natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dernæst fastslog Førsteinstansrctten, at der også forelå en anden form for misbrug, nemlig vedrørende kriterierne for prioritering af ordrer i tilfælde af knaphed.
The Court also found that the criteria for according priority in meeting ordersin times of shortage constituted an abuse, although no fines had beenimposed. imposed.
Endelig gjorde Førsteinstansrctten opmærksom på det princip, hvorefter virksomheder med dominerende stilling ikke er afskåret fra at foretage handlinger til varetagelse af deres egne interesser, når sådanne handlinger ikke har til formål at styrke eller misbruge deres dominerende stilling.
Lastly, it observed that enterprises in a dominant position are free to act indefence of their own interests provided such action is not aimed at strengtheningand abusingtheir dominant position.
Men Retten fandt, at den praksis, som British Gypsum havde udøvet i Irland og i Nordirland — som leverandør med dominerende stilling, over for hvem kunden befinder sig i et mere eller mindre udtalt afhængighedsforhold — klart havde haft til formål al straffe de aftagere, der havde til hensigt at importere gipsplader fra andre leverandører og at afskrække dem herfra, hvorved British Gypsum yderligere styrkede sin stilling.
It considered, however, that British Gypsum's conduct in Ireland and Northern Ireland, as a supplier in a dominant position on which its customers dependedto a fairly marked degree,clearly had the object of penalizing merchantsintending to import plasterboard and of dissuadingthem from doing so, thusfurther strengthening its position.
§ 7 — Præjudicielle spørgsmål — særlige krav til præcisionen på det konkurrenceretlige område
Particular need for g 7 - References for preliminaryrutings - precision in the competition field
I to sager erklærede EF-Domstolen, at den ikke fandt anledning til at tage stil ling til de præjudicielle spørgsmål, der var blevet den forelagt vedrørende fortolkningen af traktatens konkurrencebestemmelser.
On two occasions the Court of Justice held that it was not necessary for it to give a preliminary ruling on questions referred to it concerning the interpretation of the Treaty competition rules.
De af den italienske domstol rejste spørgsmål vedrørte fortolkningen af traktatens konkurrencebestemmelser, navnlig artikel 85. stk. 3. og artikel 86. med henblik på en vurdering af, om det var foreneligt med fællesskabsretlen. når de italienske regler forbeholdt regeringen brugen af visse kanaler ved tv-spredning, hvorved man således afskar den private sektor fra at disponere herover.
The Italian court's questions concerned the interpretation of the Treaty'sprovisions on competition, in particular Articles 85(3) and 86, with aviewto determining the compatibility with Community law of Italian rules whichreserve the use of certain television channels for the Government. thuspreventing the private sector from using them.
De præjudicielle spørgsmål blev rejst som led i en tvist mellem på den ene side de selskaber, der ejede tv-stationerne, og på den anden side del italienske ministerium for post og telekommunikation og Forsvarsministeriet.
The questions arose in connection with a dispute between certain televisionbroadcasting companies on the one hand and the Italian Ministries for Postsand relecommunicarionsand the Defence on the other.
Den henvisende dommer havde i sin forelæggelseskendelse blot anført, at traktatens artikel 86 forbyder enhver form for monopol, uden at præcisere de faktiske og retlige forhold, der er nødvendige for at kunne identificere genstanden for de rejste spørgsmål.
The court making the reference failed to specify the factual and legal framework which wouldhave allowed the purpose of the questions to be identified and simply stated that Article 86 prohibits all monopolies.
Under disse betingelser mindede Domstolen om. at den nationale dommer har pligt til at definere de faktiske og lovgivningsmæssige forudsætninger for sine præjudicielle spørgsmål eller i hvert fald redegøre for de faktiske forhold, der er baggrunden for dens spørgsmål.
The Court therefore reminded national courts of their obligation ro ser ourthe factual and legal context of their questions and at the very least toexplain the factual assumptions on which those questions were based.
Domstolen præciserede, at dette krav navnlig gjaldt på konkurrenceområdet, der er karakteriseret ved komplicerede faktiske og retlige situationer.
Itadded that these requiremenrs applied particularly to competition where complex legal and factual issues often arose.
Selv om sagen, der var blevet forelagt af den nationale domstol, og proceduren for Domstolen ganske vist havde frembragt visse oplysninger, var disse for fragmentariske til, at Domstolen var i stand til at give en fortolkning af fællesskabsrettens konkurrenceregler i relation til de forhold, der begrundede sagen.
