natgillin/translations-raw huggingface dataset:
sioner, dels arbejdskraftens produk­tivitet.
departures from the longterm pattern in certain years.
Udsving i de førstnævnte af­hænger i vidt omfang af den politik, der føres fra det offentliges side i EF­landene, medens den sidst­nævnte afhænger af en lang række andre faktorer, herunder kvalifika­tioner, know­how, arbejdsindsats, organisatorisk effektivitet og pro­duktionsudstyr, og arbejdstagerne har kun indflydelse på nogle af disse faktorer.
In particular, in 1974-1975, when the stable and high rates of economic growth of the postwar years came to an abrupt end following the sharp increase in oil prices, labour productivity growth slowed down but real wages continued to rise as before.
Siden 1983 er stigningen i realløn­ningerne gået væsentligt langsom­mere og har ligget på kun ca. 1­2% om året imod 4­5% om året før 1975.
Labour costs per unit of output therefore went up in real terms.
Resultatet har været, at arbejds­kraftomkostningerne pr. enhed er faldet jævnt og nu er lavere målt i forhold til værditilvæksten end i 1960'erne.
Though they fell between 1975 and 1979 as out put and productivity recovered, they remained higher than before up until 1983.
De gennemsnitlige reallønninger i Fællesskabet er ­ set over en længe­re periode ­ i det store og hele steget i kraft med arbejdskraftens produk­tivitet (Figur 47).
Over the long-term, average real wages in the Community have tended to increase broadly in line with labour productivity (Graph 47).
Følgen er, at de gennemsnitlige arbejdskraft­omkostninger pr. output­enhed er steget nogenlunde i samme takt som inflationen, hvilket har betydet, at fortjenestens andel af output'et kun­ne fastholdes.
As a result, average la bour costs per unit of output have increased more or less at the same rate as inflation, which has enabled the share of profit in output to be maintained.
Siden 1983 er realløn­ningerne rent faktisk steget langs­ommere end produktiviteten, og det har medført et kraftigt fald i arbejds­kraftomkostningerne pr. enhed i fa­ste priser.
Indeed since 1983, real wages have grown more slowly than productivity and in consequence unit labour costs have come down significantly in real terms.
Der er dog kun tale om en hovedten­dens. Der har været betydelige afvi­gelser fra det langsigtede mønster i visse perioder.
Insofar as the available data allow, the trends and structure in relative wages and the differences in labour costs across the Community are considered, distinguishing where possible between different sectors.
Især i 1974­1975, da de hidtidige stabile og meget høje vækstrater fra efterkrigstiden kom til en brat afslutning som følge af de voldsomme olieprisstigninger,
Relative wages between men and women in different Member States are also analysed - an issue of in creasing importance, in view of the trend for more women to come into employment.
I det omfang, de foreliggende data giver mulighed for det, vil man i dette kapitel se på tendenserne og strukturen i lønforskellene og i for­skellene i arbejdskraftomkostnin­ger overalt i Fællesskabet, idet man så vidt det er muligt vil sondre mellem de forskellige sektorer.
Since 1983 real wage growth has been appreciably slower, at around only 12% a year as opposed to 45% cent a year before 1975.
Lønforskellene mellem mænd og kvinder i forskellige medlemslan­de bliver ligeledes analyseret, da det er et spørgsmål af voksende betydning, efterhånden som udvi­klingen går i retning af, at stadig flere kvinder kommer ud på ar­bejdsmarkedet.
As a result, unit labour costs have fallen steadily and are now lower as a proportion of value-added than in the 1960s.
Realløn, arbejdskraftens produktivitet og aktie kapital pr. beskæftiget i EF 1970­1989
Real Wages, Labour Productivity and Capital Stock per Person Employed in the Community 1970-1989
Arbejdskraftens produktivitet (pr. beskæftiget) Realløn (pr. arbejdstager) Aktiekapital (pr. beskæftiget)
— Labour productivity (per person employed) -- Real wages (per employee) -· Capital stock (per person employed)
Realløn, arbejdskraftens produktivitet og aktie kapital pr. beskæftiget i Japan 1970­1989 lig jobskabelse.
Real Wages, Labour Productivity and Capital Stock per Person Employed in Japan 1970-1989
Arbejdskraftens produktivitet (pr. beskæftiget) — · Realløn (pr. arbejdstager) ···· Aktiekapital (pr. beskæftiget)
— Labour productivity (per person employed) ■· Real wages (per employee) ·· Capital stock (per person employed)
Der findes flere forskellige mulige årsager til denne neddæmpning (som nævnt i Kapitel 1), selv om man endnu ikke har fundet den endelige forklaring.
Real Wages, Labour Productivity and Capital Stock per Person Employed in the USA 1970-1989
^— Arbejdskraftens produktivitet (pr. beskæftiget) — · Realløn (pr. arbejdstager) ···· Aktiekapital (pr. beskæftiget)
— Labour productivity (per person employed) — · Real wages (per employee) ···· Capital stock (per person employed)
Den langsommere stigning i real­lønnen kan også have spillet en rolle, idet den har tilskyndet ar­bejdsgiverne til at ansætte flere.
The smaller rate of increase in real wages may also have played a part by encouraging employers to take on more labour.
(Se Kapitel 4 i Beskæftigelsen i Europa 1989).
(See Chapter 4 of Employment in Europe 1989).
På den anden side kan det også skyldes, at mange nye lavtlønnede jobs med lav produkti­vitet opstod, især i service­sektoren, da der blev mere arbejds­kraft til rådighed, som var mere indstillet på at påtage sig lavtløn­nede jobs, fordi der var mangel på jobs i almindelighed.
Alter­natively, it may be a reflection of an expansion of low wage, low produc­tivity jobs, particularly in the service sector, as labour became more abundant and more prepared to take low paid employment be­cause of a general shortage of jobs.
Et sådant fæ­nomen opstod ligeledes i perioder med høj arbejdsløshed i mellemk­rigsårene og kan stadig registreres i mindre udviklede lande, hvor folk ansættes til at gøre delvist overflø­digt arbejde, simpelthen fordi de er til rådighed til en lav løn.
Such a phenomenon occurred in periods of high unemployment in the inter­war years and can still be observed in less developed coun­
Kapitel 4 Lønninger og arbejdskraftomkostninger stigninger i 1970'erne, også havde høje lønstigninger i 1980'erne.
Chapter 4 Wages and Labour Costs tries, where people are employed to do non-essential and barely profit able work simply because they are available for little pay.
Udviklingen i inflationen i hele Fællesskabet ger (Figur 51).
jority of states experienced annual rates of increase of between just under 5% and just over 10% (Graph 51).
Den eneste undtagelse er tilsyneladende Grækenland, hvor en svækkelse af den græske valuta på trods af en løninflation på over 207r om året siden 1979 har betydet, at lønstigninger ne udtrykt i ECU kun har været 6% om året, hvilket er lidt mindre end i Vesttyskland, som har en meget lav løninflation (Figur 54).
generally show the largest rise in earnings valued in ECU and there fore did not apparently suffer any wage cost disadvantage as a result of this (Graph 50). Spain, however, seems to have been the one exception, with the highest rate of earnings both in national currency and in ECU terms.
Inflationen har udviklet sig meget forskelligt i Fællesskabet i de sidste 20 år.
Inflation over the past 20 years has varied widely across the Community.
I visse lande, især Grækenland og Spanien, men også i Irland og Italien, har prisstigningerne været over 10% om året i lange perioder.
In a number of countries, Greece and Spain in particular, but also in Ireland and Italy, the rate of price increase has exceeded 10% a year for prolonged periods.
I Vesttyskland, Holland og Belgien har prisstigningerne derimod, især i 1980'erne, ligget under 5% om året.
In the FRG, the Netherlands and Belgium, on the other hand, price rises, especially in the 1980s, have been below 5% a year.
I alle lande bortset fra Grækenland, har inflationen været meget lavere i 1980'erne end i 1970'erne.
In all countries, except for Greece, inflation has been much lower in the 1980s than in the 1970s.
Medens forskellene i lønstigninger mellem medlemslandene har været forholdsvis store i de sidste 20 år, skrumper de kraftigt ind, hvis de udregnes i ECU i stedet for i national valuta.
The 1980s, however, seem to have been very different. Those countries with the largest rises in wages in national currency terms have also tended to show the largest rise in ECU terms.
De lande, hvor lønningerne er steget forholdsvis hurtigt, har alle oplevet en vis svækkelse af deres valuta, hvilket i et vist om fang, hvis ikke fuldtud, har opvejet den højere løninflation i det pågældende land i forhold til de øvrige medlemslande.
Accordingly, high rates of wage inflation seem to have meant the countries concerned suffering some wage cost disadvantage (Graph 51).
Tilsvarende har lan de med forholdsvis lave lønstigninger fået deres valuta styrket, således at stigningerne kom til at ligge mere på linie med stigningerne i de øvrige lande (Figur 50 og 51).
The exception appears to have been Greece where despite wage inflation of over 20% a year since 1979, currency depreciation has kept the increase in earnings in ECU terms down to only 6% a year, slightly less than in the FRG with its very low rate of wage inflation (Graph 51).
Forskellene i udviklingen i de to pe rioder kan til dels skyldes den stigende frygt for inflation og regeringernes større tilbageholdenhed med at benytte devalueringer som et middel til at kompensere for kraftige lønstigninger.
While the range of wage increases as between Member States has been relatively wide over the past 20 years, when valued in terms of ECU instead of national currencies, the range of increase has been much narrower.
Erfaringerne viser, at en devaluering, der gør importerede varer dyrere, bidrager til øget inden landsk inflation og derfor er med til at fortsætte løn- og prisspiralen.
Those countries in which earnings have risen relatively rapidly have in all cases experi enced some depreciation in their exchange rates to offset partially, if not fully, the excess of their wage inflation over that in other Member States.
Hvis man ønsker at holde inflationen nede, er hyppige devalueringer ikke løsningen.
Similarly, countries with relatively low rates of pay rises have seen their exchange rate appreciate to bring the rates of increase more into line with those elsewhere (Graphs 50 and 51).
Denne udvikling i inflationen er pa rallel med udviklingen i lønninger ne, idet nominallønnen er steget stort set i samme takt som prisinflationen i de forskellige dele af Fælles skabet.
This pattern of inflation is parallelled in the behaviour of wages, with the growth of nominal wages very much in line with price inflation in the different parts of the Community.
11970'erne steg lønningerne i industrien (for denne sektor foreligger der rimeligt sammenlignelige tal for hele Fællesskabet) med gen nemsnitlig ca. 13-14% om året, mens priserne steg med ca. 11% om året.
Over the 1970s, wages in manufacturing (for which there are reasonably comparable figures on earnings across the Community) increased on average at an annual rate of around 13-14% a year while prices rose at around 11% cent a year.
Stigningstakten for lønningerne i denne periode lå fra over 23% om året i Spanien til 8% om året i Vest tyskland. (Figur 50).
The rate of wage increase in this period, however, ranged from over 23% a year in Spain to 8% a year in the FRG (Graph 50).
De høje nominallønstigningers po tentielt negative indvirkning på produktionsomkostningerne sammen holdt med omkostningerne i de konkurrerende lande, er derfor i et vist omfang blevet ophævet af udviklingen i valutakurserne.
The difference in experience be tween the two periods may owe something to the heightened con cern about inflation and the increasing reluctance of governments to use currency depreciation as a means of compensating for ex cessive wage rises.
Men udviklingen har dog ikke været helt ens artet i de to tiår. 11970'erne var der kun ringe sammenhæng mellem lønstigninger udtrykt i national valuta og udtrykt i ECU.
Depreciation, by raising the price of imported goods in national currency terms, has been seen to feed through into do mestic inflation and therefore to perpetuate the wage/price spiral.
Spanien synes dog at have været den eneste undtagelse med de højeste lønstigninger udtrykt både i national valuta og i ECU.
If the concern is to bring down inflation, frequent devaluations have been seen not to be the answer.
11980'erne faldt stigningstakten for lønningerne i Fællesskabet som hel hed til ca. 8% om året, medens den årlige inflationsrate faldt til 67%.
Over the 1980s, the rate of wage increase in the Community as a whole fell to around 8% a year, while annual inflation came down to 67%.
Selv om forskellene i lønstigninger mellem de enkelte medlemslande var noget større end i den forudgående periode, nemlig fra ca. 22% om året i Grækenland til kun ca. 3% om året i Holland, lå de årlige stigninger i størsteparten af EF-landene inden for en margen på knap 5% til godt 10% (Figur 51).
Although the range of wage increases in individual Member States was somewhat wider than in the earlier period, from about 22% a year in Greece to only around 3% a year in the Netherlands, the ma
Det betyder, at nominelle løn stigninger vil have betydelig indflydelse på de relative lønomkostnin ger og derfor også på evnen til at konkurrere på omkostningerne.
The potentially adverse effect of high nominal pay increases on pro duction costs relative to those in competing countries has therefore been nullified to a large extent by exchange rate movements.
Udviklingen synes at have været en noget anden i 1980'erne.
The ex perience in the two decades, however, has been somewhat differ ent.
De lan de, der havde de højeste lønstigninger udtrykt i national valuta, havde normalt også de største stigninger udtrykt i ECU.
In the 1970s, there was very little relationship between wage rises when measured in terms of national currencies and when measured in terms of ECU.
Det be tød, at en høj løninflation synes at have medført, at de pågældende lande i et vist omfang blev ringere stillet på grund af lønomkostnin
Because of relative movements in exchange rates, those countries with the highest rate of wage inflation did not
Det er betegnende for disse to tiår, at stigningstakterne for såvel løn ninger som inflation generelt var væsentligt højere i de mindst udviklede økonomier. Desuden gælder det uden undtagelse, at de lande, som oplevede forholdsvis høje løn
Since the European Monetary System (EMS) was introduced in 1979, it is noticeable that countries be longing to the EMS exchange rate mechanism, under which currencies are fixed in value against each other, have by and large experi-
Udviklingen i timelønnen for arbejdere i industrien i EF­landene 1970­1979
Changes in Hourly Earnings of Manual Workers in Manufacturing in the Member States 1970-1979
Årlig variation i % (gennemsnit)
Average Annual % Change
Den gennem­snitlige timeløn inklusive skat for en arbejder i industrien (igen de mest sammenlignelige tal, der fo­religger) lå fra ca. 11 ECU i Dan­mark og lidt under 9 ECU i Vest­tyskland til ca. 2 ECU i Portugal og Grækenland i oktober 1988 (Figur 52), hvilket er en forskel på 500%.
The high priority given to control of inflation, supported by EMS and the moves towards monetary union now in prospect, means that nomi­nal wage rises are likely to continue to have a considerable effect on relative wage costs and therefore on cost competitiveness.
Udviklingen i timelønnen for arbejdere i industrien i EF­landene 1979­1988
Changes in Hourly Earnings of Manual Workers in Manufacturing in the Member States 1979-1988
Det skal desuden understreges, at denne sammenligning er foretaget på grundlag af bruttolønnen og ik­ke tager hensyn til ganske store forskelle i indkomstbeskatningen mellem EF­landene, som har stor indflydelse på de disponible ind­komster.
These differences in wage levels do not necessarily reflect differences in real income levels or living stand­ards of the workers concerned.
Dette gælder i særlig grad for Frankrigs vedkommende, hvor bruttolønnen er forholdsvis lav, meget lavere end det relative indkomstniveau pr. indbygger gi­ver indtryk af, men det afspejler lavere en indkomstskat og højere sociale bidrag fra arbejdsgivernes side end i mange andre lande i Fæl­lesskabet (se nedenfor).
Differences in levels of prices and in patterns of consumption from one country to another also have to be
Timelønnen for arbejdere i industrien i EF­landene 1988
Hourly Earnings of Manual Workers in Manufacturing in the Member States 1988
Der er også noget, der tyder på, at forskellene i realløn, (d.v.s. hvor me­get, der kan købes for lønnen i hvert land) mellem medlemslandene er blevet mindre i de sidste 20 år.
12 taken into account. After adjusting for these (i.e. taking purchasing power standards as the unit of measurement), the difference in earnings between Member States is reduced markedly.
Men indsnævringen mellem de velståen­de og de fattigere lande, som jo er en af de grundlæggende målsætninger for Fællesskabets politik, var mere udtalt i 1970'erne end i 1980'erne (Figur 53).
Indeed the gap between Denmark and Portugal is more than halved (Graph 53).
Timelønnen i 1988­købekraftsenheder for arbejdere i industrien i EF­landene 1970,1979,1988
Hourly Earnings in 1988 PPS of Manual Workers in Manufacturing in the Member States
Forskellen mellem mænds og kvin­ders lønninger er fortsat ganske stor i de fleste EF­lande på trods af lov­givningen om ligeløn. I Fællesska­bet helhed tjener mænd, der er be­skæftiget ved manuelt arbejde i industrien, gennemsnitlig 25% mere i timen end kvinderne.
Over the 1980s, all Member States experienced a much slower rate of real wage increase than over the preceding decade, and three coun­tries, Luxembourg, Denmark and Belgium, have even shown a decline in real earnings in the later period, a phenomenon unprecedented in the post­war years.
Kvindernes timeløn i % af mændenes timeløn i industrien i EF­landene 1973,1979,1988
Hourly Earnings of Women as a % of Male Earnings in Manufacturing in the Member States
I % af mændenes løn
% Male Earnings
90 land under 70% af mændenes og i Luxembourg under 60% (i sidst­nævnte tilfælde kan det faktum, at industrisektoren er meget lille bety­de, at kvinder er beskæftiget med helt andre slags jobs end mænd, og tallene er derfor ikke repræsentati­ve for lønforskellene i erhvervslivet iøvrigt).
Over the Community as a whole, men in manufacturing em­ployed in manual jobs earn on average around 25% more per hour than women. Although this is only one broad type of occupation in one sector, the figures are probably broadly representative of the situ­ation in the economy as a whole.
Strukturen i arbejdskraftomkostningerne pr. time i EF­landene 1984
Structure of Hourly Labour Costs in the Member States 1984
Arbejdskraftomkostninger pr. time (ECU)
Hourly Labour Cost (ECU)
Lønningerne er kun et enkelt ele­ment i de arbejdskraftomkostnin­ger, som arbejdsgiverne skal bære, når de ansætter medarbejdere.
There are, moreover, marked dif­ferences between Member States as regards the gap between male and female earnings (Graph 54).
Arbejdsgiverne skal også betale for­skellige andre beløb i form af socialsikringsbidrag til staten, bi­drag til offentlige og private pensionsordninger på medarbejder­nes vegne samt feriepenge og i visse tilfælde forskellige former for natu­ralydelser. Det er såvel frivillige som lovfæstede forpligtelser, selv om der i praksis ikke er nogen egent­lig forskel mellem de to former, ef­tersom arbejdsgiverne, hvis de vil tiltrække og fastholde arbejdskraft, er nødsaget til at følge den sædvan­lige praksis på dette område.
Where­as in Denmark and Italy, women working in manual jobs in manufac­turing were paid on average 85% of the hourly rate for men, and in France and Greece 80%, in the UK and Ireland they received less than 70% of the men's rate and in Luxem­bourg, less than 60% (though here because of the minute size of the manufacturing sector, women may be employed in entirely different types of job than men and the figures may not be representative of differentials in the rest of the econ­omy).
Der er store forskelle i omfanget af disse ikke­lønmæssige omkostnin­ger i Fællesskabet.
Over the past 20 years, there ap­pears to have been some narrowing in the differential between wages of men and women.
I Frankrig og Italien udgør de næsten halvdelen af de samlede omkostninger ved at be­
In manufacturing, average hourly earnings of women have risen by more than those of men in all Member States since 1973.
Kapitel 4 Lønninger og arbejdskraftomkostninger skæftige folk, i Irland og Storbritannien er det 30%, og i Danmark er det kun 16% (Figur 55).
Chapter 4 Wages and Labour Costs pension schemes, the UK being a notable example.
ansatte fik en fejlagtig opfattelse af de dermed forbundne reelle omkostninger eller af det reelle løntilbud, hvilket naturligvis er muligt, især på kort sigt.
1970s than in the 1980s (Graph 54). Indeed in two countries, Denmark and the UK, the wage differential between men and women in manu facturing actually widened between 1979 and 1988.
Udviklingen ibeskæftigelsesomko siningerne der og adgang til forskellige goder.
Nonwage Labour Costs how significant nonwage benefits happen to be.
Hvis arbejdsgiverne ikke tilbyder sådanne goder eller ikke gør det i tilstrækkeligt omfang, må de ansat te betale for dem af deres løn.
This is simply a general illustration of the principle that the ultimate incidence of a tax - i.e. who finally bears the cost - may have little to do with on whom or what the tax is imposed.
På samme måde vil de ansatte formentlig ikke være bedre stillet, hvis socialsikringsordningerne finansieres via arbejdsgivernes bidrag i ste det for over skatten, eftersom det kun betyder, at de enten må betale mere i skat af deres bruttoløn, eller at arbejdsgiverne ikke har råd til at betale så høje bruttolønninger.
In other words, the ultimate incidence of both employers' contributions and personal income tax is on employees and not employers.
Disse forskelle afspejler i vidt om fang forskellene i, hvordan sociale sikringssystemer finansieres og pensionerne reguleres.
The effect of adding nonwage costs to wage costs is to change significantly the relative levels of costs of employment between Member States.
I lande med høje ikkelønmæssige omkostninger finansieres det sociale velfærdssystem og indkomststøtten i højere grad gennem arbejdsgivernes bidrag, end det er tilfældet andre ste der, og den offentlige sektor vil normalt være stærkt indvolveret i forvaltningen af sådanne pensionsordningerne.
Whereas Denmark has the highest level of average gross earn ings for manufacturing workers in the Community, in terms of the overall costs of employment it ranks only fifth - below France which, as noted above, has relatively low rates of pay in manufacturing.
I andre lande finansieres det sociale sikringssystem i høje re grad via almindelige skatter, og i visse tilfælde findes der meget om fattende private pensionsordninger; Storbritannien er et markant eksempel på dette.
Clearly, so far as employers are con cerned, it is the total costs of employment rather than the gross earnings of their employees which are important when it comes to de cisions on expanding/contracting their labour force.
Følgen er, at det ikke er så vigtig for beskæftigelsen, hvordan de sociale sikringsordninger finansieres, om det sker over skatten eller over solcale bidrag fra arbejdsgiverne, og hvor store de ikkelønmæssige goder måtte være.
Wages represent only one element of the labour costs incurred by employers when taking on workers.
Det er blot en generel illustration af princippet om, at den endelige fordeling af skattebyrden -d.v.s. hvem der i sidste ende bærer omkostningerne - kun i ringe grad hænger sammen med, hvem eller hvad der beskattes.
Employers also have to pay various additional amounts in the form of social security contributions to the state, contributions to public and private pension schemes on behalf of their employees and holiday pay, as well as certain payments in kind.