natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det bør nævnes, at deputeretkammeret den 2. juli 1992 godkendte loven om tiltrædelse af Maastrichttraktaten uden den forfatningsændring, som efter Conseil d'État's udtalelse af 26. maj 1992 var påkrævet for så vidt angår EF-statsborgeres stemmeret og valgbarhed ved kommunevalg ').
(i) the provision of Article 8b(l) conferring voting rights on nationals of other Member States at municipal elections was con trary to the Constitution;
Da parlamentets to kamre imidlertid blev opløst før forfatningsændringen var tilendebragt, blev artikel 68 om indgåelse af traktaterne ikke ændret, og der blev derfor ikke fastsat krav om et særligt flertal med henblik på gennemførelsen af artikel 25 a.
(iii) the establishment of a single monetary and foreign-exchange policy deprived France of its own powers in an area that was fundamental to the exercise of national sovereignty;
Den belgiske regering besluttede — til trods for at Conseil d'État i sin udtalelse af 6. maj 1992 havde konkluderet, at det var nødvendigt allerede forud for ratificeringen af Maastrichttraktaten at foretage en revision af artikel 4, stk. 2, i forfatningen, hvorefter kun belgiske borgere havde valgret — at denne revision skulle finde sted i forbindelse med gennemførelsen af unionstraktatens bestemmelser vedrørende fællesskabsborgeres valgret og valgbarhed ved kommunale valg.
(iv) the abandonment from 1 January 1996 of unanimity in the Council of the European Communities for decisions under Article 100c determining the nonmember countries whose nationals would need a visa to cross the Member States' external borders affected the fundamental conditions for the exercise of national sovereignty.
Uden at der her skal foretages en nærmere fortolkning af disse bestemmelser, kan man dog konstatere, at de i de grundlæggende spørgsmål er indbyrdes overensstemmende.
The authorization to ratify the Maastricht Treaty accordingly necessitated prior amendment of the Constitution.
I de tre nævnte stater er domstolene ikke kompetente til at efter prøve, om internationale aftaler er forfatningsmæssige.
The amendments were made by Act No 92-554 of 25 June 1992, which inserted in the Constitution a new Title XIV — The European Communities and the European Union — containing four Articles.
I Italien, Tyskland, Danmark og Irland samt i de lande, der tiltrådte Fælles skabet i 1981 og 1986, er situationen en anden.
Article 88-1 applies also, of course, for the future, but it is not drafted in such broad terms as enabling provisions in the constitutions of some other Member States, being
') Jf. lov af 27.7.1992, Mémorial, A, nr. 57 af 6.8.1992.
2 Translation taken from O. Duhamel and others, The French Constitution, Paris, PUF ('Que sais-je?' series), 1992.
I sin afgørense af 24. februar - 7. marts 1964 udtalte forfatnings domstolen, at artikel 11 i forfatningen indeholdt en »hjemmel«, som gav Italien bemyndigelse til at tiltræde Fællesskaberne, men, og dette punkt vender vi senere tilbage til, uden at tillægge gennem førelsesloven særlig værdi i forhold til de øvrige love ')·
183 confined to removing the three specific obstacles to ratification of Maastricht observed by the Constitutional Council — economic and monetary union, visa policy and rights of Community nationals to vote and stand for election to municipal councils (Articles 88-2 and 88-3).
Forfatningsdomstolen tog her nærmere stilling til selve karakteren af Fællesskabets retsorden (i dette tilfælde EKSF's), der ansås for en fra det italienske retssystem forskellig og selvstændig retsorden.
Conferment of further powers (over defence, for instance) would in all likelihood require a fresh round of constitutional amendment.
Som følge af adskillelsen mellem de to retsordener, Fællesskabets og den nationale, afviste forfatningsdomstolen, at den nationale dommer skulle kunne af gøre, om Fællesskabets forordninger var i overensstemmelse med den italienske forfatning, og fremhævede betydningen af den ad gang til prøvelse ved EF-Domstolen, som står åben for staterne, institutionerne og borgerne.