Although the file sent by the national court and the court proceedings hadproduced some information, it was too fragmentaryto allow the Court to interpret the Community competition rules with regard to the subjec of theproceedings.
b) Den anden sag1) blev afgjort den 26. april 1993 ved en simpel kendelse uden mundtlig procedure, idet der erklæredes, at det præjudicielle spørgsmål heil klart ikke kunne tages til påkendelse.
(b)The secondcaseI was dismissedon 25 April, without oral hearing,by an Order declaring the application manifestly inadmissible.
II DOMSTOLENS OG FØRSTEINSTANSRETTENS VIGTIGSTE DOMME
211 regulating imports of vehicles from the
I kendelsen lages der stilling til en række spørgsmål, der var rejst af den dom­mer, der var beskikket til at likvidere selskabet Monin Automobiles.
East and the resulting quota-sharing cartel between the five main Japanese manufacturers.
Monin havde indgivet klage til Kommissio­nen på grund af krænkelse af EF­traktatens artikel 30 og 85, men Kommissionen afviste klagen1).
30 and 85 ofthe EC Treaty, whichthe Commission had rejected.l
Monin var i mellemtiden gået konkurs. Den beskikkede dommer, der havde til opgave at likvidere selskabet, rejste en række præjudicielle spørgsmål for EF­Domstolen, idet han primært ønskede at vide, om den ovennævnte franske politik og den al Kommissionen indtagne holdning heroverfor var forenelig med fællesskabsretten.
Inthemeantime, Monin wentbankrupt.Thecourtresponsible forthe liquidationasked the Court of Justice for a preliminaryrulingonseveralquestions, essentially whetherthe French policydescribed above andthe positiontaken bythe Commissioninthatrespect werecompatible with Communitylaw.
Men dommeren havde ikke defineret de faktuelle og lovgivningsmæssige ram­mer, inden for hvilke spørgsmålene skulle besvares.
The court making the reference had failed, however, to define the factual and legal backgroundtoits questions.
EF­Domstolen gentog, at denne definition er et krav, og at dette krav navnlig gælder inden for konkurren­ceområdet, der er karakteriseret ved komplicerede faktiske retlige situationer.
The Court of Justice repeated thatsuch a definitionwasanessential requirement, especially inthefieldof competitionwhere complexlegal andfactualconsiderations oftenare ^tissue.
Da det på denne baggrund ikke var muligt at etablere et forhold mellem de præjudi­cielle spørgsmål og genstanden for hovedsagen, erklærede EF­Domstolen, at de forelagte spørgsmål ikke kunne tages til påkendelse.
Observingthatitwastherefore unabletoestablish arelationshipbetween the questions and the substance ofthe case, the Courtruledthatthe questionswere inadmissible.
§ 8 — Procedureproblemer a) Begrænsning i proceduren for Kommissionen Retspraksis fra Orkem-sagen
(a) Orkem case-law restricted to Commission procedure
I Orkem-dommen fastslog Domstolen, at overholdelsen af princippet om retten til forsvar — der er et grundlæggende fællesskabsretligt princip — må afskære Kommissionen fra at pålægge en virksomhed — via en beslutning om begæring om oplysninger i henhold til artikel 11. stk. 5. i forordning nr. 17 — at besvare spørgsmål, såfremt virksomheden derved vil blive tvunget til al erkende eksistensen af en overtrædelse, som det påhviler Kommissionen at fore bevis for.
(Arrondissementsrechtbank Amsterdam) concerns the question whether the Orkem case-law extends to proceedings before a national civil court.lln Orkem,the Court had held that observance of the rights of the defence, as a fundamental principle of Community law, prevented the Commission,in the course ofa requestfor informationunder Article 11(5)of Regulation No17,from compellingan undertaking to provide it withanswers which mightinvolve an admission onits partoftheexistence of aninfringement which it is incumbent upon the Commission to prove.
I Postbank-dommen fastslog EF-Domstolen for det første, at de nationale myndigheders anvendelse af artikel 85 og 86 i princippet er underkastet de nationale retsregler, således at princippet om retten til forsvar— alt under forbehold af overholdelse af grundlæggende EF-retlige principper — kan være forskellig fra del. der anvendes i EF-procedurer.
l nOt to u Postbank, the Courtheld, firsrly,thatthe applicationof Articles 85and 85 by nationalcourts was inprinciple governed by nationallawand thattherefore, providedthatthefundamentalprinciples of Community law were observed , the rights of the defence may differ from those applicable in Community proceedings.
