natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1 ) Omfatter begrebet »den erhvervsaktive befolk ning« i den i artikel 2 i direktiv 79/7 forudsatte betydning også personer, som har arbejdet som lønmodtagere i en medlemsstat, men som på det tidspunkt, hvor en af de i direktivets artikel 3 nævnte risici indtræder, ikke længere står til rå dighed for arbejdsmarkedet?
(1 ) Does the expression 'working population' within the meaning of Article 2 of Directive 79/7 also cover a person who has worked as an em­ployed person in a Member State but is no longer available for employment when one of the risks referred to in Article 3 of that Directive ma­terializes?
2) Skal artikel 5 i direktiv 79/7 fortolkes således, at denne bestemmelse forpligter medlemsstaterne til inden for en ordning, hvorefter ydelsens størrel se er afhængig af forsikringsperiodens varighed, at ophæve den nedsættelse af ydelsen, der som følge af en i direktivet forbudt sondring i forbin delse med erhvervelse af ret til ydelser sker for ydel ser ved alderdom, der skal udbetales efter 22. december 1984 på grundlag af rettigheder, som er erhvervet af den berettigede selv?
(2) In the case of a system under which the amount of benefit is dependent upon the duration of the insurance cover, must Article 5 of Directive 79/7 be interpreted as placing the Member States under a duty, as regards oldage benefits payable after 22 December 1984 in the pen­sioner's own right, to eliminate the adverse effect on the level of benefit caused by a difference in treatment with regard to the acquisition of rights to benefit which is contrary to that Directive?
I sag 106/88:
Incase 106/88:
Den nederlandske Algemene Ouderdomswet (lov om almindelig alderdomsforsikring) indførte til fordel for personer, der var bosat i Nederlandene, samt ikke bosiddende, som skulle betale indkomstskat for virksomhed udøvet i Nederlandene, og som var fyldt 65 år, en almindelig alderspensionsordning, ifølge hvil ken pensionsrettigheder optjentes på grundlag af tilbagelagte forsikringsperioder.
The Netherlands Algemene Ouderdomswet (General Law on Old-Age Insurance) established for the benefit of Netherlands residents and non-residents subject to income tax on the basis of an occupation in the Netherlands, at the age of 65, a general oldage pension scheme in which pension rights were acquired on the basis of completed periods of insurance.
Ifølge denne ordning, som gjaldt indtil en lovændring med virkning fra 1. april 1985, var en gift kvinde, som var bosiddende i Nederlandene, og hvis ægtefælle, som også var bo siddende i Nederlandene, ikke var forsikret, fordi han udøvede erhvervsvirksomhed i udlandet og var forsikret dér, også selv udelukket fra forsikringen i de tilsvarende perioder.
Under this scheme, prior to a legislative amendment which took effect on 1 April 1985, a married woman resident in the Netherlands, whose hus­band, also a Netherlands resident, was not insured be­cause he was exercising an occupation abroad and was insured there, was herself not insured for the cor­responding period.
En gift mand, der var bosat i Nederlandene, og hvis ægtefælle var udelukket fra for sikringen, forblev derimod tilsluttet pensionsordnin gen.
On the other hand, a married man resident in the Netherlands whose wife was ex­cluded from insurance remained affiliated to the pension scheme.
Fru Achterberg-te Riele og fru Bernsen-Gustin havde udøvet lønnet beskæftigelse, som de frivilligt havde bragt til ophør.
Mrs Achterberg-te Riele and Mrs Bernsen-Gustin had been in paid employment and had given it up voluntarily.
Fru Egberts-Reuversthe havde aldrig udøvet erhvervsvirksomhed.
Mrs Egberts-Reuversthe had never been in gainful employment.
