natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad angår artikel 65, fastslog EF-Domstolen, at den tillægger Kommissionen enekompetence til at udtale sig om, hvorvidt aftaler, der falder ind under artikel 65, er forenelige med bestemmelserne heri.
With regard to Article 65, the Court noted that it conferred on the Commission sole jurisdiction to rule on the compatibility with Article 65 of any agreement prohibited by it.
Domstolen konkluderede heraf, at så længe Kommissionen ikke har fastslået, at en aftale er uforenelig med denne artikel, kan private ikke for de nationale retsinstanser påberåbe sig, at der foreligger en sådan uforenelighed.
The Court concluded that, as long as such incompatibility of an agreement with Article 65 hadnotbeen established by the Commission, individuals could not plead, in proceedings before the national courts, that an agreement was incompatible with Article 65.
Ligeledes bemærkede EF-Domstolen, at artikel 66, stk. 7, forbeholder Kommissionen ret til at kontrollere, om en virksomhed, der har opnået en dominerende stilling, udnytter denne stilling til formål, der strider mod traktatens målsætninger.
Likewise, the Court noted that Article 66(7) reserved to the Commission the power toverify whether an undertaking which held or acquired a dominant position was using thatposition for purposes contrary to the objectives of the Treaty.
Det følger således af denne enekompetence, at private ikke direkte kan påberåbe sig den nævnte bestemmelse ved de nationale domstole.
The conferral of sole jurisdiction on the Commission therefore precluded individuals from relying directly on thatprovision in proceedings before the national courts.
Det er Kommissionens enekompetence, der begrundede EF-Domstolens negative svar på spørgsmålet om et eventuelt fællesskabsgrundlag for et søgsmål om erstatning.
Since the Commission had sole jurisdiction, the Court ruled that the national courts couldnot entertain an action for damages on the basis of Community law.
Fællesskabsretten giver således ikke de nationale domstole mulighed for at tilkende erstatning til en virksomhed, der har lidt tab på grund af en anden virksomheds tilsidesættelse af de pågældende bestemmelser i EKSF-traktaten, medmindre Kommissionen forinden har vedtaget en beslutning, hvori det konstateres, at vedkommende virksomhed har begået en overtrædelse.
Community law didnot therefore allow the national courts to award damages to an undertaking for breach byanother undertaking of the ECSC Treaty unless the Commission had adopted a decisionestablishing an infringement.
Endelig følger det af Kommissionens enekompetence til at træffe beslutninger på grundlag af artikel 65 og artikel 66, stk. 7, at de nationale domstole er bundet af sådanne beslutninger.
Lastly, the Commission's sole jurisdiction to adopt decisions on the basis of Articles 65and 66(7) also meant that such decisions were binding on the national courts.
DE VIGTIGSTE DOMME AFSAGT AF EF-DOMSTOLEN OG AF EF'S FØRSTEINSTANSRET
MAIN CASES DECIDED BY THE COMMUNITY LAWCOURTS 241
C. RETSPRAKSIS VEDRØRENDE EF-TRAKTATENS ARTIKEL 37 OG 90
C - CASE-LAW PURSUANT TO ARTICLES 37 AND 90OF THE EC TREATY
De nationale elmonopoler falder derfor ind under artikel 37 om statslige handelsmonopoler.
Consequently, national electricity monopolies fall within the scope of Article 37,which relates to national monopolies of a commercial character.
Denne dom er således en bekræftelse af Costa/ENEL-dommen fra 19642).
This ruling is no doubt a confirmation of the judgment in Costa v ENEL dating from1964.2 Nevertheless, the Court could have refrained from giving a ruling on this point.
EF-Domstolen kunne dog havde undgået at tage stilling til dette punkt.
It stated that Article 37 was not applicable in this instance.
Grunden hertil var, at de pågældende konkurrencebegrænsninger ikke fulgte af statslige foranstaltninger, men af aftaler indgået mellem virksomheder.
