natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ud fra disse betragtninger udtalte Domstolen, at den i en række sager hav de statueret, at borgerne kunne støtte ret på ubetin gede og tilstrækkelig præcise direktivbestemmelser (hvilket var tilfældet med direktivets artikel 5, stk. 1) over for organer eller enheder (uanset disses retlige form), som var undergivet statslig myndighed eller kontrol, eller som havde særlige beføjelser ud over dem, der fulgte af de regler, der fandt anvendelse i forholdet mellem borgerne.
On the basis of those considerations, the Court stated that it had held in a series of cases that unconditional and sufficiently precise provisions of a directive (this being so in the case of Article 5(1 ) of the Directive) could be re lied on against organizations or bodies (whatever their legal form) which were subject to the authority or control of the State or had special powers beyond those which resulted from the normal rules applicable to relations between individuals.
Artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om lige behandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfrem melse samt arbejdsvilkår kan til støtte for et erstat ningskrav påberåbes over for et organ, som — uanset sin retlige organisationsform — ved en af staten ud stedt retsakt har fået til opgave at yde offentlig service virksomhed under statens tilsyn, og som med hen blik herpå har særlige beføjelser ud over dem, der følger af de regler, der finder anvendelse i forholdet mellem borgerne.
Article 5(1) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1 976 on the implementation of the princi ple of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and pro motion, and working conditions may be relied upon in a claim for damages against a body, whatever its le gal form, which has been made responsible, pursuant to a measure adopted by the State, for providing a public service under the control of the State and has for that purpose special powers beyond those which result from the normal rules applicable in relations between individuals.
EF-Domstolens afgørelser
They cannot be relied upon against private individuals.
hindret i at udføre sit arbejde inden for de første seks måneder efter forsikringens ikrafttræden, når det på grundlag af den forsikredes helbredstilstand ved ikrafttrædelsestidspunktet måtte forventes, at denne uarbejdsdygtighed ville indtræde inden for den nævnte frist.
insured person (the employee) would become una­ble to perform his or her duties within six months of commencement of the insurance if, at the time when that insurance took effect, it was to be anticipat­ed from the state of health of the person concerned that such incapacity would supervene within that per­iod.
I modsætning til bestemmelserne i artikel 44, stk. 1, litra b), i Ziektewet (den nederlandske lov om sygeforsikring), som fastsatte den almindelige for sikringsordning for ansatte i den private sektor, in deholdt Ziekengeldreglement, som Dekker alene var omfattet af, ikke for så vidt angår graviditet nogen undtagelsesbestemmelse fra reglen om, at dagpenge kunne nægtes godtgjort i tilfælde af en »forudsige lig sygdom«.
Unlike Article 44(1 )(b) of the Ziektewet (the Netherlands Law on sickness insurance), which laid down the insurance scheme generally applicable to private-sector employees, the Ziekengeldreglement, which alone applied to Mrs Dekker, contained no derogation for pregnancy from the rule permitting reimbursement of the daily benefits to be refused in cases of 'foreseeable sickness'.
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder—nægtel se af at ansætte en gravid kvinde (Artiklerne 2, stk. 1, og 3, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976).
Subject-matter: Equal treatment for men and women — Refusal to appoint a pregnant woman (Articles 2(1) and 3(1) of EEC Council Directive 76/207 of 9 February 1976).
Ved kendelse af 24. juni 1988 forelagde Hoge Raad der Nederlanden i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
By judgment of 24 June 1988, the Hoge Raad der Nederlanden referred the following questions to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
I juni 1981 indgav fru Dekker ansøgning til en stil ling som lærer i det undervisningscenter for unge, som blev drevet af Stichting Vormingscentrum voor Jong Volwassenen (VJV-Centrum) (i det følgende benævnt »VJV«), Den 15. juni 1981 meddelte hun ansættelsesudvalget, at hun var gravid i tredje måned.
In June 1981, Mrs Dekker applied for the post of in­structor at the training centre for young adults run by the Stichting Vormingscentru m voor Jong Volwas­senen (VJV-Centrum) ('VJV'). On 15 June 1981, she in­formed the committee dealing with the applications that she was three months' pregnant.
Alligevel indstillede ansættelsesudvalget hende til VJV's be styrelse som den bedst egnede ansøger til stillingen.
The committee nonetheless put her name forward to the board of management of the VJV as the most suitable cardidate for the job.
Men ved skrivelse af 10. juli 1981 meddelte VJV hende, at hun ikke ville blive ansat.
By letter of 10 July 1981, however, the VJV informed Mrs Dekker that she would not be appointed.
VJV forklarede, at såfremt det ansatte hende, ville dets forsikringsgi ver, Risicofonds Sociale Voorzieningen Bijzonder On derwijs (i det følgende benævnt »Risicofonds«), ikke godtgøre det de dagpenge, det var forpligtet til at be tale hende under hendes barselsorlov.
The VJV explained that, if it were to em­ploy her, its insurer, the Risicofonds Sociale Voorzien­ingen Bijzonder Onderwijs ('the Risicofonds') would not reimburse the daily benefits that the VJV would be obliged to pay her during her maternity leave.
VJV ville der for ikke have økonomisk mulighed for at ansætte en vi kar under fru Dekkers fravær og ville blive underbemandet.
As a result, the VJV would be financially unable to employ a replacement during Mrs Dekker's absence and thus would be short-staffed.
I henhold til artikel 6 i Ziekengeldreg lement (de for Risicofonds gældende interne be stemmelser om dagpenge ved sygdom) havde Risicofonds bestyrelse kompetence til helt eller delvis at nægte at godtgøre en tilsluttet (arbejdsgiver) dagpen ge, såfremt en forsikret (arbejdstager) var blevet for-
Under Article 6 of the Zieken­geldreglement (the internal rules of the Risicofonds governing daily sickness benefits) the board of mana­gement of the Risicofonds was empowered to re­fuse to reimburse to a member (the employer) all or part of the daily benefits in the event that an
1 ) Handler en arbejdsgiver enten direkte eller indi rekte i strid med det i artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, i direktivet (Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princip pet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsud dannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår) nævnte princip om ligebehandling, når han nægter at indgå en ansættelseskontrakt med en ansøger, som han har fundet egnet, på grund af de ne gative følger, som han må forvente af hendes ved denne ansøgning bestående graviditet på grund af bestemmelser fastsat af myndighederne vedrørende uarbejdsdygtighed, hvorefter uar bejdsdygtighed i forbindelse med graviditet og in validitet sidestilles med uarbejdsdygtighed på grund af sygdom?
(1 ) Is an employer directly or indirectly in breach of the principle of equal treatment laid down in Article 2(1) and 3(1) of the Directive (Council Dir­ective 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treat­ment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions) if he refuses to enter into a contract of employment with a candidate, found by him to be suitable, because of the ad­verse consequences for him which are to be antici­pated owing to the fact that the candidate was pregnant when she applied for the post, in con­junction with rules concerning unfitness for
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab
Case-law of the European Court of Justice work laid down by a public authority under which inability to work in connection with preg nancy and confinement is assimilated to inability to work on account of sickness?
2) Gør det herved nogen forskel, at der ikke er mandlige ansøgere?
(2) Does it make any difference that there were no male candidates?
3) Er det foreneligt med artiklerne 2 og 3: len det ufornødent at undersøge, om nationale be stemmelser som de ovenfor nævnte medførte, at en arbejdsgiver praktisk taget var tvunget til ikke at ansætte gravide kvinder, og således indebar forskelsbe handling i direktivets forstand.
Hence, said the Court, it was not necessary to consider whether national provisions such as those men tioned above exerted such pressure on the employer that they prompted him to refuse to appoint a preg nant woman, thereby leading to discrimination within the meaning of the Directive.
a) at — når det står fast, at princippet om lige behandling er tilsidesat i forhold til de afviste ansøgere — der derudover som betingelse for, at der kan gives medhold i et krav som det foreliggende på grundlag af denne tilsidesæt telse, yderligere kræves skyld hos arbejdsgi veren eller
(a) if a breach of the principle that the rejected candidate must be accorded equal treat ment is established, fault on the part of the employer is also required before a claim based on that breach such as the present can be upheld;
Med hensyn til det andet spørgsmål fastslog Dom stolen, at såfremt begrundelsen for at nægte at ansæt te en kvinde var, at den pågældende var gravid, var afgørelsen direkte forbundet med ansøgerens køn.
As far as the second question was concerned, the Court stated that, if the reason for the refusal to em ploy a woman was to be found in the fact that the person concerned was pregnant, then that decision was directly linked to sex of the candidate.