Alligevel nægtede Sociale
Nonetheless, the Sociale Ver­zekeringsbank refused to grant a full pension to these women, at the age of 65, on the basis that their
1 ) Er en person, som ikke har haft beskæftigelse som arbejdstager eller som selvstændig i en medlemsstat, og som ikke har stået til rådighed for arbejdsmarkedet som følge af, at den pågældende har valgt at sørge for familiens hus-
(1 ) Does a person who has not been employed or worked as a selfemployed person in a Member State and has not been available for employment because of her choice to devote herself to the care of her family fall within the class of persons described in Article 2 of Directive 79/7?
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab ikke har stået til rådighed for arbejdsmarke det, allerede før direktiv 79/7 trådte i kraft?
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community
holdning, omfattet af den personkreds, der er defineret i artikel 2 i direktiv 79/7?
Can an individual who does not fall within the class of persons described in Article 2 of Directive 79/7 rely on Article 4(1) of Directive 79/7 in opposition to a provision of the Al gemene Ouderdomswet which may not be in conformity with the principle of equal treat ment contained in Article 4(1 ) where the Dutch legislature has chosen to implement that principle of Directive 79/7 in the Algemene Ouderdomswet without distinction as to the persons concerned?
2) Kan en privatperson, som ikke er omfattet af den personkreds, der er defineret i artikel 2 i di rektiv 79/7, støtte ret på bestemmelsen i artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 i forhold til en bestemmel se i Algemene Ouderdomswet, som muligvis ikke er i overensstemmelse med det i direktivbestemmelsen opstillede princip om ligebehandling, når man i den nederlandske lovgivning har valgt at gennemføre dette princip fra direktiv 79/7 i Algemene Ouderdomswet uden at sondre mellem persongrupper?
(2) Can an individual who does not fall within the class of persons described in Article 2 of Direc tive 79/7 rely on Article 4(1 ) of Directive 79,7 in opposition to a provision of the Algemene Ouderdomswet (Old-Age Insurance Law) which may not be in conformity with the principle of equal treatment contained in the said Article 4(1) where the Dutch legislature has chosen to implement that principle of Directive 79/7 in the Algemene Ouderdomswet without distinction as to the persons concerned?
Kan en privatperson, som ikke er omfattet af den personkreds, der er defineret i artikel 2 i di rektiv 79/7, støtte ret på bestemmelsen i arti kel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 i forhold til en be stemmelse i Algemene Ouderdomswet, som muligvis ikke er i overensstemmelse med det i direktivbestemmelsen opstillede princip om ligebehandling, når man i den nederlandske lovgivning har valgt at gennemføre dette princip fra direktiv 79/7 i Algemene Ouderdomswet uden at sondre mellem person grupper?
(2) Is there discrimination on grounds of sex con trary to Article 4(1 ) of Directive 79/7 where a statutory provision has the effect that because of uninsured periods prior to 23 December 1984 a reduction is made to the oldage pension of a woman who becomes entitled thereto after 22 December 1984, where no such reduction could be made to the pension of a man in comparable circumstances, because the fact she was unin sured during periods prior to 23 December 1984 resulted from her status as a married woman?
3) Er der tale om en i henhold til artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 forbudt forskelsbehandling på grundlag af køn, når en lovbestemmelse har til følge, at der på grund af ikke-forsikrede perio der, der ligger før den 23. december 1984, sker en nedsættelse af en kvindes alderspension, som hun har krav på efter den 22. december 1984, og det forholder sig således, at denne nedsættelse ikke kan ske for en mand, der kan sammenlignes med denne kvinde, idet den omstændighed, at hun i perioder før den 23. december 1984 ikke var forsikret, var en følge af hendes egenskab af hu stru?
(3) Is there discrimination on grounds of sex con trary to Article 4(1 ) of Directive 79/7 where a statutory provision has the effect that because of uninsured periods prior to 23 December 1 984 a reduction is made to the oldage pension of a woman who becomes entitled thereto after 22 December 1984, where no such reduction could be made to the pension of a man in comparable circumstances, because the fact she was unin sured during periods prior to 22 December 1984 resulted from her status as a married woman?
I sag 107/88:
In case 107/88:
1) a) Omfatter den i direktiv 79/7, artikel 2, defi nerede personkreds den, der har været beskæftiget som arbejdstager i en medlems stat, men som umiddelbart før og ved pen sionsalderens indtræden, jf. direktivets artikel 3, stk. 1, ikke længere har haft beskæftigelse på grund af ufrivillig arbejdsløshed, når den pågældende efter pensionsalderens ind træden ikke længere står til rådighed for ar bejdsmarkedet, fordi vedkommende har valgt at sørge for sin families husholdning?
(1) (a) Does a person who has been employed in a Member State but immediately before and upon reaching pensionable age ('old age' as referred to in Article 3(1 ) of Directive 79/7) was not working because she became involuntarily unemployed and subsequently was no longer available for employment because of her choice to devote herself to the care of her family fall within the class of persons de scribed in Article 2 of that Directive?
I besvarelse af de første spørgsmål i sagerne 48 og 106/88 samt spørgsmål 1 ) a) i sag 107/88 udtalte Domstolen, at direktivets personelle anvendelsesom råde var fastsat i artikel 2, hvorefter direktivet fandt an vendelse på den erhvervsaktive befolkning, på per soner, der søgte arbejde, samt på arbejdstagere, hvis erhvervsarbejde var blevet afbrudt af en af de i arti kel 3, stk. 1, litra a), nævnte risici, nemlig sygdom, in validitet, alderdom, arbejdsulykker og erhvervssygdomme samt arbejdsløshed. Domstolen tilføjede, at
(b) Does it make any difference if the person concerned ceased to be employed and sub sequently was unavailable for employment be fore Directive 79/7 came into force? (c) If the answer to question 1 (a) is in the neg ative, what is the answer to the following question:
Den ovennævnte besvarelse påvirkes ikke af den omstændighed, at den pågældende person var ophørt med at arbejde og ikke længere har stået til rådighed for arbejdsmarkedet før udløbet af fri sten for direktivets gennemførelse.
The reply given above is not affected if the per son concerned stopped working and was no longer available for employment before the last date for transposing the Directive.
skønt direktivet ifølge artikel 3, stk. 1, litra a), fandt anvendelse på lovbestemte ordninger, der sikrede be skyttelse mod alderdom, herunder den ordning, der var tale om i denne sag, fremgik det af direktivets arti kel 2 sammenholdt med dets artikel 3, at direktivet fcun vedrørte personer, som havde erhvervsarbejde på det tidspunkt, da de kunne gøre krav på en ålder domspension, eller hvis virksomhed tidligere var blevet afbrudt af en af de risici, der var nævnt i artikel 3, stk. 1, litra a).
oldage pension or whose occupational activity was previously interrupted by one of the risks set out in Article 3(1 )(a).
Følgelig fandt direktivet ikke anvendelse på personer, som aldrig havde stået til rådighed for arbejdsmarkedet, eller som havde ophørt med at gøre det, uden at årsagen var, at en af de i direktivet nævnte risici var indtrådt. Ifølge Domstolen var denne fortolkning i overensstemmelse med fællesskabsret tens formål og med ordlyden af de øvrige bestemmel ser på samme område som direktiv 79/7.
Consequently, the Directive did not ap ply to persons who had never been available for em ployment or who had ceased to be available for a rea son other than the materialization of one of the risks referred to by the Directive.
EØF-traktatens artikel 119, direktiv 75/117 og direktiv 76/207 havde nemlig til formål at gennemføre ligebehand ling af mænd og kvinder Me generelt, men kun i de res egenskab af arbejdstagere.
Article 119 of the EEC Treaty, Directive 75/11 7, and Directive 76/207 implemented equal treatment between men and women not generally but in their capacity as workers.