The reason was that the restrictions of competition in question resulted not from State measures, but from contracts between undertakings.
I Corsica Ferries-dommen3) konstaterede EF-Domstolen, at lodsforeningen i Genova havn var blevet tillagt — ved dekret udstedt af republikkens præsident — eneret til at udføre obligatorisk lodstjeneste i denne havn.
In its judgment in Corsica Ferries? the Court established that the Corporation of Pilots of the Port of Genoa had, by decree of the President of the Republic, been given theexclusive right to perform the piloting services which were compulsory in that port.
Denne forening er således en virksomhed, som en medlemsstat har tillagt eksklusive rettigheder, jf. artikel 90, stk. 1.
The Corporation was therefore an undertaking to which a Member State had granted exclusiverights, within the meaning of Article 90(1).
Domstolen undersøgte dernæst, efter at have fastslået at lodsforeningen havde overtrådt artikel 86, om denne overtrædelse kunne tilskrives Den Italienske Republik.
Subsequently, after having ruled that the undertaking had infringed Article 86, the Courtexamined whether such infringement could be imputed to the Italian Republic.
En afgørelse heraf var nødvendig med henblik på at konstatere, om artikel 90, stk. 1, var overtrådt, eftersom denne artikel har medlemsstaterne som retssubjekter.
Suchexamination was necessary in order to establish infringement of Article 90(1), since thesubjects of law covered by that Article are the Member States.
I det foreliggende tilfælde bemærkede EF-Domstolen, at priserne for lodstjeneste var blevet godkendt af ministeren for handelsflåden, og de skulle ifølge dekret udstedt af den kompetente søfartsmyndighed opkræves i hver havn.
The Court observed thatpiloting tariffs were approved by the Minister for Merchant Shipping and were broughtinto force in each port by a decree of the appropriate maritime authority.
På denne baggrund statuerede Domstolen, at den nationale myndigheds godkendelse af diskriminerende priser var i strid med artikel 90, stk. 1, og artikel 86.
Consequently, itheld that the approval of discriminatory tariffs by the national authority was prohibited by Articles 90(1) and 86.
I dommen vedrørende kunstig inseminering af hornkvæg i Frankrig4) fastslog EF-Domstolen, jf. ovenfor, at de franske regler, hvorefter der i hvert departement tillægges enerettigheder til et center, der er godkendt til at foretage
In the judgment concerning artificial bovine insemination in France,4 the Court heldthat the French rules granting exclusive rights in each departement to an approved bovineinsemination centre created a dominant position in a substantial part of the common market.5
4) Sag C-323/93; dom af 5.10.1994. Se nr. 453 og 458 ovenfor.
* Case C-323/93,judgment of 5 October 1994; see points 453 and 458 of this Report.s See point 453 of this Report.
DE VIGTIGSTE DOMME AFSAGT AF EF-DOMSTOLEN OG AF EF'S FØRSTEINSTANSRET inseminering, skabte en dominerende stilling på en væsentlig del af Fællesmarkedet i).
242 MAIN CASES DECIDED BY THE COMMUNITY LAWCOURTS of the Treaty.
En medlemsstat overtræder nemlig kun forbuddene i disse to bestemmelser, såfremt den pågældende virksomhed ved den blotte udøvelse af den eneret, som er indrømmet den, foranlediges til at udnytte sin dominerende stilling på en måde, der er udtryk for misbrug (præmis 18).
A Member State contravened the prohibitions contained in those two provisions only if, in merely exercising the exclusive right, the undertaking in question couldnot avoid abusing its dominant position (ground 18).
Domstolen fastslog i den foreliggende sag, at noget sådant ikke var tilfældet.
The Court found that this was not the case in this instance.
Det påståede misbrug bestod i, at der opkrævedes eksorbitante priser for levering af sæd fra andre produktionscentre.
The alleged abuse consisted inthe charging of exorbitant prices for the supply of semen from different production centres.