Herefter var den omstændighed, at der ikke var mandlige ansøgere, uden betydning for besvarelsen af det første spørgsmål.
In those circumstances the absence of male candidates could not affect the answer to the first question.
b) at arbejdstageren, når en sådan tilsidesættel se er konstateret, kan anføre en berettiget begrundelse, uden at der foreligger et af de i artikel 2, stk. 2-4, nævnte tilfælde?
(b) if such a breach is established, the employer for his part can still plead justification, even if none of the cases provided for in Article 2(2) to (4) applies?
4) Såfremt der kan kræves skyld som nævnt i spørgsmål 3, eller der kan påberåbes ansvarsfrihedsgrunde, er det da tilstrækkeligt til at antage, at der ikke foreligger skyld, henholdsvis at der foreligger en ansvarsfrihedsgrund, at arbejdsgive ren løber sådanne risici som de under de faktis ke omstændigheder angivne, eller skal artiklerne 2 og 3 fortolkes således, at han skal bære disse ri sici, undtagen i den situation, hvor han har skaffet sig fuld sikkerhed for, at ydelsen ved uarbejds dygtighed bliver nægtet, henholdsvis at han vil mi ste stillinger og har gjort alt, hvad der er muligt for at forhindre dette?
(4) If the fault as referred to in Question 3 above may be required or grounds of justification may be pleaded, is it then sufficient, in order for there to be absence of fault or for grounds of justifi cation to exist, that the employer runs the risk re ferred to in the summary of the facts, or must Articles 2 and 3 be interpreted as meaning that he must bear the risks, unless he has satisfied him self beyond all doubt that the benefit on account of unfitness for work will be refused or that posts will be lost, and he has done everything pos sible to prevent that from happening?
Med hensyn til det tredje spørgsmål bemærkede Domstolen, at direktivets artikel 2, stk. 2-4, indeholdt undtagelser fra det i artiklens stk. 1 fastsatte princip om ligebehandling, men at det efter direktivet ikke var en betingelse for at statuere ansvar hos den, der ud øvede forskelsbehandling, at det bevistes, at der forelå culpa, eller ikke forelå ansvarsfrihedsgrunde.
As to the third question, the Court observed that Article 2(2), (3), and (4) of the Directive provided for exceptions to the principle of equal treatment set out in Article 2(1 ), but that the Directive did not make liability on the part of the person guilty of discrimina tion conditional in any way on proof of fault or on the absence of any ground discharging such liability.
Endvidere påpegede Domstolen, at i henhold til direktivets artikel 6 havde de personer, der udsattes for for skelsbehandling, rettigheder, som de kunne gøre gældende ved domstolene.
Moreover, said the Court, Article 6 of the Directive recognized the existence of rights vesting in the victims of discrimination which could be pleaded in legal proceedings.
Selvom en fuldstændig gennemførelse af direktivet ikke stillede krav om en be stemt sanktionsform i tilfælde af overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling, indebar den ikke desto mindre, at sanktionen skulle være egnet til, at domstolene kunne sikre en faktisk og effektiv beskyt telse (se sag 14/83 — Von Colson).
Although full implementation of the Directive did not require any specific form of sanc tion for unlawful discrimination, it did entail that that sanction be such as to guarantee real and effective protection (see Case 14/83 — von Colson).
Sanktionen skul le endvidere have en reelt afskrækkende virkning over for arbejdsgiveren.
It should, furthermore, have a real deterrent effect on the employer.
Henset til besvarelsen af det tredje spørgsmål fandt Domstolen det ufornødent at besvare det fjerde spørgsmål.
In view of the answer to the third question, the Court decided that there was no need to give a ruling on the fourth question.
I besvarelse af det første spørgsmål bemærkede Domstolen, at kun kvinder kunne nægtes ansættelse på grund af graviditet, hvorfor en sådan nægtelse var direkte forskelsbehandling på grundlag af køn.
In reply to the first question, the Court observed that only women could be refused employment on grounds of pregnancy and that such a refusal there fore constituted direct discrimination on grounds of sex.
Når ansættelse nægtedes på grund af de økonomiske konsekvenser af fravær på grund af graviditet, måtte dette anses for hovedsagelig at bero på gravidite ten.
A refusal of employment on account of the financial consequences of absence due to pregnancy should be regarded as based, essentially, on the fact of pregnancy.
En sådan forskelsbehandling kunne ikke begrun des med det økonomiske tab, arbejdsgiveren ville lide under hendes barselsorlov. Derfor fandt Domsto
Such discrimination could not be justi
En arbejdsgiver handler direkte i strid med prin cippet om ligebehandling i artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse afprincip-
An employer is in direct contravention of the principle of equal treatment embodied in Articles 2(1) and 3(1) of Council Directive
EF-Domstolens afgørelser behandling på grundlag af køn.
discrimination on grounds of sex, according to the EG.
Derfor var den kendsgerning, at der i dette tilfælde ikke havde været mandlige ansøgere, irrelevant.
Consequently, the fact that in casu no man had applied for the job was irrelevant.
Endvidere har denne dom betydning, fordi det forbydes nationale retter at tage hensyn til ansvarsfrihedsgrunde — som eksiste rer i den nationale lovgivning — og til det — nationale — krav om culpa.
Furthermore, the importance of the present judgment lies in the fact that national courts are forbidden to take into ac count grounds — available under national law — which justify the discrimination as well as the — national — requirement of fault.
I modsat fald ville der ikke eksiste re effektive sanktioner mod forskelsbehandling (se sag 14/83 Von Colson). Denne dom går længere end di rektiv 92/85 om graviditet, som forelå i udkast på tids punktet for domsafsigelsen. Dette direktiv beskytter ikke dem, der ikke ansættes på grund af graviditet.
Otherwise, the principle of non-discrimination would be without ef fective sanctions (see Case 14/83 — von Colson).
Se tillige sag C-179/88 — Hertz.
See also Case C-179/88 — Hertz.
Den omstændighed, at der ikke er mandlige ansøgere tilden stilling, der skal besættes, kan ikke ændre besvarelsen af det første spørgsmål.
The fact that no men applied for the job does not alter the answer to the first question.
Selv om direktiv 76/207 med hensyn til sanktio nerne for tilsidesættelse af forbuddet mod for skelsbehandling overlader medlemsstaterne at vælge mellem de forskellige løsninger, der er egnede til at nå direktivets formål, indebærer di rektivet dog, at når den af en medlemsstat valgte sanktion henhører under en ordning med civilretligt ansvar, er enhver tilsidesættelse af for buddet mod forskelsbehandling i sig selv ansvarspådragende, uden at der kan tages hensyn til ansvarsfrihedsgrunde efter national lovgivning.
Although Directive 76/207 gives Member States, in penalizing infringement of the prohi bition of discrimination, freedom to choose between the various solutions appropriate for achieving its purpose, it nevertheless requires that, where a Member State opts for a sanction form ing part of the rules on civil liability, any infringement of the prohibition of discrimination suf fices in itself to make the person guilty of it fully liable, and no regard may be had to the grounds of exemption envisaged by national law.
Den foreliggende sag vedrørte en nægtelse af at ansætte en kvinde, fordi hun var gravid.
The case in question concerned a refusal to hire a woman because she was pregnant.
Med hensyn til spørgsmålet, om dette udgjorde forskelsbehandling i henhold til direktiv 76/207 om ligebehandling eller ej, var vanskeligheden, at der ikke kunne foretages no gen sammenligning med mænd, da alene kvinder er i stand til at føde børn.
With respect to the question whether or not this amounted to discri mination in the sense of Directive 76/207 on Equal Treatment, the difficulty was that no comparison was possible with men, because of women's unique ability to give birth to a child.
Alligevel fandt EFD, at denne nægtelse var udtryk for forskelsbehandling.
Nevertheless, the EG held this refusal to be discriminatory.
Betydningen af denne dom ligger derfor hovedsagelig i EFD's fortolkning af begrebet forskelsbehandling.
The importance of this judgment, therefore, lies primarily in the EG's interpretation of the concept of discrimination.
Såfremt en person alene på grund af sit køn tillægges en ulempe (eller fordel), udgør det ifølge EFD direkte forskels-
To attach a detriment (or a benefit) to a person ex clusively because of his or her sex amounts to direct
Ved kendelse af 30. juni 1988 forelagde den danske Højesteret i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Dom stolen to præjudicielle spørgsmål:
By decision of 30 June 1988, the Danish Hojesteret referred two questions to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder — afskedi gelsesvilkår — fravær som følge af sygdom forårsa get af graviditet eller fødsel (Artiklerne 2 og 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976).
Subject-matter: Equal treatment for men and women — Condi­tions governing dismissal — Absence due to illness attributable to pregnancy or confinement (Articles 2 and 5 of EEC Council Directive 76/207 of 9 February 1976).
1) Omfatter bestemmelserne i artikel 5, stk. 1, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, i Rådets di rektiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennem førelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt ar bejdsvilkår, afskedigelse som følge af fravær, som skyldes en sygdom, der er forårsaget af gravidi tet eller fødsel?
(1) Do the provisions of Article 5(1), in conjunction with Article 2(1), of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implemen­tation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employ­ment, vocational training and promotion, and working conditions encompass dismissal as a con­sequence of absence due to illness which is at­tributable to pregnancy or confinement?
Den 15. juli 1982 blev fru Hertz ansat som deltids ansat kasserer og ekspedient i Aldi Marked.
On 15 July 1982, Mrs Hertz was engaged as a parttime cashier and saleswoman with Aldi Marked.
I juni 1983 fødte hun et barn efter et kompliceret svangerskab; efter aftale med arbejdsgiveren var hun sygemeldt un der det meste af svangerskabet.
In June 1983, she gave birth to a child, after a preg­nancy involving complications during which she was on sick leave with the consent of her employer.
2) Gælder beskyttelsen mod afskedigelse som følge af en af graviditet eller fødsel forårsaget sygdom uden tidsbegrænsning?
(2) If the answer is affirmative, is protection against dismissal due to illness caused by pregnancy or confinement unlimited in time?
Efter udløbet af sin barselorlov, som i henhold til gældende dansk lov var på 24 uger efter fødslen, gen optog hun arbejdet i slutningen af 1983.
On the expiry of her maternity leave which, in accor­dance with the provisions of the applicable Danish law, ran for 24 weeks after the birth, Mrs Hertz re­sumed her work in late 1983.
Indtil juni 1984 var hun ikke fraværende på grund af sygcom.
She had no health prob­lems until June 1984.
Derimod var hun i perioden fra juni 1984 til og med juni 1985 sygemeldt i 100 arbejdsdage.
Between June 1984 and June 1985, however, she was once more on sick leave, for 100 working days.
Der var mel lem parterne enighed om, at sygefraværet var forår saget af hendes graviditet og fødsel.
It was common ground between the parties that Mrs Hertz's illness was a consequence of her pregnancy and confinement.
Ved skrivelse af 27. juni 1985 opsagde Aldi Marked fru Hertz med det varsel på fire måneder, som tilkom hende efter funktionærloven.
By letter of 27 June 1985, Aldi Marked informed Mrs Hertz that it was terminating her contract of employment with the statutory four months' notice.
Efter at Sø- og Handelsretten i København havde af sagt dom om frifindelse i den sag, som fru Hertz havde
It subsequently stat­ed that Mrs Hertz's periods of absence were the ground for her dismissal and that it was normal prac­tice to dismiss workers who were often absent ow­ing to illness.
EF-Domstolens afgørelser tion under hensyntagen til, at kvinder har hyppigere fravær fra arbejdet end mænd.
The EG did not consider whether such dismissal could amount to indirect dis crimination, taking into account that women are more frequently absent from work than men.
På tidspunktet for den ne doms afsigelse var direktiv 92/85 om graviditet endnu ikke vedtaget.
At the time this judgment was delivered, Directive 92/85 on Pregnancy had not yet been adopted.
gelse af nationale bestemmelser, der sikrede kvinder særlige rettigheder i forbindelse med graviditet og mo derskab, som f.eks. barselorlov.
not envisage the case of illness attributable to preg nancy or confinement but permitted national provi sions guaranteeing women specific rights on ac count of pregnancy and maternity, such as maternity leave.
Med hensyn til syg dom, der viste sig efter barselsorlovens udløb, var der ifølge Domstolen ikke grundlag for at sondre mel lem sygdomme, som var forårsaget af graviditet eller fødsel, og andre sygdomme.
The Court was of the opinion that in the case of an illness manifesting itself after the maternity leave, there was no reason to distinguish an illness attribu table to pregnancy or confinement from any other ill ness.
En sådan patologisk tilstand var derfor omfattet af de almindelige bestem melser om sygefravær.
Such a pathological condition was therefore covered by the general rules applicable in the event of illness.
Henset til besvarelsen af det første spørgsmål tog Domstolen ikke stilling til det an det spørgsmål.
In view of the answer to the first question, the Court did not rule on the second question.