En person, som ikke er omfattet af artikel 2 i di rektiv 79/7/EØF, kan ikke påberåbe sig direkti vets artikel 4.
A person who is not referred to by Article 2 of Directive 79/7/EEC may not rely on Article 4 of the Directive.
Spørgsmål 1 ) b) i sag 107/88 måtte besvares såle des, at besvarelsen af spørgsmål 1) a) i samme sag ikke påvirkedes af den omstændighed, at den pågælden de person var ophørt med at arbejde og ikke længere havde stået til rådighed for arbejdsmarkedet før da toen for udløbet af fristen for gennemførelse af direkti vet.
The answer to question 1 (b) in Case 107/88 should be that the answer to question 1 (a) in that case was not affected if the person concerned stopped work ing and was no longer available for employment be fore the last date for transposing the Directive.
I besvarelse af det andet spørgsmål i sag 106/88 og spørgsmål 1 ) c) i sag 107/88 udtalte Domstolen, at det fremgik af direktivets opbygning, at artikel 4, som definerede rækkevidden af princippet om ligebehand ling, kun fandt anvendelse inden for direktivets per sonelle og materielle anvendelsesområde. Derfor kun ne en person, som ikke var omfattet af artikel 2 i direktiv 79/7, ikke påberåbe sig dettes artikel 4.
In answer to the second question in Case 106/88 and question 1 (c) in Case 107/88, the Court said that it could be inferred from the internal logic of the Dir ective that Article 4, which defined the extent of the principle of equal treatment, only applied within the scope ratione personae and ratione materiae of the Directive.
Her anlagde EFD en ret restriktiv fortolkning med hensyn til det personelle anvendelsesområde for direk tiv 79/7 om social sikring.
Here, the EG adopted a rather restrictive interpreta tion as to the personal scope of Directive 79/7 on Social Security matters.
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab rektivets anvendelsesområde.
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community
EF-Domstolens afgørelser
Question referred to the ECJ
(EØF-traktaten, artikel 119, og Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975).
Subject-matter: Continued payment of wages in the event of illness — Exclusion of part­time workers (EEC Treaty, Article 119, and EEC Council Directive 75/117 of 10 February 1975).
I henhold til den tyske lov om fortsat lønudbetaling i tilfælde af sygdom (Lohnfortzahlungsgesetz) af 27. juli 1969 skulle en arbejdsgiver fortsat udbetale den ar bejdstagers løn, som efter sin ansættelse var forhindret i at udføre sit arbejde som følge af uarbejdsdygtig hed uden egen skyld indtil en periode på seks uger.
The German Law on the continued payment of wages (Lohnfortzahlungsgesetz) of 27 July 1969, pro­vided that an employer should continue to pay wages for a period of up to six weeks to any employee who, after the commencement of his employment and because of no fault of his own, was incapable of working.
Men arbejdstagere, som ifølge deres arbejdskontrakt havde en normal arbejdstid på ikke over ti timer om ugen eller 45 timer om måneden, var ikke om fattet af denne bestemmelse.
However, employees whose contract of employment provided for a normal period of work of not more than 10 hours a week or 45 hours a month were excluded from the benefit of that provision.
Fru Rinner-Kühn havde siden 1985 været ansat som rengøringsassistent hos FWW, som drev et rengørings selskab.
Mrs Rinner­Kühn had been employed since 1985 as an office­cleaner by FWW which operated an office­cleaning business.
På grundlag af ovennævnte lov og under henvisning til, at fru Rinner-Kühn normalt arbejdede ti timer om ugen, nægtede hendes arbejdsgiver at be tale hende for en periode på otte timer, hvor hun var fraværende på grund af sygdom.
On the basis of the above­mentioned law and with reference to the fact that Mrs Rinner­Kühn normally worked 10 hours a week, her employer refused to pay her for a period of eight hours in which she was absent owing to illness.
I sin besvarelse af det forelagte spørgsmål bemærke de Domstolen for det første, at da lønudbetaling til en arbejdstager i tilfælde af sygdom var omfattet af be grebet løn i artikel 119, gav den pågældende tyske lov bestemmelse arbejdsgiverne mulighed for at opret holde en generel lønforskel mellem to grupper arbejdstagere, nemlig dem, der udførte det minimale antal timers arbejde om ugen eller om måneden, og dem, der udførte samme arbejde, men ikke havde dette minimale timeantal.
In answering the question submitted to it, the Court, first of all, observed that since the payment of wages to an employee in the event of illness fell within the concept of 'pay' within the meaning of the second paragraph of Article 119, the German legis­lative provision in question accordingly allowed em­ployers to maintain a distinction relating to total pay between two categories of employees: those who worked the minimum number of weekly or monthly hours and those who, although performing the same type of work, did not work the minimum number of hours.
Domstolen bemærkede vi dere, at det fremgik af forelæggelseskendelsen, at en betydeligt ringere procentdel kvinder end mænd udførte det minimale antal timers arbejde om ugen eller om måneden, som krævedes for at have ret til fortsat lønudbetaling i tilfælde af uarbejdsdygtighed på grund af sygdom.
The Court also observed that it was clear from the order requesting a preliminary ruling that in per­centage terms considerably fewer women than men worked the minimum number of weekly or monthly hours required to entitle an employee to the continued payment of wages in the event of inability to work due to illness.
I et sådant tilfælde konkluderede Domstolen, at en bestemmelse som den pågælden de faktisk førte til en forskelsbehandling af kvindelige arbejdstagere i forhold til mandlige arbejdstagere og i princippet måtte anses for at være i strid med for målet med traktatens artikel 119.
In such a situation, the Court concluded that a provision such as that in question resulted in discrimination against female workers in relation to male workers and should, in principle, be regarded
I sin stævning indleveret til Arbeitsgericht Oldenburg nedlagde hun påstand om fortsat lønudbetaling for den periode, hvor hun havde været fraværende på grund af sygdom.
In her application to the Arbeitsgericht (Labour Court) Oldenburg she sought the continued payment of her wages during the absence caused by her ill­ness.
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab
Case-law of the European Court of Justice down by the EG in Case 1 70/84 — Bilka.
Ung opstår spørgsmålet om indirekte forskelsbe handling i forbindelse med lovgivning, der er gen nemført af en medlemsstat.
Like case 30/85 — Teuling, the issue of indirect discrimination here arises in connection with legislation enacted by a Member State.
Det er interessant at bemærke, at EFD, stillet over for argumenter, der ville indebære, at de af den tyske regering trufne lovgiv ningsmæssige foranstaltninger var i strid med trakta tens artikel 119, gav denne medlemsstat en ny »chance« for at retfærdiggøre sig.
It is interesting to observe that faced with arguments which would render the legislative measures adopted by the German Government con trary to Article 119 of the Treaty, the EG gave this Member State another 'chance' to prove its case.
EFD overlod det til den nationale domstol at vurdere, om andre fakto rer kunne begrunde en sådan ulighed i behandlingen.
It left to the national court the task to assess whether other factors could justify such an inequality of treat ment.
Med hensyn til følgerne af en ordning, som betrag tes som indirekte forskelsbehandlende, se sag 102/88 — Ruzius-Wilbrink.
With respect to the consequences of a scheme considered to be indirectly discriminatory see Case 102/88 — Ruzius-Wilbrink.
faktorer, som intet havde at gøre med forskelsbe handling på grundlag af køn (se dommen i sag 170/84 — Bilka).
as contrary to the aim of Article 119 of the Treaty. The position would be different only if the distinction between the two categories of employees were jus tified by objective factors unrelated to any discrimina tion on grounds of sex (see the judgment in Case 1 70/84 — Bilka).