Men den pågældende lov indeholder blot en bestemmelse om, at insemineringscentre kan forlange, at der betales for de supplerende omkostninger, der følger af dette valg. Selv om denne bestemmelse overlader det til insemineringscentrene at fastsætte disse omkostninger, foranlediger den dem ikke til at opkræve uforholdsmæssigt store beløb (præmis 19-21).
However, the Law in question merely allowed insemination centres to require breederswho requested the centres to provide them with semen from other production centres topay the additional costs entailed by that choice.
I Almelo-dommen2) fastslog EF-Domstolen ligeledes, at de klausuler om eksklusiv købsforpligtelse, der var indeholdt i de omtvistede kontrakter, udgjorde konkurrencebegrænsninger, der er forbudt i henhold til artikel 85 og 86.
In the Almelo judgment,1the Court also ruled that the exclusive purchasing clausesof the disputed contracts constituted restrictions of competition prohibited by Articles 85and 86 of the Treaty.
Domstolen tog dernæst stilling til, om disse begrænsninger faldt ind under den undtagelsesbestemmelse, der er fastsat i artikel 90, stk. 2, og som gælder til fordel for virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
It then asked whether such restrictions were eligible for the exceptionprovided for in Article 90(2) for undertakings entrusted with the operation of services ofgeneral economic interest.
EF-Domstolen, der her henviste til Corbeau-dommen3), bemærkede, at disse virksomheder kan være unddraget traktatens konkurrenceregler i det omfang, en begrænsning af konkurrencen fra andre erhvervsdrivendes side er nødvendig for, at virksomhederne kan opfylde de særlige opgaver, som er betroet dem (præmis 46).
Referring to its judgment in Corheau,2 the Court pointed out that such undertakings maybe exempted from the application of the competition rules contained in the Treaty in so faras it is necessary to impose restrictions on competition from other economic operators inorder to ensure the performance of the particular tasks assigned to such undertakings(paragraph 46).
Domstolen præciserede, at for at bedømme, hvorvidt der foreligger en sådan nødvendighed, må der tages hensyn til de økonomiske vilkår, der gælder for virksomheden, herunder navnlig virksomhedens omkostninger og de regler,
The Court held that, in order to assess such necessity, account must betaken of the economic conditions in which the undertaking operated, in particular the costswhich it had to bear and the legislation, particularly concerning the environment, to whichit was subject (paragraph 49).
3) Dom af 19.5.1993, sag C-320/91, Sml. I 1993, s. 2553, præmis 14; den XXIII, beretning om konkurrencepolitikken, nr. 372.
It ruled that it was for the national court to considerthis question, on the basis of the criteria which it had set out.
DE VIGTIGSTE DOMME AFSAGT AF EF-DOMSTOLEN OG AF EF'S FØRSTEINSTANSRET
MAIN CASES DECIDED BY THE COMMUNITY LAWCOURTS 243
Ved at afvise et søgsmål, der var anlagt af selskabet Ladbroke i henhold til EF-traktatens artikel 175, og som gik ud på at få konstateret, at Kommissionen havde udvist passivitet ved ikke i henhold til artikel 90, stk. 3, at vedtage en beslutning over for Den Franske Republik, bekræftede Førsteinstansretten, at Kommissionen har en meget vid skønsbeføjelse hvad angår gennemførelsen af artikel 90]).
Rejecting as inadmissible the action brought by Ladbroke under Article 175 of the EC Treaty for a declaration that the Commission had failed to adopt, under Article 90(3), adecision against the French Republic, the Court of First Instance confirmed the Commission's broad discretionary powers in implementing Article 90.'
Denne sag vedrørte afviklingen af væddemål i hestevæddeløb i Frankrig, der er reguleret ved dekret af 1974.
This case concerned the organization of off-course betting on horse races in France, whichhad since 1974 been governed by a decree.
Sagen var foranlediget af en klage, der i november 1989 var blevet indgivet af Ladbroke, som fandt, at dette dekret var i strid med artikel 90 sammenholdt med andre traktatbestemmelser, herunder navnlig kon kurrencebestemmelserne.
