natgillin/translations-raw huggingface dataset:
EF-Domstolens retspraksis kan således rette op på de forskelligheder, der måtte bestå mellem medlemsstaternes retssystemer3).
The Constitutional Court confirmed that it considered the judicial protection of individuals' rights under Community law to be 'extensive and effective', for the fundamental rights derived from the principles common to the laws of the Member States were an 'integral part' and an 'essential element' of Community law.
Lovgivningsarbejdet bør derfor fortsætte. Der er i øvrigt allerede fremlagt eller ved at blive udarbejdet direktivforslag.
Article 24 of the Constitution ('Basic Law') of the Federal Republic of Germany provides that: 'The Federation may delegate by statute sovereign rights to inter-State organizations.'
Medlemsstaterne kan ikke passivt afvente den nødvendigvis lang­sommelige lovgivningsproces på fællesskabsplan.
The Federal Government proposed amendments to the Basic Law at the time of ratification of the Union Treaty. '
I henhold til EØF­traktatens artikel 5, stk. 1 '), har medlemsstaterne pligt til at træffe alle de foranstaltninger, som er nødvendige for at fælles­skabsretten kan få den tilsigtede virkning.
In particular, the Bundesrat (Senate) would be associated with the conferment of powers on international institutions and a two-thirds majority would be required in both Houses for the establishment of the Union and the related Treaty amendments (new Article 23 of the Basic Law).
d) Konklusion med hensyn til begrebet »direkte virkning«
German membership of the Communities has given rise to a voluminous set of caselaw in the Constitutional Court.
Men som det også nævnes af den højt estimerede forfatter kan begrebet »direkte virk­ning« komme til at fungere som en regulerende doktrin og dermed potentielt begrænse traktaternes indvirkning på den interne retsor­den.
In a 1967 decision the Federal Constitutional Court dismissed actions brought by private parties for a declaration that Council and Commission regulations were unconstitutional, giving the reason that:
EF­Domstolen har tillagt fællesskabsbestemmelser direkte virkning ud fra kriteriet om, hvorvidt den pågældende bestemmelse kan anvendes i praksis og således kan påberåbes direkte af borgerne.
'Regulations made by the Council or the Commission are acts of a special "supranational" public authority, which was established by the Treaty and is distinct from the public authority of the Member States.'2
') »Medlemsstaterne træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af denne Traktat, eller af retsakter foretaget af Fællesskabets institutioner.
The Court also considered that there was no need for it to supplement or improve the Community's system of judicial protection of individual rights because 'that would blur the distinction between domestic and supranational judicial authority and lead to unequal degrees of judicial protection in the Member States'.
Forordningers og visse traktatbestemmelsers direkte anvendelighed — og deres horisontale eller vertikale direkte virkning — er blot en mere eller mindre udtalt manifestation af et grundlæggende træk ved fællesskabsretten, der er domineret af princippet om effektivitet, og hvor enkelte bestemmelser tillægges direkte virkning, når dette er nødvendigt af hensyn til en sådan effektivitet.
This satisfactory development received a setback with the Constitutional Court's 1974 decision ('Solange­Beschluß')2in an interlocutory reference from a lower court.3The Court asserted its own jurisdiction to test the conformity of Community regulations with the fundamental rights guaranteed by the Constitution in an incidental action,4as long as there was no Bill of Rights at Com­munity level identical in scope to those in the German Constitution and adopted by a directly elected assembly.
I sidste instans er forholdet det, at de nærmere vilkår for fælles skabsrettens gennemførelse i langt mindre grad henhører under de regler, der regulerer traktaternes gennemførelse i intern ret, end under de regler, hvorved de forskellige retskilder gennemføres i et internt retssystem.
Subsequently the Constitutional Court gradually distanced itself from this unfortunate decision. In a 1979 decision5the Court, in a preliminary ruling reference from the Frankfurt Administrative Court, declined jurisdiction to interpret provisions of the EEC Treaty (Articles 92 to 94 on government subsidies) in a sense depart­ing from that in which the Court of Justice had interpreted them in a judgment delivered in the same case, even though the interpretation proposed was arguably more consistent with the Constitution.
Det er dét, der afspejles i en meget vigtig passage i Simmenthaldommen af 9. marts 1978, hvori det hedder:
At the end of the decision, the Court said it 'left open' the question whether the principles established in the 1974 decision still held and, if so, to what extent, given the intervening legal developments at European level.
»Den direkte anvendelighed betyder ..., at fællesskabsrettens regler skal udfolde deres virkninger fuldt ud og ensartet i alle medlemsstater fra deres ikrafttræden og under hele deres gyldighedsperiode; disse bestemme/ser er således en umiddelbar kilde til rettigheder og forpligtelser for alle, som de vedrører, hvad enten det drejer sig om medlemsstater eller om private, som er parter i de retsforhold, der henhører under fællesskabsretten. «
Two decisions handed down by the Federal Constitutional Court in 1981 concerning action by the international air traffic control organ­ization, Eurocontrol, took the recognition of international coopera­tion and integration in its decisions a stage further.7The Court held that, while the delegation of sovereignty to intergovernmental or­ganizations under Article 24(1) of the Constitution was not un­
Afsnit 2: Forrangen
1 See infra, paragraph 129.
Det var i Costa/ENEL-dommen af 15. juli 1964, at EF-Domstolen knæsatte princippet om fællesskabsrettens forrang.
3 Known as the 'Solange­Beschluß' ('As long as order') because of the condition 'as long as there is no Community Bill of Rights'.
Den nationale dommer forelagde i den anledning EF-Domstolen en række præjudicielle spørgsmål ').
4 So called because it is brought in a lower court on a matter that is an incident in the main action. 3 Β Verf G, 25.7.1979, [1980] Europarecht, p.
Man kan forstå, at EF-Domstolen har villet tage stilling til dette problem. Den formalitetsindsigelse, som var gjort gældende over
6 See supra, paragraph 92a.
177 for den, gav den i øvrigt ikke noget valg.
The supremacy of Community law
Costa/ENEL­dom­men ') har med hensyn til spørgsmålet om forrang samme betyd­ning som Van Gend & Loos­dommen har for spørgsmålet om den direkte virkning. Princippet om forrang er en logisk følge af den opfattelse, som EF­Domstolen har om fællesskabets retsorden som værende »integreret i medlemsstaternes retssystemer« og »obligatorisk for deres retsin­stanser«. Denne idé er siden i Simmenthal­dommen blevet udtrykt med en mindre dualistisk formulering, idet Domstolen fastslog, at
177 limited, especially in relation to the respect for fundamental rights, including the right to judicial review of government action guaranteed by Article 19(4) of the Constitution, that did not mean that an organization of which the Federal Republic was a member had to have a system of judicial protection of civil rights similar in all respects to the judicial review system in Germany.
»... traktatens bestemmelser og de af institutionerne udstedte rets­akter har forrang og udgør en integreret del af den retsorden, der gælder på den enkelte medlemsstats område« (præmis 17)1).
This decision of the Court, which was based on an examination of the caselaw of the Court of Justice and on the commitments to human rights expressed by the Community institutions, reversed the ruling in the Solange-I decisions, while leaving open the possibility of the Court's intervening in the unlikely event of a lowering of the standards of fundamental rights protected by the Community legal system.
I begyndelsen af denne fremstilling er de præmisser citeret, hvori EF­Domstolen karakterisede den retsorden, der følger af traktater­ne.
In a 1989 decision,3the Constitutional Court appears to have wished to indicate the limits of this waiver of jurisdiction.
Domstolen har heri understreget Fællesskabets ubegrænsede varighed, fællesskabsmyndighedernes autonomi såvel indadtil som udadtil og navnlig den begrænsning eller overførsel af medlemssta­ternes beføjelser, som har indskrænket disses suverænitet og »såle­des skabt et regelsæt, som finder anvendelse på deres statsborgere og på dem selv«.
Cigarette manufacturers had asked the Court for an injunction restraining the Federal Government from giving its consent to a proposal for a directive to introduce tougher health warnings on cigarette packets.
Den nære sammenhæng mellem princippet om direkte anvendelighed og fællesskabsrettens forrang fremgår klart heraf.
The Court refused the application.
Disse to grundpiller i Fællesskabets retsorden er nødvendige følger af den omlægning af beføjelserne, som oprettelsen af Fælless­kaberne medfører.
However, it pointed out that when the directive was transposed into domestic law the use the government had made of the discretion which the directive allowed it in the details of the warnings could be subject to the Constitu-
EF­Domstolen har siden da forsøgt at påvise, at det af »traktatens ordlyd og ånd« følger, at »medlemsstaterne ikke kan gøre en senere ensidig foranstaltning gældende imod en retsorden, som de har accepteret på gensidig basis«.
A very 'open' interpretation of Article 24 was also given in the 1984 Pershing judgment, [1984] EuGRZ, pp. 593 et seq., especially pp. 616-621.
Her skal ikke gentages de argumenter, der bygger på bestemmelsernes ordlyd alene, og som måske ikke har den samme styrke som dem, der bygger på beskrivelsen af de vigtigste karakteristika ved Fællesskabets retsorden.
See also the 1983 decision of the three-judge panel of the Constitutional Court (which carries out a preliminary scrutiny of constitutional appeals) to dismiss such an appeal against a decision made under Council Regulation 543/69 of 25 March 1969, [1983] EuGRZ, pp. 361 et seq. BVerfGE 73, p. 339: M. Hilf, 'Solange II: Wie lange noch Solange?', [1987] EuGRZ, pp. 1 et seq.; G. C. Rodriguez Iglesias and V. Wölker, 'Derecho comunitario, derechos fundamentales y control de constitucionalidad', [1987] Rev. inst, eur., pp. 667 et seq.
Den understregede hermed på ny sammenhæn­
Philip Morris and Others [1989] Europarecht, pp. 270 et seq., especially p. 273.
Forholdet til national ret gen mellem princippet om den direkte anvendelighed og princippet om forrang, men også mellem forrangen og overdragelsen af en lovgivningsbeføjelse til Fællesskabet.
Relationship to national law tional Court's control of the observance of fundamental rights. It went on:
Domstolen udtaler nemlig, at »denne bestemmelse, som ikke indeholder noget forbehold, ville være uden betydning, hvis en medlemsstat ensidigt kunne ophæve virkningerne heraf ved en lovgivningsakt, som kunne gøres gældende imod fællesskabsreglerne«. Dersom en medlemsstat påstod, at en yngre lov skulle have forrang for en forordning, ville dette i øvrigt være absurd og illusorisk, fordi en senere forordning uden videre kunne bringe denne uoverensstemmelse til ophør.
'To the extent that ("soweit") the directive violated the standards of fundamental rights guaranteed by Community law, the Court of Justice would ensure that such rights were protected.
EF-Domstolen kunne således i få vendinger, der siden er blevet klassiske, og hvis indflydelse på national retspraksis har været betydelig, konkludere:
If this failed to ensure the standards of protection of fundamental rights that are mandatory under the Constitution, then the matter could be brought before the Constitutional Court.'
Det er traktaten som sådan, der ligger til grund for fællesskabsret tens forrang, og ikke de nationale forfatningsretlige bestemmelser. Derfor er der ingen grund til at henvise til skrevne eller uskrevne forfatningsregler, som regulerer forholdet mellem international og national ret.
By decision of 12 October 1993, the Constitutional Court has declared that the Treaty on European Union is compatible with the Constitution.
Fællesskabsretten må som følge af sin »selvstændige natur« tillægges forrang.
This important decision will be discussed in a later edition. '
Domstolens retspraksis skal ikke tages som udtryk for en funktionel nødvendighed, som ellers altid har foranlediget internationale domstole til — undertiden blot som et simpelt faktum — at fastslå, at de retsregler, de anvender, har forrang for national ret.
Following decisions taken by the European Council at Edinburgh, and specifically the opt­outs given to Denmark to meet the concerns of its government and people regarding its status in relation to a number of important articles, the Treaty was laid before the Danish people at a second, successful, referendum on 18 May 1993.
En sådan dualisme er ikke på sin plads, når der er tale om forholdet mellem Fællesskabets retsorden og de nationale retssystemer. Og det ville stemme dårligt med den koordination, som har fundet sted mellem disse systemer, og som navnlig
There have not been any significant decisions by the Danish Supreme Court on Article 20.
Dette fremgår endnu mere klart af Simmenthaldommen af 9. marts 1978, hvor Domstolen konkluderede, at
However, this constitutional amendment was not considered sufficient by the Irish Supreme Court to allow the government to ratify the Single Euro­pean Act without amending the Constitution. '
»enhver national ret inden for sin kompetence har pligt til at anvende fællesskabsretten fuldt ud og til at beskytte de rettigheder, som fællesskabsretten tillægger private, idet den skal undlade at anvende enhver modstridende bestemmelse i national lov, hvad enten denne er vedtaget før eller efter fællesskabsreglen«.
However, far from giving blanket authority for Ireland to participate in future qualitative developments of European integration, the new clause inserted into Article 29, Section 4, Subsection 3 of the Constitution following the referendum held on 26 May 1987, merely provides that 'the State may ratify the Single European Act'.
Det er en regel, der skal anvendes af domme ren.
The same procedure was used for the Maastricht Treaty.
Den er også absolut i den forstand, at den finder anvendelse på en hvilken som helst intern retsregel uanset dens retlige trinfølge, selv en forfatningsbestemmelse.
As in the Benelux countries, French courts have no jurisdiction to rule on the constitutionality of the Treaties.
Efter forsigtigt at være antydet i Costø-dommen, jf. ovennævnte passage, er princippet om fællesskabsrettens forrang for de nationale forfatninger blevet præciseret og uddybet i senere domme.
The Conseil d'État repeated in a 1961 judgment on an appeal against the decree order­ing publication of the EEC Treaty that it had no power to judge the legality of the procedures followed in ratifying international treaties.2
En virksomhed, der havde anlagt sag med påstand om annullation af en beslutning, som var truffet af Den Høje Myndighed, og hvori virksomheden tilpligtedes at betale et skyldigt bidrag til udligningsordningen for importeret skrot, anmodede EF-Domstolen om at udsætte sagens afgørelse, indtil forfatningsdomstolen have taget stilling til påstanden om, at visse bestemmelser i EKSF-traktaten var forfatningsstridige.
However, the 1958 Constitution set up a Constitutional Council, which can be requested by the President, the Prime Minister, the presidents of either of the two houses of parliament, or by a certain number of deputies to consider whether, inter alia, provisions of an international agreement infringe the Constitution.
') Jf. også dom af 4.4.1974, sag 167/73, Kommissionen mod Den Franske Republik, Sml.
If the Council decides that a provision is unconstitutional, the agreement may not be ratified until the Constitution has been amended (Article 54).
1974, s. 359 ff.; dom af 13.7.1972, sag 48/71, Kommissionen mod Italien, Sml.
Thus only ex ante verification of constitutionality is possible.
1980, s. 1333, og dom af 6.5.1980, sag 102/79, Kommissionen mod Belgien, Sml. 1980, s. 1487. Disse afgørelser er citeret af A. Mangas Martín i »La Constutición y la ley ante el derecho comunitario«, Rev. inst, eur., 1991, s. 587 ff., særlig s. 621, note 41 og 42. Jf. også de i teksten citerede domme.
1 See decision of 9 April 1987 Raymond Crotty ν An Taoiseach and Others. 2 Gaimant ν France [1961] Recueil Lebon 154.
Forholdet til national ret det accepteredes, at ratifikationsakten enten kun var en delvis accept af traktaten eller et middel, hvorved traktaten kunne tillægges for skellig retsvirkning alt efter medlemsstat, eller tages som anledning til at give visse borgere mulighed for at unddrage sig disse regler« ').
Paragraph 15 of the preamble to the 1946 Constitution provides that: 'Subject to reciprocity, France may agree to limit its sovereignty where necessary for organization and the defence of peace.' The preamble to the 1958 Constitution expressly refers to that of 1946.
Domstolen understregede således, at enhver fordring fra en med lemsstats side om at lade nationale forfatningsretlige kriterier gå forud for fællesskabsretten, ville være kimen til Fællesskabets opløsning og i strid med princippet om medlemskab »på gensidig basis«, der allerede er nævnt i Cos/fl-dommen.
The Constitutional Council has given several rulings on the constitutionality of international commitments concerning the Community dating from after 1958.
Domstolen berørte her noget fundamentalt ved integrationsprocessen.
In 1970 it upheld the constitutionality of the Decision of 21 April 1970 on the replacement of the Member States' financial contributions by the Community's own resources and the Treaty of Luxembourg of 22 April 1970 increasing the powers of the Parliament in the budgetary process. '
Staterne kan kun gå med til en suverænitetsbegrænsning med den hertil svarende betydelige ændring i deres beføjelser, hvis de regler, som de under kaster sig, virkelig er fælles.
With regard to the Luxembourg Treaty, the Council based its decision on the fact that the instrument was concerned with the allocation of responsibilities between the Community institutions and not the respective powers of the Community and its Member States, and that the obligations under the Treaty were undertaken on the basis of reciprocity.
Dette er ikke tilfældet, hvis de underkastes kriterier og regler, som nødvendigvis varierer fra stat til stat.
The second reason was clearly a reference to paragraph 15 of the preamble to the 1946 Constitution.
»Derfor påvirkes en fællesskabsakts gyldighed eller virkning i en medlemsstat ikke af, at det gøres gældende, at den krænker de fundamentale rettigheder, som de er udformet i statens forfatning, eller grundsætningerne i en national forfatningsstruktur«2).
This decision clearly strove to play down the issues by minimizing the importance of the measures concerned.
I den førnævnte Leonesio-dom kunne EF-Domstolen ikke tiltræde den påstand, som en medlemsstat nedlagde, hvorefter udbetalingen af en forordningshjemlet kvægslagtningspræmie gjordes betinget af, at der blev vedtaget budgetbestemmelser, til trods for at den pågældende modtager opfyldte alle de fastsatte betingelser 3).
However, in a 1976 ruling requested by the French President on the constitutionality of the decision calling direct elections to the European Parliament, the Council was more reserved in its acceptance of the compatibility with the French Constitution of new developments in European integration.
Kort tid herefter præciserede Domstolen over for samme stat — denne gang i anledning af en præmieordning for rydning af frugttræer — at »en medlemsstat kan ikke påberåbe sig indenlandske bestemmelser eller praksis for at retfærdiggøre undladelsen af at respektere forpligtelser og frister, som følger af fællesskabsforordninger; i overensstemmelse med de almindelige forpligtelser, som påhviler medlemsstaten i henhold til traktatens artikel 5, skal den i sin interne retsorden drage konsekvenserne af sin tilknytning til Fællesskabet og, dersom der er behov for det, tilpasse sin finans-
While holding that the Council's Decision of 20 September 1976 did not contain anything contrary to the Constitution, the Constitu tional Council drew a rather unconvincing distinction between per missible limitations of sovereignty and illegitimate transfers of sovereignty,2suggesting that major transfers of powers to an authority enjoying real autonomy vis-à-vis the Member States would require a prior revision of the Constitution.
De principper, som EF-Domstolen har udledt, afspejles i stadig højere grad i de nationale domstoles retspraksis.
In decisions handed down in late 1977,' the Constitutional Council precisely described the effect of Community regulations under the second paragraph of Article 189 of the EEC Treaty, and concluded that 'the binding force of their provisions does not depend on action by the authorities of Member States and, in particular, by the French Parliament; the national authorities only have a part to play when they are given discretion to pass legislation applying the regulations'.
I det følgende behandles dels problemet om forholdet mellem forfatningerne og fællesskabsretten, dels spørgsmålet om dennes forrang for selv yngre lov.
Parliament therefore had no say in determining the base and the rate of the isoglucose levy provided for by Regulation 1111/77, and only had the power to decide the procedures for recovery not established by the Regulation.
a) Forfatning og fællesskabsret
These facts were 'a result of the division of powers between the Community institutions and the national authorities' laid down by a treaty, and there was therefore no conflict with the Constitution.
Disse forfatninger indeholder alle på nuværende tidspunkt bestem melser, der giver hjemmel til at tillægge Fællesskaberne kompetence. ce.
It considered, in the terms it used itself in 1970, whether the instrument referred to it jeopardized the fundamental conditions for the exercise of national sovereignty.3
Nogle af disse bestemmelser eksisterede allerede forud for Fælles skabernes tilblivelse; andre blev — undertiden med betydelig forsinkelse — vedtaget med henblik på at »legalisere« statens medlemskab af disse.
The Council followed the same criterion when, on 25 July 1991, it decided that the Act authorizing ratification of the Convention implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 was not in conflict with the Constitution.4
Hvis aftalen, der forelægges til godkendelse, anses for uforenelig med bestemmelserne i forfatningen, og hvis udviklingen i den inter nationale retsorden måtte kræve det, skal aftalen godkendes med to tredjedeles flertal i parlamentets to kamre, jf. artikel 63. Denne artikel er siden da blevet erstattet af artikel 91, stk. 3
It observed that the reciprocity requirement was satisfied by the need for unanimity as a condition precedent to entry into
2) Storbritannien har som bekendt ikke nogen skreven forfatning. Læseren henvises til en mere detaljeret redegørelse og de mere omfattende referencer i J. Mégret m.fl., Le droit de la Communauté économique européenne, bind 10, la Cour de Justice, les actes des institutions, del 1, s. 535-549.
4 That decision and the Agreement are discussed by X. Prétot in 'La conformité à la Constitution de la loi autorisant l'approbation de la convention d'application de l'accord de Schengen', in Rev. trim. dr. eur. 1992, p. 194; by J. Robert in Les accords de Schengen, in [1992] Revue des affaires européennes No 1, p.
Forholdet til national ret fjerdedele af deputeretkammerets medlemmer og mindst to tredje dele af de afgivne stemmer. Denne procedure er blevet fulgt ved godkendelsen af Romtraktaterne.
Relationship to national law force' and that the rights and liberties of the citizen were secured by Article F and by the jurisdiction conferred on the Court of Justice, but held that: