natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen konstaterede, at artikel 53 »indgår i en række bestemmelser, som havde til formål at forberede Grækenlands tiltrædelse af Fællesskabet ...«.
'are an integral part of, and take precedence in, the legal order applicable in the territory of each of the Member States' (paragraph 17).2
Det fulgte således af artikel 53's ordlyd samt af formålet med og arten af associeringsaftalen, som bestemmelsen er en del af, at den er til hinder for en afgiftsmæssig favorisering af indenlandsk fremstillet spiritus i forhold til spiritus indført fra Grækenland.
It referred to the unlimited duration of the Community, to its authority both within its own boundaries and in international relations, and to the transfer of sovereignty of the States creating 'a body of law which binds both their nationals and themselves'.
Domstolen nåede således under anvendelse af de sædvanlige kriterier til den konklusion, at denne forpligtelse fandt »umiddelbar anvendelse«.
The close link between the direct effect and supremacy of Community law is clear. These twin pillars of the Community legal order follow directly from the pooling of sovereignty in a supranational authority.
Denne dom, der falder i tråd med Bresciani­dommen, løser ikke det generelle spørgsmål i Polydor­sagen, nemlig om man på samtlige internationale aftaler, der er indgået af Fællesskabet, kan anvende de kriterier for direkte anvendelighed, som EF­Domstolen har lagt til grund med henblik på bestemmelserne i EF­traktaterne.
The Court then attempts to show that the words and spirit of the Treaty necessarily imply that it is 'impossible for the States ... to accord precedence to a unilateral and subsequent measure over a legal system accepted by them on a basis of reciprocity'.
Nyere domspraksis har givet vigtige præciseringer vedrørende dette spørgsmål.
The textual arguments have perhaps less force than those based on the essential features of the Community legal order.
I Kupferberg­dommen2) fastslog EF­Domstolen, at artikel 21, stk. 1, i overenskomsten mellem EØF og Portugal havde direkte virkning.
However, it is worth men­tioning that the Court found that the precedence of Community law was confirmed by the designation of Community regulations in Article 189 as binding and directly applicable in all Member States.
Ved denne bestemmelse forbydes afgiftsmæssig forskels­behandling mellem varer fra en kontraherende part og lignende varer fra den anden kontraherende part.
Here again, the Court stresses the link between direct applicability or effect and supremacy, but it also highlights the relationship between supremacy and the Community's legislative powers.
Regeringerne gjorde for EF­Domstolen gældende, at Fællesskabets kriterier for, hvornår en bestemmelse har direkte virkning, ikke kunne anvendes på de pågældende bestemmelser, idet de henviste til kompetencefordelin­
It notes that 'this provision, which is subject to no reservation, would be quite meaningless if a State could unilaterally nullify its effects by means of a legislative measure which could prevail over Community
EF-Domstolen imødegik ét efter ét hvert af disse argumenter.
Relationship to national law law'.
Ifølge Domstolen var hverken arten eller opbygningen af overenskomsten mellem EØF og Portugal til hinder for at anvende princippet om direkte virkning.
In any case, a Member State's claim to have overruled a Community regulation with later legislation of its own could be defeated by the simple expedient of reissuing the regulation.
Domstolen undersøgte derfor, om bestemmelsen i artikel 21, stk. 1, »på baggrund af såvel overenskomstens hensigt og formål som den sammenhæng, hvori den indgår« var ubetinget og præcis.
'It follows from all these observations that the law stemming from the Treaty, an independent source of law, could not, because of its special and original nature, be overridden by domestic legal provi­sions, however framed, without being deprived of its character as Community law and without the legal basis of the Community itself being called into question.
Efter at have understreget betydningen af et forbud mod af giftsmæssig forskelsbehandling i en frihandelsaftale og et sådant forbuds ubetingede karakter nåede Domstolen til den konklusion, at forbuddet fandt direkte anvendelse.
The transfer by the States from their domestic legal system to the Community legal system of the rights and obligations arising under the Treaty carries with it a permanent limitation of their sovereign rights, against which a subsequent unilateral act incompatible with the concept of the Community cannot prevail.' '
Det udelukkes i princippet ikke, at bestemmelserne i visse aftaler, der er indgået af Fællesskabet, har direkte virkning.
The supremacy of Community law is founded on the Treaty, not on national constitutions.
Men de institutioner, der er kompetente til at indgå sådanne aftaler, kan med den anden part bestemme, hvilke virkninger aftalen skal have i de kontraherende parters interne retsorden.
Therefore, there is no need to refer to written or unwritten constitutional rules governing the relationship between international and domestic law.
Kun såfremt dette spørgsmål ikke er reguleret i aftalen, vil EF-Domstolen træffe afgørelse som i ethvert andet fortolkningsspørgsmål.
Community law must be given precedence because it is a 'special and original' body of law.
I en anden Kupferberg-dom ') fastslog EF-Domstolen ligeledes, at artikel 3 i overenskomsten mellem EØF og Spanien havde direkte virkning.
It is not a typical manifestation of an international court's need to assert the superiority of the law it applies over national law, which is sometimes treated as a mere matter of fact.
I en dom afsagt den 30. september 19872) systematiserede EF-Domstolen den doktrin, der kan udledes af denne retspraksis; den fastslog:
It disregards the cooperation between them, which emerges most clearly in the preliminary ruling procedure.
»... at en bestemmelse i en aftale indgået af Fællesskabet med et tredjeland må anses for umiddelbart anvendelig, når der af dens ordlyd samt aftalens formål og karakter kan udledes en klar og præcis forpligtelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter«.
Thus, when the Court says that Community law cannot be judicially overruled by a contrary national provision, it is referring to national courts. This is stated even more clearly in the Simmenthal judgment :
Domstolen anvendte denne definition på bestemmelserne i den med Tyrkiet indgåede associeringsaftale med tilhørende tillægsprotokol vedrørende arbejdskraftens frie bevægelighed og statuerede, at disse bestemmelser ikke var »fællesskabsretlige regler, som har umiddel-
'Every national court must, in a case within its jurisdiction, apply Community law in its entirety and protect rights which the latter confers on individuals and must accordingly set aside any provision of national law which may conflict with it, whether prior or subse­quent to the Community rule.'
Når EF-Domstolen skal tage stilling til, om en bestemmelse i en international aftale indgået af Fællesskabet har direkte virkning, undersøger den, om den pågældende aftale på grund af sit formål og sin karakter er af en sådan art, at den kan have direkte virkning.
The supremacy of Community law is not a principle that has to be transposed into the Constitution or legislation. It is a rule applicable by the courts.
Den har i disse tilfælde indledningsvis anført, at bestemmelserne i en aftale indgået af Rådet i henhold til traktatens artikel 228 og 238 fra tidspunktet for aftalens ikrafttræden udgør en integrerende del af fællesskabsretten og har konkluderet, at en afgørelse truffet af et associeringsråd også gør det »som følge af sin direkte tilknytning til associeringsaftalen«2).
An Italian steel producer appealing to the Court of Justice against a decision of the High Authority (Commission) ordering it to pay an equalization levy on imported scrap asked the Court to stay its proceedings until the Italian Constitutional Court had ruled on the alleged unconstitutionality of some provisions of the Coal and Steel Treaty.
Der er derfor ingen anledning til at »gennemføre« en sådan afgørelse ved hjælp af en fællesskabsretsakt (forordning, direktiv, afgørelse/beslutning), medmindre iværksættelsen af associeringsrådets afgørelse kræver, at der forinden vedtages supplerende foranstaltninger.
The Court of Justice of course dismissed this plea, because 'all States have adhered to the Treaty on the same conditions, definitively and without any reservations other than those set out in the supplementary protocols, and therefore any claim by a national of a Member State questioning such adherence would be contrary to the system of Community law'.
I en nyere dom har EF-Domstolen med henblik på at fastslå den direkte virkning af associeringsrådsafgørelser anvendt de samme kriterier, som blev fremdraget vedrørende selve aftalerne under udtrykkelig henvisning til Demirel-dommen.
Thus, to allow the Member States to insist on their own constitu­tional principles overruling Community law would be a recipe for dislocation of the Community and be quite contrary to the principle that they joined the Community on a basis of reciprocity, as noted in the Costa ν ENEL judgment. The Court here touches on a basic fact of the integration process.
Den undersøgte i den forbindelse ordlyden, formålet og karakteren af afgørelserne og af den aftale, der lå til grund for disse 3).
The Member States can only transfer sovereignty over major areas of policy to central institutions if they agree to abide by common rules. Rules cannot be common if they
3) Dom af 20.9.1990, sag C-192/89, Sevince,
Joined Cases 9 and 58/65 San Michele [1967] ECR 27, at p. 30.
Forholdet til national ret når der er tale om tidligere aftaler, hvor Fællesskabet — på grund af udøvelsen af sin kompetence — er trådt i medlemsstaternes sted.
Relationship to national law are subject to criteria and procedures that vary from one Member State to another because of differing constitutional requirements.
Domstolen bekræftede denne afgørelse i domme afsagt den 16. marts 1983 vedrørende andre artikler i GATT, idet den udtalte, at denne over enskomst »hviler på princippet om forhandlinger på basis af gensidighed og fælles fordele, og karakteriseres af stor smidighed i bestemmelserne, særligt i bestemmelserne om mulighederne for ændring, om foranstaltninger, der kan træffes i ekstraordinært vanskelige situationer, og om reguleringen af uoverensstemmelser mellem de kontraherende parter« 2).
In Internationale Handelsgesellschaft it repeated word for word the statement in Costa ν ENEL that Community law could not be overridden by domestic law, of whatever kind, and added:
Domstolens afvisning af at anerkende den direkte virkning af GATT, har ikke forhindret den i at udtale sig om foreneligheden af GATT's antidumpingkodeks med Rådets forordning nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab.
'The validity of a Community measure or its effect within a Member State cannot be affected by allegations that it runs counter to either fundamental rights as formulated by the constitution of that State or the principles of a national constitutional structure.' '
Med henvisning til, at både bestemmelserne i den almindelige overenskomst og de bestemmelser i antidumpingkodeksen, der tilsigter at regulere anvendelsen af artikel VI i overenskomsten, »binder Fællesskabet« og efter at have fastslået, at forordningen fra 1988 i henhold til betragtningerne er blevet vedtaget i overensstemmelse med de bestående internationale forpligtelser, konkluderede Domstolen:
In Leonesio the Court dismissed the Italian Government's conten­tion that the payment of subsidies for cull cows required under Community regulations was still subject to the passage of enabling budget legislation even though the applicant fulfilled all the condi­tions laid down in the regulations.2
»Det (fremgår) heraf, at den nye grundforordning, som sagsøgeren anfægter, er blevet udstedt med henblik på at opfylde Fællesskabets internationale forpligtelser, hvorefter det ifølge Domstolens faste praksis påhviler Fællesskabet at sikre en overholdelse af den almindelige overenskomst og af gennemførelsesbestemmelserne hertil.
A little later on the Court handed down a similar ruling to Italy on the payment of subsidies for cutting down fruit trees: 'A Member State cannot plead the provisions or practices of its internal order in order to justify failure to observe obligations and time-limits arising from Community regulations.
Det må herefter undersøges, hvorvidt Rådet ...er gået ud over de således fastlagte retlige rammer ...« (præmis 30 og 31)3).
It falls to a Member State in accor­dance with the general obligations imposed on Member States by Article 5 of the Treaty, to recognize the consequences, in its internal order, of its adherence to the Community and, if necessary, to adapt its procedures for budgetary provision in such a way that they do not form an obstacle to the implementation, within the prescribed time-limits, of its obligations within the framework of the Treaty.'3
I det foreliggende tilfælde skulle Domstolen således tage stilling til en retsstridighedsindsigelse over for de foranstaltninger, Fællesskabet havde truffet med henblik på at opfylde bindende internationale forpligtelser.
The principles established by the Court on the supremacy of Com­munity law have had an increasingly strong influence on the deci­sions of national courts.
(SAMI), forenede sager 267, 268, og 269/81, Sml. 1983, s. 801 ff.
2 Case 93/71 [1972] ECR 287, at pp. 295-296.
3) Dom af 7.5.1991, sag C-69/89, Nakajima, Sml. I 1991, s. 2069.
3 Case 30/72 Commission ν Italy [1973] ECR 161, at p.
Den nationale dommers pligt til at undlade at bringe en national bestemmelse i anvendelse, når denne er i strid med en fællesskabsbestemmelse, der har direkte virkning, er blevet understreget af EF-Domstolen i L«cÁ > dommen ').
Some of the provisions on transfers of sovereignty existed before the Community was created; others were inserted, sometimes after a long delay, to regularize the country's membership of the Community. nity.
Den beføjelse, som de nationale instanser har til at vælge den fremgangsmåde, der er bedst egnet til at sikre fællesskabsrettens direkte virkning, skal være forenelig med, at dennes bestemmelser er »en umiddelbar retskilde, der stifter rettigheder og pligter for alle dem, de vedrører«. En løsning, hvorefter en ældre modstående5) national bestemmelse uden videre bliver uanvendelig, vil således være den mindst indgribende. Dommeren vil kunne gå et skridt videre og for eksempel erklære bestemmelsen for ugyldig, hvis han har hjemmel hertil ifølge national ret.
If an agreement which the government wishes to make is judged to be incompatible with the Constitution but the development of inter national law requires that the agreement be made, the agreement must be approved by a two-thirds majority of both Houses of Parliament under Article 63 (now replaced by the third paragraph of Article 91).
3) Dom af 9.3.1978, jf. ovenfor, præmis 17. ') Jf. allerede dom af 13.7.1972, sag 48/71, Kommissionen mod Italien,
Incidentally, the Chamber of Deputies passed the legislation accept ing the Maastricht Treaty on 2 July 1992 without, however, making the constitutional amendments which the Conseil d'État had held (on 26 May that year) to be necessary to allow Community nationals to vote and stand for election to municipal councils.2
Forholdet til national ret uforenelige med fællesskabsreglerne« ').
Relationship to national law exercise of particular powers may be assigned by a treaty or a law to institutions governed by international public law.'
Da sådanne nationale love dermed er ugyldige, kan den nationale dommer ikke tillægge dem retsvirkning.
Owing to the dissolution of Parliament before the revision of the Constitution was completed, Article 68 on the approval of treaties was not amended, so that no special majority rules are prescribed for apply ing Article 25a.
Factortame-dommen af 19. juni 1990 ligger helt på linje med Sim-menthal-dommen, som Domstolen da også henviser til for at tilsidesætte en sædvaneretlig common law-regel, hvorefter den nationale retsinstans ikke kan træffe foreløbige forholdsregler over for staten i en tvist, som vedrører fællesskabsretten. Der vil blive gjort nærmere rede for denne vigtige dom i punkt 140.
Contrary to the opinion given by the Conseil d'État/Raad van State on 6 May 1992 that the second paragraph of Article 4 of the Belgian Constitution (reserving voting rights for nationals) would need to be amended before the Maastricht Treaty could be ratified, the govern ment decided that the amendment would be made when the Treaty on European Union provisions on the right of Community nationals to vote and stand for election to municipal councils were implement ed.
Det tilkommer i virkeligheden de nationale domstole at sikre den retsbeskyttelse, som fællesskabsrettens direkte virkning indebærer for de retsundergivne3).
Also, in all three countries courts have no jurisdiction to rule on the constitutionality of international agreements.
De nationale domstole skal anvende de nationale retsplejeregler.
The situation is differ ent in this regard in Italy, Germany, Denmark and Ireland as well as in the countries which joined the Community in 1981 and 1986.
»/ mangel af fællesskabsbestemmelser på dette område tilkommer det derfor hver enkelt medlemsstat i sin interne retsorden at udpege de kompetente retter og fastsætte procesreglerne for sagsanlæg til sikring af beskyttelsen af de rettigheder, som fællesskabsrettens direkte virkning afføder for de retsundergivne, idet sådanne regler ikke kan være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende nationale søgsmål; ... det ville kun forholde sig anderledes, hvis disse procesregler og frister i praksis umuliggjorde indtaling af rettigheder som de nationale retter har pligt til at beskytte«4).
It may, on terms of parity with other States, agree to limitations of its sovereignty necessary for an order ensuring peace and justice between nations; it shall assist and foster international organizations with that aim.'
1976, s. 1989, dom af 7.7.1981, sag 158/80, Rewe, Sml. 1981, s. 1805; dom af 19.11.1991, forenede sager C-6/90 og C-9/90, Francovich og Bonifaci, Sml. I 1991, s. 5357 (præmis 42).
In a discussion of the nature of the legal order of the Community (here the Coal and Steel Community), the Court represented it as an alien system distinct from the Italian legal order.
Denne dom blev afsagt i anledning af, at nogle i national ret fastsatte forældelsesfrister var blevet bragt i anvendelse i forbindelse med et søgsmål om tilbagebetaling af afgifter, der var opkrævet i strid med fællesskabsretten.
In the development of the approach of the Italian Constitutional Court to the Community, the Frontini judgment of December 1973, in which the Court considered the Community in relation to Article 11, is of considerable importance.
I dette tilfælde var der tale om søgsmålsfrister, som EF-Domstolen anså for »rimelige«.
The Court saw the Community as a new inter-State organization of a supranational kind, which was permanent and endowed with legal personality and the capacity of international representation.
Ud fra princippet om retssikkerhed, der gælder inden for national ret såvel som inden for fællesskabsretten, anerkendes lovligheden af at fastsætte sådanne frister.
The Community and national legal orders were described as 'legal systems that are autonomous and distinct, albeit coordinated in accordance with the division of powers established and guaranteed by the Treaty'.
I det omfang, der ikke findes fællesskabs retlige procesregler, er det de nationale bestemmelser, der finder anvendelse.
The direct effect of Community regulations was presented in a manner fully consistent with the caselaw of the Court of Justice.
Dersom der ikke finder en koordination sted af de nationale procesregler, vil en sådan situation nødvendigvis medføre, at der gælder forskellige frister, hvilket igen fører til visse forskelle i den effektive anvendelse af fællesskabsretten.
The judicial safe guards in the Community were judged adequate and the Court dismissed the possibility of a preliminary ruling reference to determine whether regulations were in conformity with the Italian Con stitution.
Som understreget af EF-Domstolens præsident, Mertens de Wilmars, i hans almindelige rapport til den niende kongres i International Federation for European Law (FIDE) ') bestræber EF-Domstolen sig på at præcisere, hvornår og på hvilke vilkår nationale regler finder anvendelse.
At a pinch, the Court foresaw a possibility of its intervening if the Treaty were to be given a 'manifestly unreasonable' interpretation contrary to fundamental rights and the principles of the Italian Constitution.
De finder kun anvendelse i det omfang, fællesskabsretten ikke har fastsat andet.
In that case the challenge would no doubt be mounted via an appeal against the statute ratifying the Treaty.
Endelig gælder det, at når fællesskabsbestemmelser, der har direkte virkning, skal påberåbes ved de nationale domstole, må denne direkte virkning ikke udhules derved, at udøvelsen af de ved fælles skabsretten tillagte rettigheder umuliggøres.
However, the jurisdiction to review the constitutionality of a Community measure was seen as a residual power that was unlikely ever to be used.
Disse begrænsninger gælder både med hensyn til reglerne for anlæg af søgsmål, forældelsesfrister, sanktioner for overtrædelser og accessoriske spørgsmål, såsom anvendelsen af billighedsregler, betaling af renter, modregning, samt overvæltning af en ulovlig afgift på købere.
In its 1984 judgment in Granitoi,2which will be discussed in paragraph 130 below, the Constitutional Court confirmed its view that the national and Community legal systems were autonomous and expressly referred to the reservation of jurisdiction to test the constitutionality of Community measures.
I en dom af 9. november 1983, Administration des finances SpA San Giorgio, udøvede EF-Domstolen for første gang den i Rewe- og Comet-dommen2) omhandlede kontrol med hensyn til de vilkår,
However, the 1973 judgment dispelled doubts about the conformity of the Community legal order with the Italian Constitution, so that the fears the Court of Justice had mentioned in the San Michele decision appeared to have been finally laid to rest.3
Forholdet til national ret hvorunder en national lov giver mulighed for udøvelse af rettighe der, der er affødt af fællesskabsretten ').
Relationship to national law
Sagen drejede sig om tilbagesøgning af nationale afgifter, som en medlemsstat havde opkrævet i strid med traktaten.
It is still, however, necessary to qualify the optimism that the 1973 {Frontini) judgment, confirmed by the Granita! decision, under standably aroused among commentators.
Bestemmelserne i den italienske lov fastsatte som betingelse for tilbagebetaling af uretmæssigt opkrævede beløb, at sagsøgeren skulle fremlægge skriftligt bevis for, at den pågældende afgift ikke var blevet væltet over på køberne.
In a judgment (No 232 Fragd) delivered in April 1989, the Constitutional Court again reviewed its conception of the relationship between Community law and the fundamental principles of national law.
Domstolen var dog af den opfattelse, at det var »stridende mod fællesskabsretten, at der indføres bevisregler, der gør det praktisk umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at opnå tilbagebetaling af afgifter opkrævet i strid med fællesskabsretten«, selv om de pågældende bevisregler i henhold til loven også finder anvendelse på andre nationale afgifter eller skatter.
It had been asked to rule on whether decisions of the Court of Justice, in which the Court had asserted jurisdiction to limit the period for which it declared regulations invalid following a successful challenge in a preliminary ruling reference under Article 177, were compatible with the citizen's right to protection through the courts guaranteed by Article 24 of the Constitution.