The case resulted from a complaint lodged in November 1989 by Ladbroke, which considered that the French legislation infringed Article 90, in conjunction with other provisions of the Treaty, notably the provisions governing competition.
I august 1992 havde sagsøgeren over for Kommissionen forlangt, at den inden for en frist på to måneder tog stilling til denne klage.
In August 1992, the applicant had called upon the Commission to defineits position, within two months, on the complaint.
Da Generaldirektoratet for Konkurrence den 12. oktober 1992 svarede, at undersøgelsen af klagen ikke var afsluttet, anlagde Ladbroke annullationssøgsmål i december samme år.
Since the Directorate-General for Competition replied on 12 October 1992 that examination of the complaint had not been completed, Ladbroke instituted proceedings in December 1992 for failure to act.
Søgsmålet blev afvist.
The action was dismissed as inadmissible.
Under henvisning til bestemmelserne i artikel 90, stk. 3, og opbygningen af bestemmelserne i denne artikel fastslog Førsteinstansretten, at de overvågningsbeføjelser, som Kommissionen har i forhold til medlemsstater, der har gjort sig skyldig i en tilsidesættelse af traktatens bestemmelser, nødvendigvis indebærer udøvelsen af et vidt skøn for Kommissionen, navnlig når der er tale om konkurrencereglerne (præmis 37). Der består følgelig ikke for Kommissionen
Basing itself on Article 90(3) and the generalscheme of Article 90 as a whole, the Court held that the Commission's power to supervisethe Member States responsible for an infringement of the Treaty rules implied that the Commission had a wide power of assessment, notably as regards compliance with thecompetition rules (ground 37). Consequently, the exercise of the power to assess the compatibility of State measures with the Treaty rules, conferred by Article 90(3), was not coupled with an obligation on the part of the Commission to take action which may be reliedon in seeking a declaration that the Commission had failed to act (ground 38).
') Dom af 27.10.1994 i sag T-32/93, Ladbroke Racing Limited mod Kommissionen.
' Judgment of 27 October 1994 in CaseT-32/93 Ladbroke Racing Limited v Commission, not yet reported.
Endelig fastslog Førsteinstansretten, at sagsøgeren ikke kunne stille krav om, at Kommissionen greb ind i henhold til traktatens artikel 90, stk. 3.
5 - Interpretation of the Directive on telecommunications terminalequipment, adopted pursuant to Article 90(3)
I dom af 12. juli 1994]) fortolkede EF-Domstolen Kommissionens nye direktiv 88/301/EØF, der er vedtaget med hjemmel i traktatens artikel 90, stk. 3, og som vedrører konkurrence på teleterminalmarkederne.
In its judgment of 18 July 1994, the Court of Justice interpreted once again Com- mission Directive 88/301/EEC, adopted pursuant to Article 90(3) of the Treaty, on competition in the markets for telecommunications terminal equipment.
Dommen vedrører specielt direktivets artikel 3, der gennemfører traktatens artikel 30 2).
The judgment relatesmore particularly to Article 3 of the Directive, which implements Article 30 of the Treaty.2
I henhold til denne artikel har erhvervsdrivende ret til at importere og afsætte terminaler såsom trådløse telefoner og telefonsvarere.
Article 3 confers on traders the right to import and market telecommunications terminalequipment such as cordless telephones and answering machines.
Men i henhold til den pågældende artikel kan medlemsstaterne underkaste sådanne terminaler en kontrol for at se, om de er typegodkendt for således at sikre sig, at de opfylder visse krav navnlig i henseende til sikkerhed.
However, it allows Member States to check such equipment in order to establish whether it satisfies certain requirements, including safety requirements.
I Frankrig kan apparater, der kan tilsluttes det offentlige telekommunikationsnet kun markedsføres, hvis de opfylder bestemmelserne i et dekret, der navnlig går ud på at sikre brugernes sikkerhed.
In France, equipment capable of being connected to the public network may be held with aview to sale and offered for sale only if it complies with the provisions of a decree intendedto ensure user safety.
Hvorvidt apparaterne opfylder disse forskrifter, fremgår af en rapport, en godkendelse eller et certifikat udstedt af de kompetente myndigheder. Tilsidesættelse af disse forpligtelser samt reklamering med ikkegodkendt materiel er strafbart.
Evidence that the equipment complies with such requirements mustbe produced in the form of a report, type approval or certificate issued by the relevantauthorities.
Der var rejst tiltale over for François Rouffeteau og Robert Badia, netop fordi de havde reklameret for, været i besiddelse af og solgt sådanne apparater. Da François Rouffeteau og Robert Badia påberåbte sig, at de franske regler var i strid med traktatens artikel 30 og direktiv 88/301/EØF, forelagde Tribunal de grande instance de Reims EF-Domstolen et spørgsmål vedrørende dette punkt.
Mr Rouffeteau and Mr Badia were charged with advertising, possessing and offering forsale such equipment.
I sit spørgsmål fastslog den franske domstol, at sælgeren af apparaterne klart havde tilkendegivet, at disse kun var bestemt til reeksport og derfor ikke skulle tilsluttes det offentlige net.
In its question, the Reims court pointed out that it was clearly stated by the seller of the equipment that theequipment was intended solely for re-export and not for connection to the public network.
Domstolen konstaterede nemlig, at selv om der forelå oplysninger, hvorefter sådanne apparater ikke er bestemt til reeksport, er der ikke sikkerhed for, at de rent faktisk ikke tilsluttes det offentlige net.
The Court noted that, despite the claim that the equipment was intended only for re-export, it was not certain that it would not in fact be connected to the publicnetwork.
DE VIGTIGSTE DOMME AFSAGT AF EF-DOMSTOLEN OG AF EF'S FØRSTEINSTANSRET
MAIN CASES DECIDED BY THE COMMUNITY LAWCOURTS 245
På foranledning af en anmeldelse af 14. juli 1993 af en transaktion, der gik ud på at de tyske virksomheder Kali und Salz' og Mitteldeutsche Kalis »kali«- og »stensalt«-aktiviteter skulle overdrages til et joint ventureselskab, vedtog Kommissionen den 14. december 1993 en beslutning, hvori denne fusion erklæredes for forenelig med det fælles marked, forudsat at visse betingelser og påbud blev overholdt.
Following the notification, on 14 July 1993, of the merging of the potash and rocksalt business of Kali und Salz and Mitteldeutsche Kali in a joint undertaking, the Commission adopted, on 14 December 1993, a decision declaring the merger compatible with thecommon market, subject to compliance with certain conditions and obligations.
Kommissionen forlangte således, at K + S og joint ventureselskabet trak sig ud af selskabet Kali-Export, et selskab som de to ovennævnte selskaber kontrollere de sammen med Société Commerciale des Potasses et de l'Azote (SCPA), og hvorigennem de samarbejdede med henblik på eksport af deres produkter uden for Fællesskabet.
The Commission requested K + S and the joint venture to withdraw from Kali-Export, acompany which they controlled with Societe Commerciale des Potasses et de l'Azote(SCPA) and through which they cooperated for the export of their products outside the Community.
Samtidig måtte SCPA ikke længere i Frankrig sælge kalisalt fremstillet af K + S.
In addition, the distribution within France by SCPA of potash produced by K+S was to be terminated.
Samme dag indgav sagsøgerne blandt andet en begæring om udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede beslutning. Førsteinstansrettens præsident tog stilling til disse begæringer ved kendelse af henholdsvis 10. maj og 15. juni 1994.
On the sameday, the applicants also sought the suspension of the operation of the contested decision.The President of the Court of First Instance gave a ruling on these two actions by Orders of10 May and 15 June 1994.
Ved kendelse af 10. maj]) forkastede præsidenten begæringen om udsættelse af beslutningens gennemførelse, for så vidt den pålægger K + S at opsige sin kontrakt om distribution med SCPA.
