvesthe,ir wives andtheirdependenchtildrenl.t followedfromthisthat railtravelfacilitiessuch asthose underconsiderationfulfilledthecriteriaenablingthemto be treatedaspay withinthe meaningof Article 119 of the EECTreaty More over
Den 25. november 1976 anlagde fru Garland sag ved Industrial Tribunal og gjorde gældende, at hendes arbejdsgiver i strid med Sex Discrimination Act 1975 udøvede forskelsbehandling over for hende.
On 25 Novembe1976r, Mrs Garlandcomplainedto anindustriatrlibunathalt her employewasr discriminatingagainsther contraryto theprovisionsof the SexDiscriminationAct 1975.
Retten frifandt arbejdsgiveren, hvorefter hun appellerede sag en til Employment Appeal Tribunal, som ændrede førsteinstansens afgørelse. Sagen blev derpå anket til Court of Appeal, som ophævede den anden dom.
The tribunal rejected Mrs Garland's application and shethen appealedto the Employ men Appeat l Tribunawhlich reversedthe first decision Fo . ll owing a new appealthe, Court of Appealannulledthe second decision The . issues of Communitylaw were not raiseduntilthe casereachedthe Houseof Lords.
De fællesskabsretlige spørgsmål blev først rejst, da sagen nåede House of Lords.
Courtstressedthatthe argumentha t tthe facilitieswere
Dette medførte ifølge Domstolen, at goder i forbindelse med jernbanebefordring som dem, der var tale om i denne sag, opfyldte betingelserne for at kunne betegnes som løn efter betydningen i EØF-traktatens artikel 119. Endvidere understregede Domstolen, at det argument, at disse goder ikke bestod i henhold til en kontrakt, ikke var afgørende.
Caselaw of the European Court of Justice not relatedto a contractuaoblligationwasimmaterial;theirlegalnaturewas notimportanfotr thepurposesofthe applicationof Article 1 19 providedthattheywere were grantedin respeco tf employment
Godernes retlige karakter havde ikke betydning for anvendelsen af artikel 119, såfremt de ydedes i tilknytning til ansættelsesforholdet.
. view of the interpretationgivento Article 1 19,there was no needto consideporints(b)and(c)ofquestion(1).
Med hensyn til det andet spørgsmål, som vedrørte den direkte virkning af artikel 119, henviste Domstolen til sin afgørelse i sag 96/80 — Jenkins, hvori den havde udtalt, at traktatens artikel 119 fandt direkte anven delse på alle former for forskelsbehandling, som kunne konstateres allerede ved hjælp af de i artiklen opstillede kriterier, samme arbejde og lige løn, uden at der fra Fællesskabets eller medlemsstaternes side skulle træffes nærmere foranstaltninger til fastlæggelse af disse kriterier, således at de kunne anvendes.
As to the secondquestionwh,ich concernedthe directeffect of Article 119,the Courtmentionedits rulingin Case96/8A- Jenkins Ar:ticle 119 of the Treatyapplieddirectlyto allformsof discriminationwhich might beidentifiedsolelywith the aidof the criteriaof equalwork and equalpayreferredby the articleinquestion,without nationaolr Communitymeasuresbeingrequiredto definethem with greaterprecisionin ordertopermitof their application.
På denne baggrund statuerede Domstolen:
Courtruledthat:
1) Når en arbejdsgiver, uden at være kontraktmæssigt forpligtet hertil, yder tidligere mandlige ansatte særlige befordringsgoder, efter at de er gået på pension, foreligger der en forskelsbehandling i artikel 119's forstand af tidligere kvindelige ansatte, som ikke har adgang til de samme goder.
1.1.Wherean employer (although not bound to do soby contract) provides specia I travel facilities forformer male employees fo enjoy after their retirement this constifutesdiscrimination within themeaning of Article 1 19 against former femaleemployees who do not receive the same facilities.
2) Såfremt en national ret ved hjælp af kriterierne samme arbejde og lige løn og uden fællesskabs foranstaltninger eller nationale foranstaltninger er i stand til at fastslå, at ydelse af særlige befordringsgoder alene til mandlige pensionerede ar bejdstagere indebærer en forskelsbehandling på grundlag af køn, er traktatens artikel 119 umiddelbart anvendelig.
Where a national court is able, using the criteria ofequal work and equal pay, without the operation of Community.or national measures, to establish thatthe grant of special travel facilities solely to retiredmale employees represenfs discrimination based ondifference of sex, the provisions of Article 1 19 ofthe Treaty apply directly to such a situation.
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union som ikke gav ham medhold, hvorefter han appellerede til Employment Appeal Tribunal.
Handbook on equal treatmentfor women and men in the European Union sionsof the Equal Pay Act 1970,aslast amendedby the Sex DiscriminationAct 1975.
Ved kendelse af 16. januar 1981 forelagde Employment Appeal Tribunal i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen tre præjudicielle spørgsmål:
By an orderof 16January1981,the EmploymentAppeal Tribunarelferredthreequestionsto the Courtfor a preliminaryruling under Article 177 of the EECTreaty:
1) Finder princippet om lige løn i EØF-traktatens artikel 119 og artikel 1 i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10 februar 1^75 anvendelse på en godtgørelse ved frivillig fratræden, som en arbejdsgiver yder en arbejdstager, der ønsker at fratræde sin stilling?
,ithinthe scopeof theprinciple of equalpaycontainedin Article 1 19 of the EECTreatyand Article1 of the Coun c iD li re ctive 75/11lEEC of 10 February 1975?
Emne: Lige løn og arbejdsvilkår for mænd og kvinder (socialpolitik) (EØFtraktaten, artikel 119; artikel 1 i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975; artiklerne 1, stk. 1, 2, stk. 1, og 5, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976; artikel 7 i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
Equalpayandworkingconditionsfor men and women ( soc i a po ll ic y ) (EEC Treaty Ar,ticle 119;Article 1 of Council Drrective75/117/EECof10 February 1975; Articles1(1),2(1) and 5(1) of Council Directive76/207/EECof 9 February1 976;Article 7 of Council Directive 79/7lEEC of 19
2) Såfremt spørgsmål 1) besvares bekræftende, har princippet om lige løn direkte virkning i medlemsstaterne, således at det tillægger private rettigheder i henhold til fællesskabsretten, som kan påberåbes ved domstolene under de i sagen foreliggende omstændigheder?
(2)lf the answertoquestion(1)is in the affirmative,doestheprincipleof equalpay have direct effectin MemberStatesso asto confer enforceableCom-munityrightsuponindividualsin the circumstancesof the present case ?
3) Såfremt spørgsmål 1) besvares benægtende: a) Finder princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til »arbejdsvilkår«, jf. artikel 1, stk. 1, artikel 2, stk. 1, samt artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976, anvendelse på en sådan godt gørelse ved frivillig fratræden?
(a)is such a voluntaryredundancybenefit withinthe scopeof theprincipleof equaltreatmentfor men and women as regards'workingconditionscon'tainedin Article 1(1), Article2(1)and Article5(1)of Council Directive76l7/EEC of 9 February 1976?
Som følge af en intern reorganisation gav British Railways Board (i det følgende benævnt »BR«) nogle af sine ansatte tilbud om frivillig fratræden.
' Staff of the memorandumprovidedasfollows: aged
Punkt 6 i notatet lød således: »Ansatte, der er fyldt 60/55 (mænd/kvinder), kan fratræde i henhold til bestemmelserne om frivillig fratræden og forflyttelse, når den afdeling, som de er beskæftiget i, berøres af den administrative reorganisation«. sation«.
60/55 (male/female) may leave the service under the redundancyand resettlemenarrangemen t t s when the functionin which(theyare) employedhas been dealtwith underorganisationplanning'. organisationplanning'.
b) I bekræftende fald, har principoet direkte virkning i medlemsstaterne, således at det tillægger private rettigheder i henhold til fællesskabsretten, som kan påberåbes ved domstolene under de i sagen foreliggende omstændigheder?
(b)if so, doesthe said principlehave direct effectin MemberStatesso asto confer enforceableCommunityrightsuponindividualsin thecircumstancesof thepresentcase?
I august 1979 blev hr. Burtons ansøgning om frivillig fratræden afslået med den begrundelse, at han var under den minimumsalder på 60 år, der var fastsåt i det pågældende notat for mandlige ansatte. Han gjorde heroverfor gældende, at han derved blev behandlet mindre fordelagtigt end kvindelige ansatte, da en kvinde på hans alder (58) ville have fået udbetalt godtgørelsen.
The judgment of the ECJ ln August 1979, Mr Burtonhad his applicationforvoluntaryredundancyrejectedon the groundthat hewas underthe minimumageof 60 specifiedfor male employeesby said memorandum He . therefore claimed that he wastreatedlessfavourablythan fernale employeesinasmuchasthe benefit would have beengrantedto a woman of his age(58).Mr, Burtonthen
Det fortolkningsproblem, der blev forelagt Domstolen, vedrørte ikke godtgørelsen som sådan, men spørgsmålet, om betingelserne for adgang til den frivillige fratrædelsesordning indebar forskelsbehandling.
Thequestionof interpretationwhich was referredtothe Court concernednot the benefititself,but whetherthe conditionsof accessto the voluntaryredundancyscheme werediscriminator:y.
Dom stolen påpegede, at dette problem reguleredes af
The Court pointed out thatthat was a matter covered by the provisions of Directive complainedto an industriatl r ib un al underthe provi-