natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det, der især har udviklet sig, er arbejdet, som har ændret karakter og intensitet.
The greatest change has taken place as regards work, the nature and intensity of which have been transformed.
De teknologiske fremskridt, vi har skabt, vil sammen med befolkningens aldring efter grundlæggende struktu­relle forandringer stille os i en helt ny situation, som vores mentalitet, adfærd, institutioner og organisations­former skal tilpasses så hurtigt sorn muligt.
Demographic ageing therefore raises the fundamental structural implications, even greater in the longer term, of the technological progress that we have generated making it necessary to find ways of adapting our attitudes, behaviour, institutions and methods of organization to this evolution rapidly.
På lidt over et århundrede er arbejdstiden for en byar­bejder i de industrialiserede lande faldet fra ca. 4 000 timer om året — uden friaftener, uden weekend, uden ferier og uden pensionering — til ca. 1 600 timer, således at fritiden i hele livsforløbet i tidsrummet mellem 1975 og 1985 er blevet længere end arbejdstiden.
It is very inviting when anticipating the future, on the basis of current ageing, to put forward very daring hypotheses such as a future life cycle where a new period devoted solely to the family would take its place between 'education time' and work time.
Der er ikke tale om en udvikling, der kun har fundet sted i frem­gangstider, den er endog foregået i kriseperioder.
This free time also opens up major prospects for continuing training and leisure.
Skal man spå om fremtiden på grundlag af den nuværen­de aldring, fristes man til at opstille de dristigste hypote­ser, som f.eks. en fremtidig livscyklus, hvor der mellem »uddannelse« og »arbejde« bliver en plads, der helt kan helliges familien.
In slightly over a century, the working hours of an urban manual worker in industrialized countries has fallen from approximately 4 000 hours per year, without a free even ing, without a weekend, without holidays and without retirement, to approximately 1 600 hours with free time which overtook working time between 1975 and 1985.
Den større fritid åbner ligeledes store perspektiver med hensyn til livslang uddannelse og fri­tidsbeskæftigelser.
This change in working practices is no more than the result of a far-reaching technological, economic, social and ultimately cultural revolution.
Det er derfor ikke urimeligt at opstille den hypotese, at arbejdstiden i fortsættelse af de tidligere tendenser vil falde yderligere i de kommende år i en af de tre klassiske former, nemlig kortere daglig eller ugentlig arbejdstid,
It is not therefore unreasonable to put forward the hypothesis that, as past trends continue, working hours will be reduced in the future in one of three conventional ways: reduction of daily or weekly hours, increase in holiday periods, reduction of the number of working
Men lige nu stiller aldringen samfundene over for to kæmpe udfordringer, nemlig hvorledes man kan opret­holde den økonomiske vækst med en mindre og ældre arbejdsstyrke, og hvorledes man kan sikre flere og flere, længere ferier eller formindskelse af antallet af der bliver stadig ældre, den samme sociale beskyttelse.
At present, however, ageing is presenting society with two immediate and considerable challenges: how to maintain economic performance with a smaller and older labour force and how to ensure the same level of social protection for increasing numbers of social security claimants with greater chances of survival.
Udvikling i tidsfordelingen mellem 1900 og 1990, og den forventede udvikling ifølge et fremtidsscenarie
Trends in the use of time from 1900 to 1990 and according to a forward scenario (%)
Fritid (fritidsaktiviteter/ uddanneise) 25%
Free time (leisure/ education) 25%
»Vedligeholdelse« 41%
(duties) 41%
Arbeidstid 34%
(work} 34%
Arbejdstid 11%
Constrained time (work) 11%
Fritid k (fritidsaktiviteter/ 1 uddanneise) ^ 53%
Constrained time (work )
Arbejdsmarkedets organisering mende for arbejdsmarkedets struktur (erhvervsaktive, ikke­erhvervsaktive, arbejdsløse, arbejdets beskaffenhed osv.).
Organization of the labour­market non­workers, unemployed people, nature of jobs, etc.) depends on these balances.
Når et af disse parametre ændrer sig, påvirkes hele systemets ligevægt.
If one of these parameters is modified, the whole equilibrium of the system is affected.
Forholdet mellem befolkning og beskæftigelse dækker over to spørgsmål, nemlig et om sammenfaldet mellem mængden af stillinger og arbejdstagere, og et om sam­menfaldet mellem stillingstype og arbejdstagernes kvali­fikationer.
The relationship between population and employment covers two questions: the correspondence between vol­ume of employment and workers and the correspon­dence between types of employment and workers' quali­fications.
Ligevægten mellem disse faktorer er bestem­
The structure of the labour­market (workers,
Forholdet mellem antallet af erhvervsaktive og antallet af stillinger
Relationship between numbers of workers and volume of employment
Tidligere nærmede mændenes erhvervsfrekvens sig 100% i hele den erhvervsaktive alder mellem 15 og 65 år, med et svagt fald i de yngste og ældste aldersklasser (15­19 og 60­64 år).