In the Order of 10 May,1 the President dismissed the application for suspension of operation of the decision in so far as it required K+S to terminate its distribution contract with SCPA.
Sagsøgerne gjorde gældende, at de ville lide et alvorligt tab på grund af den forpligtelse, hvorefter SCPA ikke længere i Frankrig måtte sælge kieserit, et produkt, som K + S er det eneste selskab, der producerer i Europa.
The applicants argued that the requirement to terminate the sale in France by SCPAof a product (kieserite) of which K+S was the only producer in Europe would cause SCPAserious damage.
Den omtvistede beslutning forpligter dog kun K + S til at opsige sine kontrakter med SCPA hvad angår kalisalt, herunder specialprodukter, og produktet kieserit indeholder ikke kalisalt2).
However, prima facie, the contested decision required K+S to terminateits contracts with SCPA only in respect of potash and potash speciality products, whereaskieserite does not contain potash.2
Hvad angår K + S' forpligtelse til at sælge sine anparter og/eller at trække sig ud af Kali-Export, fastslog Førsteinstansrettens præsident, at han ikke på grundlag af de foreliggende oplysninger kunne vurdere den reelle rækkevidde af denne forpligtelse og herunder navnlig ikke konsekvenserne heraf i relation til tredje-
As regards K+S's obligation to sell its shares and/or to withdraw from Kali-Export, the President of the Court of First Instance held that the information in his possession did notallow him to assess the real significance of this commitment and in particular to ascertainthe consequences for the rights of third parties, such as the applicants.
DE VIGTIGSTE DOMME AFSAGT AF EF-DOMSTOLEN OG AF EF'S FØRSTFIINSTANSRET
246 MAIN CASES DECIDED BY THE COMMUNITY LAWCOURTS
Præsidenten fandt dernæst umiddelbart, at sagsøgernes anbringender ikke var helt uden grundlag.
The President concluded that the applicants' pleas were not prima facie devoid of all foundation.
Sagsøgerne var af den opfattelse, at den forpligtelse, hvorefter K + S og joint ventureselskabet skulle trække sig ud af Kali-Export hverken var nødvendig eller hensigtsmæssig for at opretholde en effektiv konkurrence, jf. artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 4064/89, da samarbejdet inden for Kali-Export kun vedrørte salg uden for Fællesskabet.
The applicants argued that the requirement that K+S and the joint venture withdraw from Kali-Export was neither necessary nor appropriate to maintain effective competition within the meaning of Article 2(2) of Council Regulation (EEC)No 4064/89, sincecooperation within the framework of Kali-Export concerned only sales outside the Community.
Endelig var præsidenten af den opfattelse, at den anden betingelse for at træffe bestemmelse om foreløbige forholdsregler var opfyldt, nemlig kravet om at der foreligger en situation af hastende karakter.
Lastly, the President held that the other condition for the granting of interim measures,namely urgency, was met.
Førsteinstansrettens præsident fandt nemlig, at der var en sådan risiko for ændring af vilkårene for adgang til det internationale marked, at det i tilfælde af opløsning af Kali-Export ville være vanskeligt eller ligefrem umuligt at genoprette situationen på et senere tidspunkt, dersom sagsøgerne fik medhold i hovedsagen.
The President took the view that the dissolution of a companyentailed for its shareholders, in this instance SCPA, risks regarding changes in the conditions of access to the international market such that there were serious grounds for believing that it would be very difficult, if not impossible, to re-establish them later, if the mainaction were to succeed.
Førsteinstansrettens dom af 24. marts '), der afsagdes i sagen anlagt af Air France vedrørende British Airways' (BA's) køb af det britiske flyselskab Dan Air. Sagen blev anlagt, fordi Kommissionen var nået til den konklusion, at denne transaktion ikke var af fællesskabsdimension.
The judgment of the Court of First Instance delivered on 24 March1in an actionbrought by Air France concerned the takeover of the United Kingdom airline Dan Air by British Airways (BA).