What are especially noteworthy in this context are the reiteration in Article 88-2 of the rule requiring reciprocity in transfers of powers by France and the limits placed on voting rights for nationals of other Member States.
Forfatningsdomstolens opfattelse af Fællesskabets retsorden, der analyseredes som et udtryk for international samarbejde, var dog for snæver2).
This is not the place to look into these provisions in fuller detail; ' but the reader will find some explanations about Article 88-4 at paragraph 144, infra.
Inden for den her omhandlede udvikling i retspraksis har dommen af 18.-27. december 1973 særlig betydning.
On 20 September 1992 the French people approved the Maastricht Treaty at a referendum.
Fællesskabets retsorden og den nationale retsorden betegnedes som »autonome og særskilte retsordener, om end koordineret i overesstemmelse med den kompetencefordeling, der er etableret og sikret ved traktaten«.
Subsection 2(1) provides for the Treaties and Community legislation to be directly applicable without further enactment in the United Kingdom, while Subsections 2(2) and 2(4) seek to solve the problem of possible conflicts with later national statutes by providing for such statutes to be construed in favour of the provisions of the European Communities Act, that is to say indirectly in favour of Community law itself.
Forordningernes direkte virkning er her defineret i fuld overens stemmelse med EF-Domstolens retspraksis.
Comparable legislation was en acted to give effect to the Union Treaty.
En sådan prøvelse ville uden tvivl kunne ske i form af en påstand om, at loven, hvorved traktaten godkendes, er ugyldig.
It is made clear that such transfers may not prejudice 'human rights and the foundations of democratic government'.
I G/V7/j//a/-dommen af 8. juni 1984, som omtales nærmere under punkt 130 '), fastholdt forfatningsdomstolen sin doktrin, hvorefter den nationale retsorden og Fællesskabets retsorden er af autonom karakter, og henviste udtrykkeligt til dette forbehold.
This procedure was used for the Accession Treaty of 12 June 1985 and again, after constitutional amendment to allow for voting rights for nationals of other Member States as required by Article 8b(l), for the Maastricht Treaty (Article 8b(l) had been held by the Constitutional Court to violate Article 13(2) of the Constitution). '
Dommen af 18.-27. december 1973 burde i princippet fjerne enhver tvivl med hensyn til spørgsmålet, om Fællesskabets retsorden er i overensstemmelse med den italienske forfatning, således at de farer, som Domstolen havde gjort opmærksom på i kendelsen af 22. juni 1965, skulle være definitivt afværget2).
The transfer of powers coming within the jurisdiction of autonomous regions is also provided for by their statutes.
Der er dog grund til at lægge en lille dæmper på den optimisme, som doktrinen i dommen fra 1973 {Frontini), der blev bekræftet af Grerrt//a/-dommen, med rette har fremkaldt hos de fleste kommentatorer.
Whether an alleged violation of human rights by an organization exercising such powers could be brought before the Constitutional Court is disputed.
Forfatningsdomstolen ønskede i sin dom nr. 232 (Fragd) af 13.-21. april 1989 at præcisere sin opfattelse af forholdet mellem fællesskabsretten og de grundlæggende principper i italiensk ret.
This would give the Court an indirect means of review ing Community instruments, and even the Treaties themselves.
Den var blevet anmodet om at udtale sig om, hvorvidt der var overensstemmelse mellem forfatningens artikel 24 — der drejer sig om retsbeskyttelse — og EF-Domstolens retspraksis, hvorefter den ne anser sig for kompetent til at tidsbegrænse en erklæring om forordningers ugyldighed som led i en præjudiciel procedure efter artikel 177.
The cases decided by the Court in human rights matters and the role played in them by international instruments suggest that there is no great risk of conflict between a rule of Community law held to be valid by the Court of Justice and fundamental rights as construed by the Constitutional Court.
Forfatningsdomstolen bekræftede, at den anså beskyttelsen af borgernes rettigheder og interesser inden for Fællesskabets retsorden for at være »vidtgående og effektiv«, og at de grundlæggende rettigheder, som bygger på principper, der er fælles for medlemsstaternes retsordener, udgør »en integrerende bestanddel og et væsentligt element« i fællesskabsretten.
On the other hand, the Court does not consider itself bound to obtain a preliminary ruling from the European Court of Justice,3and may therefore decide a case before the Court of Justice has had the opportunity to rule on the validity of a Community instrument, despite Fotofrost. *
Den tilføjede dog, at »... dette ikke betyder, at denne domstol kan fratages sin kompetence til, via kontrollen med en gennemførelseslovs forenelighed med forfatningen, at efterprøve, om en traktatbestemmelse, således som den fortolkes og anvendes af Fællesskabets institutioner og organer, stemmer overens med de grundlæggende principper i vor forfatning og tilgodeser borgernes umistelige rettigheder«. heder«.
Article 8(3) of the Portuguese Constitution contained in Constitu tional Act No 1/82 provides that 'rules laid down by the responsible bodies of international organizations of which Portugal is a member are directly applicable in national law if the treaties establishing such organizations expressly so provide'. Thus, the legitimacy of the
') Foro it., 1984, I, 2063, A. Tizzanos indlæg.
Eur., pp. 587 el seq., especially pp. 617-618.
2) Jf. ovenfor, fodnote 1, s, 181.
4 See paragraph 26, supra.
185 er fælles for medlemsstaternes retsordener og dermed indeholdt i Fællesskabets retsorden«.
185 transfer of sovereignty to international organizations is established.
Selv om domstolen afviste det spørgsmål om forfatningsstridighed, der var blevet den forelagt, som værende irrelevant, udtrykte den ikke desto mindre »alvorlig tvivl« om foreneligheden mellem »det væsentlige i retsbeskyttelsen« og det forhold, at en ugyldighedserklæring ikke har virkning for den eller de akter, søgsmålet drejer sig om.
'On the basis of reciprocity, respecting the principle of subsidiarity and taking into account the realization of economic and social cohesion, Portugal will be permitted to concentrate the exercise of the powers necessary for the construction of the European Union'.
Muligheden for en konflikt mellem grundlæggende principper i den italienske forfatning og fællesskabsretten er således mindre teoretisk end Frontini- og Gran/7û/-dommene giver indtryk af, og der er risiko for, at forfatningsdomstolen vil søge at gennemføre sin kontrol i overensstemmelse med kriterier i italiensk ret med henblik på at forbedre den retsbeskyttelse, som følger af fællesskabsretten, selv om denne anses for at være »vidtgående og effektiv«.
Unlike its Spanish counterpart, the Portuguese Constitutional Court feels it is bound to seek preliminary rulings from the Court of Justice. '
I artikel 24 i Forbundsrepublikken Tysklands grundlov hed der det, at »Forbundsstaten ved lov kan delegere suverænitetsbeføjelser til mellemfolkelige organer«.
The Court of Justice has had a decisive influence on how national courts deal with conflicts between Community law and later national legislation.2 In all the original Member States the supremacy of Community law in such cases is now recognized by the highest courts.
Forbundsregeringen stillede i forbindelse med godkendelsen at traktaten om Den Europæiske Union forslag om en forfatningsændring ').
Without tracing the course of this development in detail, we will look at the main decisions, most of which were handed down between 1970 and 1975.
Der var især tale om at involvere Bundesrat (Forbundsrepublikkens »senat«) i overdragelsen af beføjelser til internationale institutioner og om at kræve to tredjedeles flertal i de to lovgivende forsamlinger i forbindelse med oprettelsen af Den Europæiske Union og med de deraf følgende traktatændringer (grundlovens nye artikel 23).
In several cases the decisions were influenced by precedents in other Member States as well as by rulings of the Court of Justice.
Forbundsrepublikkens tilhørsforhold til Fællesskaberne har affødt en omfattende retspraksis fra Förbundsdomstolens side.
In some of them the national court not only resolved conflicts between Community and national law in favour of the su­premacy of Community law, but also decided in the same way the older problem, which has sometimes been poorly handled, of the relationship between international agreements and national law.
»Rådets og Kommissionens forordninger et retsakter, der hidrører fra en særlig offentlig myndighed af 'supranational' karakter, der er oprettet ved traktaten, og som er klart adskilt fra medlemsstaternes offentlige myndigheder« 2).
The principle is accepted as a matter of course and is often clearly implicit in decisions handed down by both lower and appeal courts, particularly in connection with refer­ences for preliminary rulings.
Dom­stolen undlod med forsæt at tage stilling til spørgsmålet om forhol­det mellem de forfatningssikrede grundlæggende rettigheder og be­slutningen om afgivelse af suverænitetsbeføjelser i medfør af artikel 24, stk. 1, hvilket i sidste instans vil sige spørgsmålet om efterprøvel­se af den lov, hvorved fællesskabstraktaten godkendes, og om lovligheden af andre søgsmål end om forfatningen.
A shift of legal opinion, led by the Procurators-General at the Court of Cassa­tion, ' and the influence of rulings by the Court of Justice finally overcame this tradition which had adversely affected the position of international law generally as well as Community law.
Men siden 1967 har retspraksis anset artikel 24 som værende en bestemmelse, der gav hjemmel til at indføje Fællesskabets retsorden i den tyske retsorden, til forskel fra den restriktive fortolkning, der oprindelig blev anlagt af de lavere domstole og en del af retsteorien.
The trial court dismissed the action. The Brussels Court of Appeal, however, al­lowed the appeal, holding that the 1968 legislation did not prevent the court from applying Community law to the case.
Dommen af 9. juni 1971 bekræfter denne indstilling, som vil blive behandlet nedenfor i forbindelse med en analyse af forholdet mel­lem fællesskabsretten og senere love ')·
'When there is a conflict between a provision of national law and a provision of international law that has direct effect in the national legal system, the provision of the treaty must prevail.
Forfatningsdomstolens kendelse af 29. maj 1974 (den såkaldte »So­lange­Beschluß«) er et tilbageskridt i forhold til denne gunstige udvikling2).
The prece­dence of the latter is in the essence of the law created by inter­national treaties.
Forfatningsdomstolen anså sig for kompetent til ved præjudiciel procedure3) at undersøge, om Fællesskabets forord­ ninger var i overenstemmelse med de grundlovssikrede rettigheder, så længe der ikke på fællesskabsniveau fandtes et katalog over grundlæggende rettigheder af samme rækkevidde som dem, der findes i grundloven, og som er vedtaget af en forsamling valgt ved direkte, almindelige valg.
This applies a fortiori when the conflict, as in the present case, is between a provision of national law and a provision of Community law.
Denne retspraksis underkendte på én gang kravet om fællesskabsrettens forrang og EF­Domstolens retspraksis vedrørende de grundlæggende rettigheder.
The Treaties which created Community law have established a new legal order in favour of which the Member States have limited the exercise of their sovereignty in the fields determined by the Treaties.'4
Forfatningsdomstolen har lidt efter lidt taget afstand fra denne uheldige afgørelse.
Apart from a few slight differences of terminology to adapt the wording to the terms used in the Belgian Constitution (especially
') Jf. nedenfor, punkt 129.
2 See supra. Chapter III, Section 2.
3) Søgsmålet kaldes »præjudicielt«, da det er indbragt af en retsinstans og rummer en selvstændig indsigelse/påstand i forhold til hovedsagen.
4Judgment of 27 May 1971 Fromageries Franco-Suisse - Le Ski 1197 IJ JT, p.
4) Β Verf GE af 25.7.1979, Europarecht, 1980, s. 68, med kommentarer af Η. P. Ipsen.
471, also reproduced with the opinion of Procurator-General Ganshof van der Meersch in [1971] Rev. trim. dr. eur.
187 serede endvidere i slutningen af sin afgørelse, at den ville lade det spørgsmål »stå åbent«, om de principper, der kunne udledes af dens kendelse af 29. maj 1974 stadig var gyldige og i hvilket omfang på baggrund af den juridiske udvikling, der i mellemtiden havde fundet sted på europæisk plan.
Articles 25 and 25a), the similarity with the dictum of the Court of Justice in Costa ν ENEL is striking. Also, the affirmation of the supremacy of Community law does not allow any contrary deduc­tion denying similar status to international law.
Forfatningsdomstolen henviste således im­plicit til det direkte valg af Europa­Parlamentet, til institutionernes vedtagelse af erklæringen af 5. april 1977 om overholdelse af men­neskerettighederne '). ligesom den uden tvivl også havde de reak­tioner i tankerne, som dens kendelse af 1974 havde givet anledning til.
Rather, the judg­ment puts forward additional arguments in favour of the supremacy of Community law.
To afgørelser af 23. juni 1981 vedrørende en række beslutninger truffet af den internationale organisation Eurocontrol markerer en ny etape i den positive udvikling, som den tyske forfatningsdomstols retspraksis har undergået med hensyn til samarbejde og internatio­nal integration2).
This important judgment was later cited in a decision by the Italian Court of Cassation, ' and was used as an argument in the recom­mendations of the Advocate­General to the Paris Court of Appeals2 and the Procurator­General of the French Court of Cassation3in a case very similar to the Belgian one which we will consider below.
Dette betyder dog ikke, at en organisation, som Forbundsrepublikken Tyskland deltager i, skal omfatte en domstolsbeskyttelsesordning, der i enhver henseende svarer til den, der gælder for retsakter vedtaget af de tyske myndigheder.
Many later decisions, both by the Belgian Court of Cassation and by lower courts, show that the position taken in the Le Ski judgment is now settled Belgian law.4
En modsat afgørelse ville betyde, af forfatningen lagde sig hindrende i vejen for internationalt samarbejde og ville skabe problemer i for­holdet til de andre medlemsstater, ligesom den også ville indebære, at Forbundsrepublikken praktisk taget var afskåret fra at indgå aftaler om oprettelse af internationale organisationer, jf. artikel 24 i den tyske forfatning.
The same is true in Germany. Here it is enough to refer to the categorical statement in the Constitutional Court's judgment of 9 June 1971, which described Community law as higher­ranking law than ordinary statute law which preempts and ousts {überlagern und verdrängen) such law.
Den tankegang, der ligger bag denne vigtige afgørelse, er meget forskellig fra den filosofi, der kom til udtryk i »Solange­Beschluß« 3).
It was for the ordinary courts hearing a case to determine the applicable law and, if Community law were appli­cable, to give that law precedence.5
Det endelige skridt blev taget ved en afgørelse af 22. oktober 19864). Forfatningsdomstolen bekræftede, at den ville undlade at udøve sin kompetence med henblik på at kontrollere, om den afledte
The supremacy of Community law over national statute has since been affirmed in several decisions by federal supreme courts or lower courts.
Forholdet til national ret fællesskabsret var i overensstemmelse med de i den tyske forfatning tilsikrede grundlæggende rettigheder, så længe De Europæiske Fællesskaber og i særdeleshed EF-Domstolens retspraksis sikrede en effektiv beskyttelse af de grundlæggende rettigheder i forbindelse med retsakter vedtaget af Fællesskabets myndigheder.
In the 1973 judgment referred to above, the Constitutional Court implicitly but clearly recognized the supremacy of Community regu­lations over later national legislation. '
I en afgørelse af 12. maj 1989 ') i en sag, hvor et cigaretfirma ønskede en kendelse fra Domstolen, som skulle forbyde forbundsregeringen at tilslutte sig et direktivforslag om mærkning af tobaksprodukters emballage, synes forfatningsdomstolen at have villet afstikke grænserne for den åbning, der havde fundet sted i dens retspraksis.
In 1975, however, the same Court decided that the conflict between an Italian statute and a Community regulation raised the question of the constitutionality of the statute in view of the fact that it in­directly violated Article 11 of the Constitution under which the country had limited its sovereignty on becoming a member of the Community.
Domstolen afviste søgsmålet, men præciserede dog, at forbundsregeringens anvendelse af det skøn, den ifølge direktivet har, kunne prøves ved forfatningsdomstolen for så vidt angår over holdelsen af de grundlæggende rettigheder. Den tilføjede:
The Court held that this question should be referred to it by the trial judge who had been asked to overrule the statute,2 regardless of whether the statute merely reproduced the provisions of directly applicable Community legislation or there was a real conflict between the Community legislation and the statute.
»/ det omfang ('soweit') direktivet måtte indskrænke de grundlæggende rettigheder i henhold til fællesskabsretten, vil EF-Domstolen sikre retsbeskyttelsen. Hvis den forfatningshjemlede beskyttelse af de grundlæggende rettigheder ikke sikres på denne måde, kan sagen indbringes for forfatningsdomstolen. «
It was in reaction to this approach, which the Italian Constitutional Court followed in several other judgments, that the Court of Justice declared in its Simmenthal judgment3that it would be 'incompa­tible with those requirements which are the very essence of Commu­nity law ... if the solution of the conflict [between Community law and a subsequent national law] were to be reserved for an authority with a discretion of its own, other than the court called upon to apply Community law, even if such an impediment to the full effectiveness of Community law were only temporary'.
Forfatningsdomstolen gav herved udtryk for sin vilje til at sikre en beskyttelse, som svarer til de normer, der er garanteret ved tysk ret.
It should be made clear, however, that the supremacy of Commu­nity law was not, as such, questioned by the Constitutional Court.
Udgør dette, hvad direktiverne angår, en betydningsfuld nuance i forhold til afgørelsen fra 1986?
In fact it was to some extent bolstered by the drastic sanction which unconstitutionality attracted, of in practice wiping out the past and future effects of the offending national law.
Og forbeholder forfatningsdomstolen sig i hvert enkelt tilfælde ret til at vurdere, om EF-Domstolens beskyttelse af de grundlæggende rettigheder opfylder de normer, der er garanteret ved den tyske forfatning?
The Constitutional Court came into line with the Court of Justice's Simmenthal judgment in its 1984 judgment in Granitoi.* This held that a trial court could disregard national legislation contrary to directly applicable Community law on its own authority, without reference to the Constitutional Court.
Ved en afgørelse af 12. oktober 1993 erklærede forfatningsdomstolen, at traktaten om Den Europæiske Union var forenelig med grundloven.
However, it attached two caveats to its ruling.
') EuR 1989, s. 270 ff., særlig s. 273.
3 Case 106/77 [1978] ECR 629, at p. 644 (paragraphs 22-23). 4Judgment of 8 June 1984 SpA Granita! ν Amministrazione delle Finanze dello Stalo [1984] Foro it. I, p.
189 mer rigets myndigheder, kan ved lov i nærmere bestemt omfang overlades til mellemfolkelige myndigheder, der er oprettet ved gensidig overenskomst med andre stater til fremme af mellemfolkelig retsorden og samarbejde« (stk. 1).
189 law if the Court of Justice had given it an interpretation contrary to the basic principles of the Italian legal system and fundamental rights. The second caveat concerned cases where there was an overt conflict between an Italian statute and Community law.