natgillin/translations-raw huggingface dataset:
at der sandsynligvis senere vil skulle foretages institutionelle ændringer i forbindelse med Fællesskabets udvidelse; det siger sig selv, at hvis Fællesskabet udvides kraftigt, må der foretages en dybtgående omstrukturering af institutionerne, idet man ellers risikerer, at Europa blot bliver en frihandelszone med en ret uforbindende samrådsprocedure vedrørende udenrigspolitikken.
(c) the likelihood of further institutional change to accommodate enlargement of the Community. Common sense dictates that in a much larger Community the institutions will have to be radically reformed to prevent Europe degenerating into a mere free trade area with loose arrangements for foreign policy consultation.
Il — Sikring af enhed og konsekvens i Fællesskabets indsats på internationalt plan
Il — Ensuring unity and coherence in the Community's international action
At sikre enhed og konsekvens i Fællesskabets indsats på internationalt plan er en historisk udfordring. Kommissionen ser optimistisk på Fællesskabets muligheder for at tage udfordringen op.
The Commission is optimistic about the Community's ability to meet the historic challenge of ensuring unity and coherence in the Community's international action.
I den sammenhæng rejser der sig tre grundlæggende spørgsmål:
Three fundamental questions have to be answered in this context :
Mener medlemsstaterne, at de har væsentlige fælles interesser, og ønsker de at forsvare dem i fællesskab?
(ï) Do the Member States consider that they share vital common interests and do they wish to act together to pursue them?
Hvilket ambitionsniveau har Fællesskabet og dets medlemsstater, og er de parate til at påtage sig samtlige økonomiske og finansielle konsekvenser af deres beslutninger?
(2) What are the ambitions of the Community and its Member States and are they prepared to accept all the economic and financial consequences of their decisions?
Skal den fælles udenrigspolitik også omfatte sikkerhedsspørgsmål, hvori forsvarsspørgsmål jo indgår som en væsentlig bestanddel?
(3) Should a common foreign policy also cover security matters, given that defence is an essential element of security?
Kommissionen svarer bekræftende på disse tre spørgsmål.
The Commission's answer to all three questions is in the affirmative.
Den mener, at indførelsen af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik må gribes an på en smidig og pragmatisk måde, men også, at Traktaten bør angive, hvilke procedurer og midler der skal være grundlaget for den fælles politik hen imod Den Europæiske Union.
And although it feels that the establishment of a common foreign and security policy will require a flexible and pragmatic approach, it nevertheless believes that the Treaty should outline the procedures and methods for a common policy leading towards European Union.
Udtrykket »fælles politik« er valgt med velberåd hu.
The term ' common policy ' has been chosen deliberately.
For på dette område ville det være urealistisk at forestille sig en politik, hvor medlemsstaterne altid taler med én stemme, da det er klart, at de forskellige medlemsstater har et traditionelt betinget, privilegeret forhold til visse lande og regioner eller indtager en bestemt, historisk betinget geopolitisk stilling.
In these matters it would be unrealistic to speak of political union when it is quite clear that, traditionally, Member States have special relations with certain parts of the world and geopolitical positions which are firmly anchored in their history.
Endnu mere afgørende er det, at de tolv medlemsstater endnu ikke har samme vurdering af deres ansvar eller deres generelle og specielle forpligtelser rundt om i verden.
More importantly, the Twelve do not yet share the same assessment of their responsibilities or of their general and specific commitments in various parts of the world.
Det er de samme betragtninger, der ligger til grund for, at Kommissionen anbefaler en speciel fremgangsmåde, når det drejer sig om sikkerhedsspørgsmål. Traktaten bør henvise hertil, og det kunne ske ved at indføje en bestemmelse svarende til forpligtelsen i artikel 5 i Bruxelles-Traktaten af 1948 om Den Vesteuropæiske Union.
The same considerations have led the Commission to recommend a specific approach to security matters.
Der bør i den nye Traktat ske en generel understregning af orienteringen hen imod en fælles sikkerheds- og forsvarspolitik.
More than that, the new Treaty should, in general terms, point the way towards a common security policy, including defence.
Det er ligeledes i medlemsstaternes fælles interesse, at produktion af og handel med forsvarsudstyr fuldt ud underkastes fællesmarkedets disciplin, hvilket bl.a. indebærer ophævelse af artikel 223.
It is also in the common interest to bring defence equipment production and trade fully under the discipline of the common market, which would involve inter alia the removal of Article 223.
Men sikkerhedspolitikken omfatter i dag ikke blot det væbnede forsvar, men alle de forhold, der gør det muligt at sikre den nationale sammenhæng og sammenhængen på EF-plan; det drejer sig ikke blot om at bevare en fælles samfundsmodel, men også om at beskytte borgerne mod terrorisme, storkriminalitet og de andre plager, som det moderne samfund byder på.
However, security is more than just a matter of military defence. It now covers all means of guaranteeing cohesion at national and Community level, from the preservation of a common model of society to the protection of citizens against terrorism, serious crime and the other scourges of the modern world.
Udformningen og iværksættelsen af en fælles udenrigspolitik rejser følgende fire spørgsmål:
The definition and implementation of a common foreign policy raises four questions :
— hvem skal forberede beslutningerne?
Who will prepare the decisions?
— hvem skal træffe beslutningerne?
Who will take the decisions?
— hvem skal føre beslutningerne ud i livet?
Who will implement the decisions?
— hvorledes skal man inddrage de folkevalgte repræsentanter, først og fremmest Europa-Parlamentet?
(4) How can the expression of popular sovereignty, first and foremost the European Parliament, be involved in this process?
1) Forberedelsen af beslutningerne bør baseres på de hidtidige erfaringer med EF-systemet, idet én og samme ad hoc-institution dels skal sikre konsekvensen i Fællesskabets indsats, dels sikre sammenhængen mellem den fælles udenrigspolitik og de andre fælles politikker.
(1) The preparation of decisions should be based on the experience of the existing Community system whereby an ad hoc institution would act simultaneously as a focus for Community action and as the guarantor of consistency between the common foreign policy and the other common policies.
Udenrigs- og sikkerhedspolitikkens meget specielle karakter indebærer nemlig, at initiativretten bør deles mellem Rådets formandskab, medlemsstaterne og Kommissionen, bl.a. fordi der er en nær forbindelse mellem på den ene side udenrigspolitikken og på den anden side den økonomiske politik udadtil og udviklings- og samarbejdspolitikken.
In fact, the very specific nature of foreign and security policy implies that the right of initiative must be shared between the Council Presidency, the Member States and the Commission, if only because of the close links between foreign policy on the one hand and external economic policy and development cooperation policy on the other.
Derfor bør det organ, der skal forberede beslutningerne, omfatte det nuværende politiske sekretariat idet dette dog skal styrkes samt repræsentanter for Kommissionen. Disse skal, under udvisning af den fornødne diskretion, samarbejde om udarbejdelsen af beslutningerne vedrørende denne nye fælles politik.
For this reason, the body responsible for preparing decisions should include the present political secretariat — which will be strengthened — and representatives of the Commission, so that they can work together, with the necessary discretion, to draw up decisions on this new common policy.
Dette organ bør placeres i tilknytning til Rådets generalsekretariat.
It would be attached to the General Secretariat of the Council.
Sideløbende hermed bør Coreper omorganiseres, således at den kan tage stilling til de udenrigspolitiske spørgsmål før drøftelserne i Rådet.
At the same time, Coreper would be reorganized so that it could be apprised of foreign policy matters before the Council takes a decision.
2) Spørgsmålet om beslutningsproceduren kan ikke adskilles fra spørgsmålet om, hvilket område den fælles udenrigspolitik skal dække; området vil have en tendens til gradvis at blive udvidet, men vil også hurtigt blive konkretiseret gennem fælles aktioner.
(2) The method of decision-making depends on the scope of foreign policy. This must be broadened gradually but it also needs to be consolidated quickly by joint action.
Skal anvendelsesområdet nøjagtigt afgrænses i Traktaten?
Should the scope of foreign policy be clearly defined in the Treaty?
Kommissionen mener ikke, at det vil være en god idé.
The Commission feels that this would not be the right approach.
Opstillingen af en fortegnelse over de områder eller zoner, der betragtes som værende af væsentlig fælles interesse, vil støde på uløselige fortolkningsproblemer.
Any attempt to compile a list of areas considered to be of vital common interest would come up against insurmountable difficulties of interpretation.
Det vil på den baggrund formodentlig være bedre at lade Det Europæiske Råd afgøre, hvilke områder der flyttes fra det politiske samarbejde over til den fælles politik eller om man vil: Fællesskabets politik.
This being so, it would be preferable to leave it to the European Council to decide on the areas to be transferred from the scope of political cooperation to that of a common or Community policy.
Inden for disse områder, der skal fastlægges af Det Europæiske Råd, skal Rådet (udenrigsministrene) — undtagen når der er tale om spørgsmål, der direkte vedrører sikkerheden — træffe afgørelse med kvalificeret flertal, men med et styrket flertal, forstået på den måde, at mindst otte medlemsstater skal stemme for.
Once these areas had been defined by the European Council, the Foreign Ministers, meeting within the Council, would take decisions by a qualified majority—except on matters directly related to security. However, this would be an augmented qualified majority requiring the votes of eight Member States.
På de andre områder skal konsensus-princippet fortsat finde anvendelse, således som det for øjeblikket er tilfældet inden for det politiske samarbejde. bejde.
In other areas, the consensus rule would apply as it already does for political cooperation.
3) Hvad angår gennemførelsen af de vigtigste beslutninger, skal Ministerrådet have mulighed for afhængigt af den pågældende situation at anvende forskellige fremgangsmåder, der alle, traditionen tro, indebærer Kommissionens medvirken.
(3) As regards implementation of the most important decisions, it would be for the Council to choose from a number of formulas depending on the circumstances, all of them involving Commission participation, as in the past.
Det afgørende er, at Fællesskabet taler med én stemme, når først der er truffet beslutning om den fælles holdning.
The essential requirement is that once a common position has been decided on, the Community must speak with one voice.
4) Europa-Parlamentets inddragelse i udenrigs- og sikkerhedspolitikken er i højere grad et spørgsmål om at fastlægge en praksis end om at vedtage en række strikse bestemmelser vedrørende institutionerne.
(4) Involvement of the European Parliament in foreign and security policy is less a matter of strict institutional rules than of general working practice.
De, der får ansvaret for den fælles politik, skal regelmæssigt høre Parlamentet og underrette det om virkningerne for Fællesskabet af de vigtigste udenrigspolitiske begivenheder, hvad enten det skal ske under plenarmøder eller i de forskellige fagudvalg.
It would be up to those responsible for the common policy to consult Parliament on a regular basis and to keep it informed of the implications for the Community of the most important foreign policy developments either at a plenary session or in the relevant Committees.
Revisionen af Traktaten bør klarlægge og udvide anvendelsesområdet for proceduren med samstemmende udtalelse til at omfatte de vigtigste af de aftaler -navnlig associerings- og samarbejdsaftaler — der vil være nødvendige for, inden for en overordnet ramme, at fastlægge de politiske samt de økonomiske, finansielle og kulturelle aspekter ved Fællesskabets internationale forbindelser med sine vigtigste partnere.
The revision of the Treaty should clarify the scope for application of the assent procedure to the most important agreements in particular, association and cooperation agreements whose purpose would be to define, within an overall framework, the political, economic, financial and cultural dimensions of the Community's relations with its main partners.
Derimod skulle denne procedure ikke anvendes, når der er tale om almindelige handelsaftaler, idet man her henholder sig til en række generelle principper for den økonomiske politik over for tredjelande — fastsat af Fællesskabets institutioner — under nøje overholdelse af Traktaten, navnlig artikel 113.
On the other hand, this procedure would not apply to ordinary trade agreements which involve implementation in strict compliance with Treaty provisions, notably Article 113, of broad principles of external economic policy defined by the Community's institutions.
Ill — Styrkelse af demokratiet: forbindelserne mellem institutionerne samt det europæiske borgerskab
Ill — Strengthening democratic legitimacy: Relations between the institutions and the people of Europe
Den øgede demokratisering af Fællesskabet skal dels vedrøre institutionerne, dels borgerne.
Further democratization of the running of the Community must be seen from the twin standpoint of its institutions and its citizens.
i) For institutionerne er det dobbelte mål, der ikke må medføre, at kravet om at forene demokrati og effektivitet tabes af syne:
(ï) Without losing sight of the paramount need to reconcile democracy and efficiency, the objective as far as the institutions are concerned must be twofold :
— at udvide Europa-Parlamentets beføjelser
(a) to strengthen the powers of the European Parliament;
a) Udvidelsen af Europa-Parlamentets beføjelser, der bl.a. indebærer inddragelse i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, skal gennemføres i relation til Rådet og Kommissionen.
(a) Aside from its involvement in foreign policy and joint security, the powers of the European Parliament must be strengthened vis-à-vis the Council and the Commission.
Samarbejdsproceduren, der indførtes med Fællesakten, medførte i modsætning til, hvad nogle frygtede, ikke konflikter mellem Parlamentet og Rådet, og besværliggjorde ikke beslutningsprocessen. Europa-Parlamentet har bevist sin evne til korrekt at udfylde sin kommende rolle som medvirkende ved lovgivningen.
Notwithstanding the fears expressed in certain quarters, the cooperation procedure introduced by the Single Act has not led to disputes between Parliament and the Council or made decision-making more cumbersome.
Kommissionen mener, at en så vigtig reform af Traktaten, som den, der er i gang, må medføre en forøgelse af Parlamentets lovgivningsbeføjelser.
The Commission considers that a radical reform of the Treaty, such as that now under way, should involve an increase in Parliament's legislative powers.
Den foreslår med henblik herpå:
It therefore proposes :
- at styrke Parlamentets rolle under samarbejdsproceduren. Det ville således sikre beslutningstagningen, hvis Kommissionens forslag, efter indarbejdelse af Parlamentets ændringsforslag, betragtes som god kendt efter andenbehandlingen i Parlamentet, hvis det ikke forkastes af Rådet med simpelt flertal
(i) increasing the part played by Parliament in the cooperation procedure; one formula which would guarantee that a decision was taken would be a provision to the effect that, following Parliament's second reading, the Commission proposal incorporating Parliament's amendments would be deemed adopted unless the Council rejected it by a simple majority;
— at styrke Parlamentets rolle i forbindelse med budgetproceduren og give det et medansvar for så vidt angår egne indtægter1).
(ii) extending the cooperation procedure to all the new areas where qualified majority voting would apply;
Parlamentet har over for Kommissionen, der er det eneste politiske organ, der reelt står til ansvar over for det, konstant krævet beføjelse til at udpege Kommissionens medlemmer eller i det mindste deltage i deres udpegelse.
(iii) strengthening the role of Parliament in the budget procedure and giving it joint responsibility for Community revenue. '
Den løsning, der synes at vinde størst tilslutning, ville være at foretage udpegelsen i to omgange: Først skulle Kommissionens formand udpeges af Europa-Parlamentet på forslag af Det Europæiske Råd.
With regard to the appointment of the Commission, the only political body genuinely accountable to it, Parliament has consistently demanded the power to appoint, or at least to be involved in the appointment of, Members of the Commission.
Dernæst skulle Kommissionens medlemmer, udpeget efter fælles overens komst mellem medlemsstaterne efter høring af Kommissionens formand på grundlag af dens program, samlet indsættes ved en afstemning i Parlamentet, der således skal bekræfte udnævnelsen af samtlige kommissionsmedlemmer. sionsmedlemmer.
The formula which seems to have the most support would be a two-tier investiture : the first stage would involve investiture of the President of the Commission, who would be appointed by Parliament on a proposal from the European Council ; and the second stage, following the appointment of the Members by agreement between the Member States after consultation of the President, would involve investiture of the Commission as a whole on the basis of its programme. In this way Parliament would be able to confirm the appointment of the entire Commission.
b) I forbindelse med ønsket om at inddrage de nationale parlamenter i fællesskabsprocessen er der opstået en del misforståelser, der bør ryddes af vejen.
(b) A great deal of confusion still surrounds the request for more involve ment of national parliaments in Community affairs. This needs to be dispelled.
Ganske vist er der ved traktatændringerne tale om suverænitetsoverdragelse, men i virkeligheden bevarer de nationale parlamenter fuldt ud deres suverænitet, idet de i forbindelse med afstemninger om ratificering af traktatændringer med fuldt kendskab til sagen afgør, om de kan godkende princippet og de nærmere enkeltheder i suverænitetsoverdragelsen.
In the case of decisions to transfer sovereignty by amending the Treaty, national parliaments are completely sovereign and, when a vote is taken on whether to ratify amendments to the Treaty, approve the principle and extent of such transfers in full knowledge of the facts.
At drage en sådan overdragelse i tvivl ved at indføre mekanismer, der inddrager parlamenterne i beslutningsprocessen, ville være i modstrid med ratifikationsafstemningens højtidelige og endegyldige karakter.
The use of mechanisms involving association in decision-making would conflict with the solemn, conclusive nature of ratification.
Ved en bedømmelse af den brug, der gøres af de beføjelser, der er overført til Fællesskabet, er det nyttigt at gøre opmærksom på, at det i fællesskabssystemet er regeringerne, der i Ministerrådet træffer de afgørende beslutninger.
In the case of assessing the use made of powers transferred to the Community, it should not be forgotten that in the Community system it is national governments, sitting in the Council, that take the major decisions.
Men disse regeringer er ansvarlige over for deres parlament og må inddrage dette i EF-arbejdet på en måde, der stemmer overens med det pågældende lands traditioner.
Since national governments are accountable to national parliaments, it is for them to involve elected representatives in Community affairs in a manner which respects national traditions.
') Se i denne forbindelse afsnittet om de offentlige finanser (s. 25).
See the section on public finances (page 2;).
Det skal nævnes, at der allerede nu foreligger flere forslag, der tager sigte på at forbedre forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter.
Having said this, the Commission nevertheless recognizes that a number of proposals have been made for improving relations between the European Parliament and national parliaments.
Hvis der viser sig at være behov for en ny procedure, går Kommissionen ind for en informationsprocedure, hvorefter en delegation fra de nationale parlamenter, inden de vigtigste beslutninger træffes, kan indhente redegørelser fra Rådets formandskab og Kommissionen.
Should new arrangements prove to be essential, the Commission would favour the introduction of an information procedure, whereby a delegation from national parliaments would be given an opportunity to hear an explanation from the Council Presidency and the Commission before major decisions are taken.
Men Kommissionen mener, at det først og fremmest er op til Europa-Parlamentet, i samråd med de nationale parlamenter, at undersøge, hvorledes man bedst kan forbedre forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter.
But the Commission believes that it is first and foremost for the European Parliament, in consultation with national parliaments, to consider what is the best way to improve relations between the elected representatives of the people.
På grundlag af de seneste års erfaringer må Kommissionen konstatere, at Europa-Parlamentet ikke altid har været tilfreds med sine bilaterale forbindelser med Ministerrådet.
Lastly, the Commission notes that on the evidence of experience over the last few years, Parliament is still dissatisfied with the quality of its bilateral relations with the Council of Ministers.
2) Efter Kommissionens opfattelse er en styrkelse af institutionerne ikke længere tilstrækkelig til at sikre, at borgerne reelt inddrages i Fællesskabets opbygning, efterhånden som der udvikler sig en politik på områder, som berører dem direkte.
(2) In the Commission's view, strengthening the institutions will not be enough of itself to ensure that citizens are genuinely involved in the Community's activities at every stage of the definition of policies in fields directly affecting them.
Derfor går Kommissionen ind for begrebet europæisk borgerskab, som præsident Felipe González har foreslået.
That is why the Commission endorses the proposal put forward by the Spanish Prime Minister, Felipe Gonzales, for the introduction of the notion of European citizenship.
Dette skal tage form gradvis og ikke berøre det nationale borgerskab, idet det skal være et supplement hertil og ikke en erstatning.
This would take shape gradually, without encroaching in any way on national citizenship, which it would supplement rather than replace.
Der er kort sagt tale om at udvikle en følelse af at tage del i den europæiske opbygning.
In short, the object would be to encourage a feeling of involvement in European integration.
Grundlaget for dette europæiske borgerskab kunne være en erklæring om rettigheder og pligter omfattende
The basis for European citizenship along these lines could be a statement of rights and obligations focusing on :
— de grundlæggende menneskerettigheder i henhold til Strasbourg-konventionen tionen
(i) basic human rights, with a reference to the Strasbourg Convention;
— de rettigheder, som ved Traktaten direkte skal gives europæiske borgere, bl.a.
(ii) the rights of European citizens to be written into the Treaty, including: ing:
• retten til ophold og fri bevægelighed uafhængigt af, hvorvidt den pågældende udøver økonomisk aktivitet
• the right of residence and movement whether the individual is economically active or not, voting rights in European and local elections;
• ret til at stemme ved europæiske valg og kommunevalg l9
• l9
— opstilling af mål med henblik på senere indrømmelse af rettigheder samt fastlæggelse af den enkeltes forpligtelser på det civilretlige, økonomiske og sociale område.
(iii) the setting of targets for the definition of the individual's civic, economic and social rights and obligations at a later stage.