Den tyske regering anførte som svar på et spørgsmål stillet af Domstolen under retsforhandlin gerne, at de arbejdstagere, der havde en arbejdstid på under 10 timer om ugen eller 45 timer om måne den, ikke i forhold til virksomheden havde en inte grationsgrad og et økonomisk afhængighedsforhold, der kunne sammenlignes med andre arbejdstageres.
The German Government stated, in response to a question put by the Court in the course of the proceedings, that workers whose period of work amounted to less than 10 hours a week or 45 hours a month were not as integrated in, or as de pendent on, the undertaking employing them as other workers.
Domstolen udtalte, at disse betragtninger, som kun var generaliseringer vedrørende bestemte grupper arbejdstagere, ikke gav grundlag for at udlede objekti ve kriterier, som intet havde at gøre med forskelsbe handling på grundlag af køn.
In view of those considerations, the Court stated that, in so far as they were only gener alizations about certain categories of workers, they did not enable criteria which were both objective and unrelated to any discrimination on grounds of sex to be identified.
Såfremt medlemsstaten derimod var i stand til at godtgøre, at de valgte midler var i overensstemmelse med et nødvendigt for mål med dens socialpolitik, var egnede til at nå det af den forfulgte formål og var nødvendige hertil, kun ne den blotte omstændighed, at lovbestemmelsen ramte et langt større antal kvindelige arbejdstagere end mandlige arbejdstagere, ikke anses for en tilsi desættelse af artikel 119.
However, if the Member State could show that the means chosen met a necessary aim of its social policy and that they were suitable and requisite for attaining that aim, the mere fact that the provi sion affected a much greater number of female workers than male workers could not be regarded as constituting an infringement of Article 119.
Men det tilkom den nationa le ret at tage stilling hertil.
But this was an issue to be decided by the national court.
I besvarelse af det forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In answer to the question referred to it, the Court ruled that:
EØF-traktatens artikel 119 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter arbejdsgivere i tilfælde af sygdom kan undlade fortsat at udbetale løn til arbejdstagere, hvis normale ar bejdstid ikke overstiger 10 timer om ugen eller 45 ti' mer om måneden, når denne foranstaltning rammer et langt større antal kvinder end mænd, medmindre medlemsstaten godtgør, at den nævnte lovgivning er begrundet i objektive faktorer, som intet harat gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.
Article 119 of the EEC Treaty must be interpreted as precluding national legislation which permits em ployers to exclude employees whose normal work ing hours do not exceed 10 hours a week or 45 hours a month from the continued payment of wages in the event of illness, if that measure affects a far greater number of women than men, unless the Member State shows that the legislation concerned is justified by objective factors unrelated to any discrimination on grounds of sex.
Denne sag (om deltidsarbejdstagere) bekræfter end nu engang de retningslinjer, der skal gælde i sager om indirekte forskelsbehandling, og som blev fastsat af EFD i sag 170/84 — Bilka. Ligesom i sag 30/85 — Teu-
The case under consideration (on parttime workers) confirms once more the guidelines, which are to be applied in matters of indirect discrimination, laid
Sag 109/88 HANDELS- OG KONTORFUNKTIONÆRERNES FORBUND I DANMARK MOD DANSK ARBEJDSGIVERFORENING (DANFOSS).
The Danish Employers' Association acted on behalf of Danfoss A/S.
Dato for dommen: 17. oktober 1989.
Date of judgment: 17 October 1989.
1) a) Hvis det lægges til grund, aten mandlig og en kvindelig lønmodtager udfører ens ar bejde eller arbejde af samme værdi, anmodes om Domstolens stillingtagen til, hvem (ar bejdsgiver eller lønmodtager) der har bevis byrden for, at en mellem de to lønmodtagere forskellig aflønning skyldes/ikke skyldes kønsbestemte forhold?
By order of 12 October 1987, the Faglige Voldgiftsret (a Danish industrial arbitration board) referred the following questions to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty: