natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Arbeitsgerichts femte spørgsmål gik i det væsentlige ud på, om det var muligt at udlede en anden sanktion af direktivet i tilfælde af forskelsbehandling end ar bejdstagerens krav på at opnå en arbejdsaftale. Med
In its fifth question the Arbeitsgericht essentially asked whether it was possible to infer from the Direc tive any sanction in the event of discrimination other than the right to the conclusion of a contract of employment.
5) Dersom spørgsmål 1) principielt må besvares benægtende: Hvilken sanktion skal der da, hvis der godtgøres en forskelsbehandling i forbindelse med adgang til en beskæftigelse, anvendes efter bestemmelser ne i direktiv 76/207/EØF?
(6) Does Directive No 76/207/EEC as interpreted by the Court of Justice in its answers to the ques
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab opnå en bestemt erstatning fastsat med hjem mel i direktivet, dersom denne retsvirkning ikke er påbudt eller hjemlet i den nationale lovgivning.
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community
Selv om direktiv 76/207/EØF med hensyn til sanktioner i anledning af overtrædelse af for buddet mod forskelsbehandling giver medlemssta terne valgfrihed mellem de forskellige løsninger, der er egnet til at virkeliggøre direktivets mål, følger det imidlertid af direktivet, at hvis en medlemsstat vælger at give krav på erstatning som sanktion i tilfælde af en overtrædelse af det nævnte forbud, skal erstatningens effektivitet og afskrækkende virkning sikres ved, at den i hvert fald skal modsvare det lidte tab, og den skal derfor overstige en rent symbolsk erstatning, forek sempel alene godtgørelse af udgifterne i forbindel se med ansøgningen.
Although Directive 76/207/EEC, for the purpose of imposing a sanction for the breach of the prohibition of discrimination, leaves Member States free to choose between the different solutions suitable for achieving its objective, it nevertheless requires that if a Member State chooses to penalize breaches of that prohibition by the award of compensation, then in order to ensure that it is effective and that it has a deter rent effect, that compensation must in any event be adequate in relation to the damage sus tained and must therefore amount to more than purely nominal compensation such as, for example, the reimbursement only of the ex penses incurred in connection with the applica tion.
Det tilkommer den natio nale domstol under fuld udnyttelse af det skøn, den råder over i henhold til national ret, at for tolke og anvende loven om gennemførelse af di rektivet i overensstemmelse med fællesskabsret tens krav.
It is for the national court to interpret and apply the legislation adopted for the implementa tion of the Directive in conformity with the re quirements of Community law, in so far as it is gi ven discretion to do so under national law.
Ef ter Domstolens opfattelse kunne der ikke skabes reel chancelighed uden et passende sanktionssystem.
Comments tablish real equality of opportunity without an ap propriate system of sanctions.
Selv om en fuldstændig gennemførelse af direktivet ikke stillede krav om en bestemt sanktionsform i tilfælde af overtrædelse af forbuddet mod forskelsbe handling (svar på spørgsmål 1)), indebar den ikke desto mindre, at sanktionen skulle være egnet til, at domstolene kunne sikre en faktisk og effektiv bes kyttelse.
Although full imple mentation of the Directive did not require any speci fic form of sanction for unlawful discrimination (reply to question 1 ), it did entail that that sanction be such as to guarantee real and effective judicial protec tion.
Sanktionen skulle endvidere have en reelt afskrækkende virkning overfor arbejdsgiveren.
Moreover, it must also have a real deterrent ef fect on the employer.
Her af fulgte, at når medlemsstaten havde valgt at sanktio nere overtrædelsen af forbuddet mod forskelsbe handling gennem en erstatning, skulle denne i hvert fald stå i et rimeligt forhold til det opståede tab.
It followed that, where a Member State chose to penalize the breach of the prohibition of discrimination by the award of compen sation, that compensation should in any event be adequate in relation to the damage sustained.
En national lovgivning, der begrænsede erstatningskravet til en rent symbolsk godtgørelse (f.eks. dækning af rejseudgifter), imødekom ikke kravene om en effektiv gennemførelse af direktivet.
National provisions limiting the right to compensa tion to a purely nominal amount (for instance, reim bursement of travel expenses) did not satisfy the re quirements of an effective transposition of the Directive.
Ved anvendelsen af na tional ret, ¡sær af bestemmelserne i en national lov, der særligt er vedtaget for at gennemføre direktiv 76/207, var den nationale domstol forpligtet til at for tolke intern ret i lyset af direktivets ordlyd og formål og at fremkalde det resultat, der tilstræbtes ved trakta tens artikel 189, stk. 3.
The Court went on to add that, in apply ing the national law and in particular the provisions of a national law specifically introduced in order to im plement Directive 76/207, national courts were re quired to interpret their national law in the light of the wording and the purpose of the Directive in order to achieve the result referred to in the third para graph of Article 189.
Direktiv 76/207/EØF kræver ikke, at en forskels behandling på grundlag af køn ved adgang til beskæftigelse belægges med den sanktion, at ved kommende arbejdsgiver, der gør sig skyldig i forskelsbehandling, har pligt til at indgå en ar bejdsaftale med den ansøger, der er blevet ud sat for forskelsbehandling.
Directive No 76/207/EEC does not require discri mination on grounds of sex regarding access to employment to be made the subject of a sanction by way of an obligation imposed on the em ployer who is the author of the discrimination to conclude a contract of employment with the candidate discriminated against.
Denne sag vedrører gennemførelse af direktiv 76/207 om ligebehandling med hensyn til sanktioner ne i tilfælde af overtrædelse af direktivets artikler.
This case concerns the implementation of Directive 76/207 on Equal Treatment with respect to sanctions on violation of the articles thereof.
I selve direktivet er der ikke fastsat bestemte sanktioner.
The Directive it self does not require specific sanctions.
Den tyske lovgiver havde gennemført direktivet ved artikel 611a i den tyske borgerlige lovbog (BGB).
The German legislator had implemented the Directive by means of Articles 611a of the German Civil Code (BGB).
Derfor havde de personer, der var blevet udsat for forskels behandling, kun ret til godtgørelse af udgifterne i for bindelse med indgivelsen af ansøgningen (f.eks. frimærker).
Con sequently, those who suffered from inequality in treatment were merely entitled to a reimbursement of the expenses incurred in submitting their job appli cation (e.g. stamps).
Dette var klart langt fra den reelle og effek tive beskyttelse med afskrækkende virkning, som krævedes i medfør af EØF-traktatens artikler 5 og 189, stk. 3 (se sag C-177/88 — Dekker).
Clearly, this was far from real and effective protection with a deterrent effect as re quired by Articles 5 and 189(3) EEC (see Case C-1 77/88 — Dekker).
Men EFD statue rede ikke udtrykkeligt, at direktivet havde direkte (i det te tilfælde vertikal) virkning, og valgte en anden løsning.
However, the ECJ did not explicitly hold that the Directive was (in this case: vertically) directly effective and chose another solution.
Det synes i denne forbindelse at have haft be tydning, at artikel 61 la BGB ifølge den tyske regering i den mundtlige forhandling ikke begrænsede ret-
Important in this respect seems to have been that, according to the German Government in the oral procedure, Article 611a BGB did not limit the right of compensation, but merely provided a specific legal basis for such com pensation.
Med hensyn til sanktionerne i tilfælde af en for skelsbehandling indeholder direktivet ingen ubetinget og tilstrækkelig præcis forpligtelse, som i mangel af rettidigt vedtagne gennemførelsesforanstaltninger kan påberåbes af private for at
As regards sanctions for any discrimination which may occur, the Directive does not include any unconditional and sufficiently precise obliga tion which, in the absence of implementing measures adopted within the prescribed timelimits, may be relied on by an individual in order to obtain specific compensation under the Direc tive, where that is not provided for or permitted under national law.
De almindelige be stemmelser om godtgørelser kunne ligeledes påberåbes af personer, som var ofre for en overtrædelse af direktiv 76/207.
Case-law of the European Court of Justice lation of Directive 76/207 as well.
Derfor fandt EFD, at de nationale retter var forpligtet til at fortolke og anvende den lov givning, der var vedtaget til gennemførelse af direk tivet, i overensstemmelse med kravene i fællesskabsret ten, for så vidt de i henhold til national ret havde mulighed for det.
Hence, the ECJ held that national courts were under a duty to inter pret and apply the Directive's implementing legisla tion in conformity with the requirements of Commun ity law, in so far as they were given discretion to do so under national law.
EFD omgik således spørgsmålet om direktivets direkte virkning, men den indirekte virk ning var den samme.
The ECJ thus circumvented the issue of the direct effect of the Directive, the indirect effect, however, being the same.
Dette begreb, »indirekte virk ning«, har vist sig at være særlig vigtig i forbindelse med sag 1 52/84 — Marshall.
This concept of 'indirect effect' has proven to be especially important in light of Case 1 52/84 — Marshall.
Se ligeledes bemærkningerne til sag 79/83 — Harz.
See also the comments on Case 79/83 — Harz.
EFD har yderligere ud bygget begrebet indirekte virkning i sag C-322/88 — Grimaldi og sag C-106/89 — Marleasing.
The ECJ further de veloped the concept of indirect effect in Case C-322/88 — Grimaldi and Case C-106/89 — Marleasing.
Ved skrivelse af 3. juni 1981 meddelte sagsøgte fr. Harz, at firmaet havde besluttet ikke at optage sagsøgeren i sit trainee-program.
By a letter of 3 June 1981, Tradax informed Ms Harz that it had decided not to recruit her for its trainee pro­gramme.
Fr. Harz gjorde ved Arbeitsgericht gældende, at Tradax havde overtrådt artiklerne 2 og 3 i direktiv 76/207 og den tyske borgerlige lov bog.
Before the Arbeitsgericht Ms Harz claimed that Tradax had infringed Articles 2 and 3 of Direc­tive 76/207 as well as the German Civil Code.
For så vidt angår erstatning var de faktiske omstændigheder i denne sag meget lig omstændig hederne i den foregående sag (sag 14/83 — von Colson). son).
As far as compensation was concerned the facts of this case are very similar to those of the preceding case (Case 14/83 — von Colson).
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder — adgang til beskæftigelse (Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976).
Subject-matter: Equal treatment for men and women — Access to employment (EEC Council Directive 76/207 of 9 February 1976).
Den 24. januar 1981 indrykkede Deutsche Tradax GmbH (i det følgende benævnt »Tradax«) en stillings annonce i avisen »Die Welt«, hvori firmaet tilbød kvalificerede ansøgere med en videregående erhvervsøkonomisk uddannelse »et springbræt til en managerkarriere«.
By order of 5 July 1982, the Arbeitsgericht (Labour Court) Hamburg referred the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling pursuant to Article 1 77 of the EEC Treaty:
1 ) Følger det — i tilfælde af en konstateret for skelsbehandling — af princippet om ligebe handling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, som er indeholdt i ar tikel 1, stk. 2, og artikel 2, stk. 1 og 3, i »Rådets di rektiv om gennemførelse af princippet om lige behandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår« (76/207/EØF), at en kvindelig ansøger har en ret til at indgå ansættelseskontrakt med den arbejdsgiver, som har afslået at ansætte hende på grund af hen des køn?
On 24 January 1981, Deutsche Tradax GmbH ('Tra­dax') placed an advertisement in the newspaper Die Welt for a vacant post in which it offered economics graduates willing to work hard 'a spring-board for a career in management'.
Fr. Harz ansøgte om den annoncerede stilling ved skrivelse af 28. januar 1981.
Ms Harz applied for that post by letter dated 28 Jan­uary 1981.
Ved skrivelse af 3. februar 1981 returnerede Tradax' direktør ansøgningens bi lag til sagsøgeren og meddelte hende, at kun mandli ge ansøgere kom i betragtning til denne stilling.
By letter dated 3 February 1 981, the man­ager of Tradax returned her application papers and informed her that only male applicants would be con­sidered for the position.
Det fremgik af Tradax' skrivelse, at fr. Harz' generelt gode kvalifikationer ikke blev draget i tvivl.
It appeared from Tradax's letter that Ms Harz's qualifications, which were gener­ally good, were not in doubt.
2) Såfremt spørgsmål 1) besvares bekræftende: Gælder dette kun, når a) den kvindelige ansøger, som er blevet udsat for forskelsbehandling, er den bedst kvalifi cerede af alle mandlige og kvindelige ansøgere, eller
(1) In an established case of discrimination, does the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment con­tained in Articles 1 (2), 2(1 ) and 2(3) of Council Directive No 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treat­ment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions confer on a female ap­plicant a right to a contract of employment against an employer who has refused to engage her on account of sex?
På sagsøgerens foranledning rettede hovedkontoret for »Gleichstellung der Frau« i Hamburg en henvendel se til Tradax med anmodning om en forklaring.
(2) In the case of an affirmative reply to question 1 does that answer apply only
Tra dax svarede, at firmaet udelukkende havde afslået sagsøgerens ansøgning om den annoncerede stil ling, fordi hun var kvinde.
(a) where the female applicant discriminated against is the best qualified of all the appli­cants, whether male or female, or
b) også når der ganske vist er sket forskelsbe handling under ansættelsesproceduren, men resultatet er blevet, at en bedre kvalificeret mandlig ansøger er blevet ansat?
At the instigation of Ms Harz, the Leitstelle Gleich­stellung der Frau (regional department promoting equality for women) in Hamburg requested an ex­planation from Tradax.
Ved stævning, indgivet til Arbeitsgericht Hamburg den 26. februar 1981 påstod fr. Harz principalt ansæt telse hos sagsøgte, subsidiært erstatning på 12 000 DM, mere subsidiært erstatning på 2,31 DM. I mellem
In her application brought before the Arbeitsgericht Hamburg on 26 February 1 981, Ms Harz sought, pri-
3) Såfremt spørgsmål 1 ) og spørgsmål 2), a) og b), besvares benægtende: Har princippet om lige-
(b) also where, although there was discrimina­tion in the selection procedure, in the result a better qualified male applicant was appointed?
EF-Domstolens afgørelser behandling af mænd og kvinder i henhold til bestemmelserne i direktiv 76/207/EØF den rets virkning, at der enten kræves en økonomisk mærkbar sanktion, f.eks. erstatning af den for ventede indtægt i en periode, som — alt efter omstændighederne i det konkrete tilfælde — kan være på op til seks måneder, som er det tids rum, inden for hvilket arbejdstagere i henhold til tysk ret ikke kan påberåbe sig, at en afskedigelse er socialt ubillig, eller at der af det offentlige skal fastsættes bøder, respektive straf?
(3) If questions 1, 2(a) and 2(b) are answered in the negative, does it follow, as a legal consequence, from the principle of equal treatment for men and women as laid down by the provisions of Direc tive No 76/207/EEC that a financially appreciable sanction is necessary, for example a right in fa vour of the female worker discriminated against to damages to be assessed, according to the posi tion in the particular case, in a sum not exceeding the earnings which she could properly have ex pected to receive for the period of six months, the period in which under the law of the Federal Re public of Germany workers may not plead socially unjustified dismissal, and/or that the State must impose penalties or administrative fines?
direktiv 76/207 vertikalt havde direkte virkning. Men det gjorde den ikke.
In Case 14/83 — von Colson, the ECJ could have answered the questions put forward to it by simply holding Directive 76/207 to be vertically directly effective.
En af hovedårsagerne synes at have været, at den foreliggende sag, der skulle af gøres samme dag, vedrørte en næsten identisk faktisk situation, men indebar et horisontalt forhold mel lem en privat arbejdsgiver og en arbejdstager.
One of the main reasons for this seems to have been that the pre sent case, which was to be decided on the same day, concerned an almost similar factual situation, but involved a horizontal relationship between a private employer and an employee.
Det ville have været ret vanskeligt at afgive to forskellige svar på næsten identiske situationer.
To give two different answers to practically identical situations would have been rather difficult.
Men EFD ønskede ej heller at statuere, at direktiver horisontalt havde di rekte virkning (se sag 1 52/84 — Marshall).
On the other hand, to hold that directives were horizontally directly effective was not what the ECJ wanted either (see Case 1 52/84 — Marshall).
Derfor kan EFD's løsning — i begge tilfælde — nemlig at pålægge de nationale retter en forpligtelse til at fortol ke den nationale lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsret, betegnes som opfindsom.
Therefore, the ECJ's solution — in both cases — to impose on the national courts a duty to interpret national law in conformity with Com munity law can be characterized as ingenious.
4) Såfremt spørgsmål 3) besvares bekræftende: Gælder dette kun, når a) den kvindelige ansøger, som er blevet udsat for forskelsbehandling, erden bedst kvalifi cerede af alle mandlige og kvindelige ansøgere, eller b) også når der ganske vist er sket forskelsbe handling under ansættelsesproceduren, men resultatet er blevet, at en bedre kvalificeret mandlig ansøger er blevet ansat?
(b) also where, even though there was discri mination in the selection procedure, in the result a better qualified male candidate was appointed?
5) Såfremt spørgsmål 1 ), 2), 3) eller 4) besvares bekræftende: Er artiklerne 1, 2 og 3 i direktiv 76/207/EØF direkte anvendelige i medlemsstater ne?
(5) If questions 1, 2, 3, or 4 are answered in the af firmative, are Articles 1, 2, and 3 of Directive No 76/207/EEC directly applicable in the Member States?
Selv om de spørgsmål, der blev forelagt Domstolen i denne sag, havde en lidt afvigende ordlyd i forhold til spørgsmålene i den foregående sag (sag 14/83 — von Colson), er de i det væsentlige ens.
Although the questions referred to the Court in the present case are worded in a slightly different manner than those of the previous case (Case 14/83 — von Colson), they are essentially the same.
Domstolens ræsonnement og svar i denne sag var identiske med ræsonnementet og svarene i den fore gående sag, der er nævnt ovenfor.
The reasoning and answers given by the Court in the present case are identical to those set out in the previous case mentioned above.
Dato for dommen: 12. juli 1984.
Date of judgment: 12 July 1984.
2) Spørgsmål, der blev forelagt EFD
to the Sozialgericht, it was the deliberate intent of the legislature not to create 'parental leave'.
Ved kendelse af 9. august 1983 forelagde Landessozialgericht Hamburg i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen to præjudicielle spørgsmål:
In the course of the proceedings before that court, he requested primarily that the proceedings be stayed and that certain questions on the interpreta­tion of Directive 76/207 should be referred to the Court of Justice.
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder — barselorlov.
Subject-matter: Equal treatment for men and women — Mater­nity leave
(Artiklerne 1, 2, stk. 3 og 4, og 5, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976).
(Articles 1, 2 (3) (4) and.5 (1 ) of EEC Council Dir­ective 76/207 of 9 February 1976).
Den 21. maj 1979 blev hr. Hofmann fader til et barn født uden for ægteskab, som han anerkendte.
On 21 May 1979, Mr Hofmann became the father of an illegitimate child, of which he acknowledged paternity.
I perio den efter udløbet af moderens barselorlov (otte uger), og indtil barnet fyldte seks måneder fik han af sin arbejdsgiver bevilget ferie uden løn.
In the period between the expiry of the mother's statutory period of convalescence (8 weeks) and the day on which the child reached the age of six months, he obtained from his employer unpaid leave of absence.
I denne pe riode passede han barnet, mens moderen genoptog sin virksomhed som lærerinde.
During that period he looked after the child, while the mother resumed employment as a teacher.
1 ) Er det i strid med artiklerne 1, 2 og 5, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvin der, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvil kår, at alene arbejdende mødre — men derimod ikke, efter aftale mellem forældrene, arbejdende fædre — efter udløbet af en otte ugers barselor lov direkte efter fødselen har ret til en forlænget orlov, til hvis gennemførelse staten yder et net tobeløb på højst 25 DM pr. dag, og som varer, indtil barnet fylder 6 måneder?
(1 ) Are Articles 1, 2, and 5(1 ) of Council Directive 76/207/EEC on the implementation of the prin­ciple of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational train­ing and promotion, and working conditions in­fringed if, on the expiry of the eight-week pro­tective period for working mothers following childbirth, a period of leave which the State en­courages by payment of the net remuneration of the person concerned, subject to a maximum of DM 25 per calendar day, and which lasts until the day on which the child reaches the age of six months can be claimed solely by working mothers and not, by way of alternative, if the parents so decide, by working fathers?
2) Såfremt spørgsmål 1 ) besvares bekræftende, er artiklerne 1, 2 og 5, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF da direkte anvendelige i medlemssta terne?
(2) If the answer to question 1 is in the affirmative, are Articles 1, 2, and 5(1 ) of Council Directive 76/207/EEC directly applicable in the Member States?
Den 1. august 1979 ansøgte hr. Hofmann sygekas sen Barmer Ersatzkasse om dagpenge for en periode svarende til den i § 8a i Mutterschutzgesetz hjemle de forlængede barselorlov, jf. § 13 i Mutterschutzgesetz sammenholdt med § 200, stk. 4, i Reichsversicherungsordnung.
On 1 August 1979, Mr Hofmann submitted to the Barmer Ersatzkasse, a claim for payment, during the period of maternity leave provided for by Paragraph 8a of the Mutterschutzgesetz, of an allowance pur­suant to the combined provisions of Paragraph 13 thereof and Paragraph 200(4) of the Reichsversicher­ungsordnung (German Insurance Regulation).
Barmer Ersatzkasse afslog hr. Hofmanns ansøgning, og hans klage herover forblev ligeledes uden resultat.
Barmer Ersatzkasse refused Mr Hofmann's request, and his appeal against that refusal was also unsuc­cessful.
Under en efterfølgende retssag frifandt Socialgericht Hamburg ved dom af 19. ok tober 1982 sagsøgte med den begrundelse, at i hen hold til såvel ordlyden af Mutterschutzgesetz' § 8a som lovgivers vilje havde alene mødre ret til den forlængede orlov.
An action brought before the Sozialgericht (Social Court) Hamburg was dismissed by a judg­ment of 19 October 1982, on the ground that the wording of Paragraph 8(a) of the Mutterschutzgesetz and the intention of the legislature indicated that only mothers could claim maternity leave. According