Derefter statuerede Domstolen — idet den baserede sig på forskellen mellem en administrativ procedure, som dén der var tale om i Orkem-dommen, og en procedure der udelukkende vedrører forholdet mellem privatpersoner, dvs. en procedure hvor den offentlige myndighed hverken direkte eller indirekte kan pålægge en sanktion — at fællesskabsretten ikke pålægger en part i en sådan procedure pligt til al besvare spørgsmål, hvorved parten bliver tvunget til at erkende eksistensen af en overtrædelse af konkurrencereglerne.
Secondly, onthe basis ofthe differences between an administrative procedure, as in the Orkem case, andaprocedureexclusively concerningtheprivaterelationships between individuals which cannot lead directly orindirectly to theimposition of a penaltyby a publicauthority,itruled that Communitylaw didnot require that a partyshould have the option of refusing to give answers whichmight admitthe existence of an infringement of the rules of competition.
I øvrigt stillet over for det argument, at delle svar giver Kommissionen mulighed for via en national procedure at opnå oplysninger, som den ikke havde kunnet opnå direkte, fastslog Domstolen, at Kommissionen — i øvrigt ligesom en national myndighed — ikke kan udnytte disse oplysninger (som den kan tilvejebringe legitimt fra enhver interesseret part) hverken som bevis for en overtrædelse af konkurrencereglerne som led i en sag. der kan føre til sanktioner, og ej heller som indicium, der kan berettige til iværksættelsen af en kontrolundersøgelse forud for en sådan procedure.
Inresponsetothe argument thatsuch an answer wouldallowthe Commissiontoobtain,throughnational proceedings, informationwhichitcould nothaveobtained directly,the Courtpointedoutthatthe Commissionand,indeed, anational authority, could not use such information (which it may legitimatelyreceive from any interested party) as a means of proof of an infringement of the competitionrules inthe context of proceedings capable ofleading to penalties,or as evidencejustifyingthe initiationof an enquiry priorto such proceedings.
Set ud fra dette standpunkt indeholder denne dom to interessante indikationer. For det første afspejler den EF-Domstolens legitime interesse i, at Kommissionen ikke ad omveje kan tilvejebringe oplysninger, som den ikke kan opnå direkte.
Court's desire to draw a clear line between national and Community procedures,as evidencedby its ruling in the Spanish banks case.1 The Post ba zA judgmentplaces even more restrictions on the Commission than the Spanish banksjudgment places on national authorities, as the latter allowed, under certainconditions, information in the possession and which the Commissionsends tonational authorities to be used by the latter as evidencejustifying the initiationof national proceedings.
For det andet bekræfter den Domstolens opfattelse af, at den nationale procedure og EF-pro-ccduren skal holdes strengt adskilt, en opfattelse, der allerede er kommet til udtryk i EF-Domstolens dom af 16. juni 1992 i sag C-67/91, den såkaldte »banques espagno-les«-sag').
(b) Lack of clarity in statements of oblections- the basis of documents obtained subsequently
b) Meddelelse af klagepunkter, der ikke er tilstrækkeligt klare — overtrædelse på grundlag af senere dokumenter
352.Inits abovementionedjudgment(see paragraph3, supra)inthe Wood
Domstolen fandt for det første, at Kommissionens fremstilling af klagepunkter ikke havde været affattet tilstrækkeligt klart til, at de interesserede parter kunne gøre sig effektivt bekendt med den adfærd, som bebrejdedes dem (vedrørende pristransaktioner), således at de ikke effektivt kunne varetage deres forsvar under den administrative procedure.
First, the Commission's statement of objections was not worded sufficientlyclearly to enable the applicants to know exactly what conduct was being objectedto (in respect of transaction prices) and hence to defend themselves effectivelyduring the administrative procedure.
Domstolen annullerede ligeledes artikel 1, stk. 3, i den anfægtede beslutning, for så vidt som den vedrørte overtrædelse i forbindelse med pristransaktioner, der var fore taget af medlemmer af en af de implicerede sammenslutninger. Kommissionen havde nemlig med henblik på at fastslå forholdet primært baseret sig på dokumenter, der var fremkommet efter meddelelsen af klagepunkter, således at medlemmerne af den pågældende sammenslutning ikke havde kunnet fremkomme med deres stand punkt vedrørende de pågældende dokumenter.
The Court also annulled Article 1(3) of the contested decision in so far as itconcerned the infringement relating to transaction prices committed by membersof one of the associationsinvolved.The Commission had relied essentiallyondocuments obtained after the statement of objections was drawn up, thuspreventing the members of the association from expressing their views on thedocuments.
Endelig annullerede EF-Domstolen artikel I, stk. 4, i beslutningen, hvad angår producenten St Anne, da denne virksomhed — på tidspunktet for klagepunkternes meddelelse — ikke havde haft mulighed for at gøre sig bekendt med klagepunkterne vedrørende producentens deltagelse i møder, hvorunder kartellet blev tilrettelagt.
Lastly, the Court annulled Article 1(4)of the decision in so far as it related tothe producer St Anne, which had not been able to learn of the objectionconcerning its participation in the meetings at which the concertation wasarranged.
Førsteinstansretten anførte, at i henhold til reglerne om aktindsigt modtager virk somhederne normalt som bilag til meddelelsen af klagepunkter en liste over alle de dokumenter, Kommissionen er i besiddelse af, med angivelse af de dokumenter eller dele heraf, som er tilgængelige for dem.
Underthese rules,firmsusuallyreceive, inanannextothestatement ofobjections, a list ofallthe documenrs inthe Commission's possessionwithanindicationofthe documenrsorparts ofdocuments rowhichthey mayhaveaccess.
Denne mulighed står åben for dem, for at de på et velunderbygget grundlag kan tage stilling til de konklusioner, som Kommissionen er nået frem til.
Thisistoenable themtorespondappropriatelytotheconclusionsreached by the Commission.
Som fortrolige dokumenter — og dermed ikke tilgængelige — anses bl.a.
In the Plasterboard case, the Court held that the applicants had failed todemonstrate thatthese rules hadnotbeen complied with.
Kommissionens interne dokumenter, såsom notater, udkast og andre arbejdsdokumenter.
In particular, the Commission could not divulge the contents of correspondence withthird parties totheapplicants.
Af andre fortrolige oplysninger kan nævnes sådanne, der giver mulighed for at identificere klagerne, som ikke ønsker at få deres identitet afsløret, samt oplysninger, der er meddelt Kommissionen med forbehold af. at fortrolighedskravet overholdes.
Afirm inadominantpositionrowhichastatemenr of objections hadbeen sent couldtakeretaliatoryactionagainst comperirors,suppliers or customers whohad cooperated in the Commission's investigation.
I det foreliggende tilfælde fandt Førsteinstansretten, al sagsøgerne ikke havde påvist, at aktindsigt ikke havde fundet sted i overensslemmel.se med disse regler.
(d) Rejection of complaint - inadmissibility cf an action against thecommunication of preliminary comments
Navnlig var der ikke pligt til at meddele sagsøgerne korrespondancen med udenforslående virksomheder.
354. ln Rendo 11 (Case T-2/92), the Court of First Insrance was afforded the opportunity to answer this point by Order of 29 March.
Det skyldes, at en virksomhed, der får tilsendt en meddelelse om klagepunkter, og som indtager en dominerende stilling på markedel, vil kunne trælle gengældelsesaktioner over for konkurrerende virksomheder, leverandører eller kun der, som har samarbejdet med Kommissionen i forbindelse med dens undersøgelse.
It originated in a complaint by the applicants against certain measurestaken by SEP, (a Dutch company serving as a vehicle forcooperation between electricity companies in the Netherlands),and by those electricity companies.
d) Afvisning af klage samt afvisning af søgsmål rettet mod meddelelser indeholdende foreløbige bemærkninger
The Commission contended thatthe action wasinadmissible as theletter didnotconstitute anact whichcouldbereviewed under Article173 ofthe EC
Den sag, der gav Førsteinstansretten lejlighed lil al udtale sig om dette spørgsmål ved kendelse af 29. marts, er sag T-2/92, Rendo II, der var foranlediget ved en klage indgivet af sagsøgerne mod visse former for adfærd begået af SEP, som er et nederlandsk selskab, der har til opgave at strukturere samarbejdet mellem elproducerende virksomheder i Nederlandene.
The Court examined each paragraphof the letter and concluded thatir was nota communicationwithinthe meaning of Article6 of Commission Regulation
Kommissionen havde truffet en beslutning den 16. januar 1991 vedrørende en række aspekter, der var blevel omtalt i klagen, og som sagsøgeren uden held havde anfægtet for Førsteinstansrctten1)· I den nye sag anfægtede sagsøgerne en skrivelse af 20. november 1991, som var modtaget fra en
No 99/63/EEC as it did not inform the applicants of the reasons for rejectingtheir complaint and did not fix a time-limit for them to submit their comments.
Denne skrivelse er ej heller en ny kommissionsbeslutning, der har retsvirkninger, og som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål. Skrivelsens indhold er blot en gengivelse af visse oplysninger, og der fremføres vurderinger, som aldrig kan sidestilles med en ny kommissionsbeslutning.
Nor was the letter a fresh Commission decision having legal effects and hencecapable of being the subject of an application for annulment.Its content wasconfined to repeating certain information and making certain assessments whichdid not at any point take the shape of a new Commission decision.
Endvidere siger den intet om, at Kom missionens medlemmer som kollegium på ny har drøftet klagen og vedtaget en beslutning.
Nor did it inany way indicate that the full Commission had discussed the complaint a secondtime and adopted a decisionthereon. thereon.
Førsteinstansrctten synes således at have etableret et nyt formelt kriterium for, hvor når sager kan tages til påkendelse: En retsakt kan ikke anfægtes, når den ikke frem står som en kommissionsbeslutning.
The Court thus appears to establish a new formai criterion of admissibility: ameasure may be non-contestable because it is not in the form of a Commissiondecision.
Førsteinstansrctten afviste i øvrigt hurtigt Kommissionens andet argument, hvorefter sagsøgerne snarere som led i en administrativ procedure burde have anmodet Kom missionen om en meddelelse i overensstemmelse med artikel 6 i forordning nr. 99/63/EØF og dernæst en beslutning, hvori klagen afvises definitivt.
The Court quickly dismissed the Commission's second argument to the effectthat the applicants should instead,before instituting proceedings, have askedthe Commission for a communication under Article 6 of Regulation99/63 andthen for a decision definitively rejecting the complaint.
Førsteinstansrctten fandt her, at betingelsen for at tage en sag til påkendelse ikke afhænger af andre sager, som sagsøgeren eventuelt kunne anlægge.
In its view, theadmissibility of the action was not dependent on the availability of otherrecoursesof appeal.
e) Afvisning af klage — lovligheden af begrundelsen for afvisningen — åbenbar fejlvurdering
(e) Rejection of complaint - legalityof grounds for rejection - manifest errorof assessment
For at vurdere rækkevidden af den dom, som Førsteinstansretten afsagde den 26. juni i sagen T-7/92, Asia Motors, skal det anføres, at flere importører af japan ske biler i Frankrig — i 1988 — havde indgivet en klage til Kommissionen, idet de gjorde gældende, at de officielle importører af de fem største japanske bilmærker over for de franske myndigheder havde forpligtet sig til at begrænse deres salg til 3%
Commission that the official importers of the five leading Japanese makes had acceded to the French authorities' request that they limit their sales to 3% of the
Stillet over for denne situation afviste Kommissionen parallelimportørernes klage ved beslutning af 5. december 1991 med den begrundelse, at den i klagen omhandlede adfærd var et direkte resultat af de franske myndigheders politik, således at de officielle importører ikke havde nogen handlefrihed.
The Court took the view that some of the documents submitted in evidence by the complainants to the Commis sion prima facie constituted strong evidence ofreal freedom of action by the five importers in question as regards market sharing.
Endvidere kunne en eventuel anvendelse af artikel 85 ikke afhjælpe klagernes situation, da de franske regler ikke tillader andre importører end de officielle at indgå i fordelingsnøglen.
In the light of that evidence,which essentially related to dealers in Martinique, the Court concluded that rhe decision was vitiated by a manifesterror in the assessment of the facts.
I betragtning af disse dokumenter, som primært vedrørte forhandlere fra Martinique, konkluderede Retten, at beslutningen havde været behæftet med en åbenbar fejlvurdering af de faktiske omstændigheder.
The second ground for rejecting the complainr was also invalid as the parallelimporters could import vehicles into France and could thus be includeciin the
Førsteinstansretten fandt ligeledes, at den anden begrundelse for afvisning var ubegrundet, fordi parallelimportørerne havde mulighed for at importere deres motor køretøjer til Frankrig og i øvrigt kunne få andel i kvoten på 3%.
3% quota.
Et forbud mod aftalen om fordelingen af denne kvote havde således kunnet give dem adgang til det franske marked.
A ban on the concertation aimed at sharing the quota would rhereforehave given them access to the French market.
På foranledning af denne dom, der er den første, der annullerer en beslutning om afvisning af en klage, har Kommissionen på ny anmodet om oplysninger, jf. artikel 11 i forordning nr. 17, hos de franske myndigheder og hos importørerne af japanske bilmærker, der er tilladt i Frankrig.
Following this judgment, the first to have annulled a decision rejecting acomplaint, the commission again requested information under Article 11 of Regulation No 17 from the French authorities and from the importers of Japanese cars allowed into France.
f) Moderselskabet holdes ansvarligt for en overtrædelse som følge af dets datterselskabs praksis
(f) Involvement of a parent company in an infringement committedby a subsidiary