It may be said in practice that employment/population imbalances are a constant phenomenon, since it is true that the labour­market and the labour force are con­tinuously changing.
Således forholdt det sig stadig omkring 1950, men siden da har aktivitetskurveme ændret sig meget.
History often shows considerable divergences in this area.
Mens mænds erhvervsfrekvens ligger på det mak­simale niveau i de midterste år (mellem 25 og 50), er der sket et betydeligt fald blandt unge og ældre voksne.
In the postwar period, several Western States had to call upon large numbers of foreign workers to make up for the local labour force deficit.
Dette skyldes dels den længere skole­ og uddannelsestid, som undertiden strækker sig til 25­års alderen, dels virknin­gerne af nedsættelsen (i visse lande som f.eks.
What is new, however, is the present nature of the imbalance and possibly its extent.
Frankrig) af den lovmæssige pensionsalder eller vedtagelsen af
There is a shortage of work rather than a shortage of workers, and therefore an imbalance caused in the first instance by economic fac­tors rather than as a consequence of demographic factors.
Udvikligen i den erhvervsaktive befolkning efter alder, 1990­2020, EUR 12, ifølge Eurostats scenarier o) Det »lave« scenarie
Trends in the working population by age — EUR 12, 1990­2020 a) Low scenario
Den samlede mængde disponibelt arbejde er tilbøjelig til at blive min­dre i takt med de tekniske fremskridt, såfremt der ikke påbegyndes nye arbejdskraftintensive aktiviteter som er­statning for de stillinger, der går tabt på grund af automa­tiseringen.
The consequences of this can only be offset by a reduction of working hours (whether daily, weekly or annual). The active population will continue to increase up to the next millennium at least, as a result of the entry of the baby boomers into the labour­market and the potential increase in the numbers of working women.
Man kunne f.eks. forestille sig sådanne aktivi­teter inden for områderne informationsteknologi og kom­munikation, hvor forskning og udvikling kræver store investeringer i mandetimer.
There is therefore likely to be more pressure on employ­ment in future years.
Presset på beskæftigelsen vil således blive endnu større i de kommende år.
In the past, men's participation rates were around 100% at all ages of working life between 15 and 65 and slightly
Kapitel 2 — Udvikling i aldersstrukturerne førpensionsprogrammer, men også et fald i den faktiske arbejdsophørsalder, der bliver lavere og lavere i mange lande.
Chapter 2 — Trends in age structures at which people give up work, which is becoming earlier and earlier in many countries.
pæere ca. 45 år, efterfulgt af 15 års pensionisttilværelse, mens de i dag snarere arbejder i 35­40 år og er pensioni­ster i 20­25 år. Dette forhold er faldet fra tre til én til to til én eller endnu lavere.
a working life of approximately 45 years with 15 years of retirement, whereas today they are more likely to work for 35 to 40 years and be retired for 20 to 25 years; the ratio has fallen from three to one to two to one or less.
Denne udvikling har væsentligt ændret den enkeltes livscyklus.
These practices have substantially modified peoples' life cycles.
I 50'eme eller 60'eme arbejdede mange euro­
During the 1950s or 1960s, many Europeans had
Fordeling af den erhvervsaktive befolkning i EU efter aldersgrupper, 1992
Percentage of EU working population by age group — EUR 12, 1992
Hertil kommer, at karriererne i vore dage ikke alene er stadig kortere, der er også stadig flere afbrydelser med en vekslen mellem arbejdsperioder og arbejdsløshedsperio­der og omskolings­ eller omstillingsperioder.
Working lives are not only shorter nowadays, but in creasingly erratic with alternating periods of work and unemployment and periods of retraining and redeployment.
Dette har betydning for arbejdstagernes evne til selv at spare op til alderdommen eller til at akkumulere ret til en pension af samme størrelse som pensionisternes i dag.
This is not without an impact on workers' ability to accumulate old-age capital or pension rights on a par with those available to current beneficiaries.
I de seneste år er et stigende antal kvinder kommet ud på arbejdsmarkedet.
For some years there has been a substantial increase in the number of women on the labour-market.
For tiden ligner den europæiske kurve vedrørende kvindernes erhvervsfrekvens kurven for mændenes erhvervsfrekvens, bortset fra en forskydning i bunden og et hurtigere frafald fra 40­års alderen.
At present the curve of women's participation rates in Europe is very similar to the curve for men except that there is a time lag at the bottom and a more rapid outflow after 40.
Til gengæld er den negative tendens mellem 15 og 30 år, som skyldtes virkningerne af antallet af vielser og fertili­teten, forsvundet og erstattet med en meget markant stigende tendens.
The negative curve between 15 and 30, reflecting the effects of marriage and fertility, has disappeared and has been replaced by a very marked upward trend.
Kilde: Eurostat — EF­undersøge/se af arbe/dssfyrfcen 1992.
Source: Eurostat, Community labour force surveys, 1992.
Erhvervsfrekvens efter alder, EUR 12, 1992 og 2020
Activity rate by age — EUR 12, 1992 and 2020
Kilde: Eurostat: EF-undersagelse af arbejdsstyrken.
Source: Eurostat, Community labour force surveys.
Men blandt de personer på over 60 år, der endnu ar­bejder, er andelen af arbejdsgivere og selvstændige større end i den øvrige arbejdende befolkning.
the proportion of employers and the self-employed is higher than in the remainder of the active population.
At man kommer op i gruppen af »60 år og derover« betyder ikke allevegne og for alles vedkommende et fuldstændigt ophør med erhvervsvirksomhed.
Entry into the static category of the 'over-60s' does not mean that everyone stops work everywhere.
For det første fordi der stadig er stor forskel landene imellem på, hvornår pensionsretten indtræder efter loven, og for det andet fordi man kan udskyde det tidspunkt, hvor man forlader arbejdsmarkedet, i hvert fald inden for visse brancher eller sektorer.
The statutory ages at which people can retire still vary considerably from one country to another and departure from the labour-market may be later in some professions or in some sectors of activity.
Disse arbejdstagere berøres ikke af den lovbestemte pen­sionsalder og kan frit fortsætte med at arbejde, indtil de er højt oppe i årene.
These workers are not affected by the statutory age of retirement and can freely continue to work to an elderly age.
Det samme er tilfældet med landbru­gerne, hvis man ser på fordelingen efter sektor. Der er forholdsvis flere landbrugere over 60 år end under 60 år.
A breakdown by sectors of activity shows that the same is true of farmers, who are proportionally more numerous after the age of 60 than before.
Endelig er deltidsarbejde mere udbredt blandt ældre ar­bejdstagere end blandt unge (fem gange mere for mænde­ne, og 1,6 gange mere for kvinderne).
Lastly, parttime work is more widespread amongst elderly workers than among the young (5 times more among men and 1.6 times among women).
I Unionen findes der ca. 6 300 000 personer på 60 år og derover, som udøver et erhverv, heraf 4 300 000 mænd og 2 000 000 kvinder.
Approximately 6 300 000 of the over-60s work in the European Union, including 4 300 000 men and 2 000 000 women.
De fleste af dem, der arbejder i servicesektoren (over halvdelen af kvinderne), samt
Most people working in the services (over 50% of women) and employees continue to work beyond 60.
Fordeling af beskæftigede personer efter køn og aldersgruppe, EUR 12,1991 b) Ef er erhvervssektor a) Efter status
Breakdown of people in employment by sex and age group — EUR 12, 1991 b) By sector of activity
I Deltid c) Efter arbejdstid
■ Parttime c) By working hours
Sammenfaldet mellem stillingstype og arbejdstagernes kvalifikationer
Correspondence between types of employment and workers' qualifications the costs of training and apprenticeship.
Hvis den samlede befolkning bliver ældre, siger det sig selv, at den erhvervsaktive befolkning ligeledes bliver ældre. Det er ofte dette forhold, der beskrives som en af de største kilder til vanskeligheder og uro.
If the total population is ageing, it is evident that the active population is also ageing.
Udgør en ældre arbejdsstyrke et handicap for erhvervslivet i for­hold til en yngre arbejdsstyrke?
Is an older labour force more of a handicap from the point of view of economic performance than a younger labour force?
Der er mange argumenter til støtte for denne teori: Flere ældre arbejdstagere koster mere i et system, hvor lønnen stiger med alderen. Disse ældre arbejdstagere frembyder mange ulemper: lavere produktivitet, mindre geografisk og faglig mobilitet, større vanskeligheder ved at tilpasse sig de nye teknolo­gier, større fravær på grand af sygdom og uarbejdsdyg­tighed.
Many arguments would seem to bear this out: larger numbers of elderly workers cost more in a system where salary scales are linked to age; these same workers will have many handicaps: reduced productivity and geographical and professional mobility, less ability to adapt to new technologies and greater absenteeism due to illness and disability.
Det må indrømmes, at spørgsmålet om ligevægten mel­lem arbejdspladser og befolkning stadig er aktuelt.
This still leaves, however, the question of the balance between employment and population.
Det ville ikke være troværdigt og seriøst at søge at drage mere vidtgående konklusioner af denne ene befolk­ningsmæssige parameter. Analysen må bygge på et større antal empiriske variabler, ikke alene befolkningsmæsssi­ge, men også økonomiske og sociale, som skal sammen­holdes.
Drawing more so­phisticated conclusions from the demographic parameter alone would not be very credible or meaningful.
Det er utilstrækkeligt og farligt ikke at sætte tallene ind i deres sammenhæng.
The juxtaposition of two items of data is not just inadequate in this case, but dangerous as well.
Man må ligeledes skue fremad, for den nuværende situation bygger på en tidlige­re beskæftigelsesmodel, der er klart forskellig fra den fremtidige model, hvad angår både arbejdstid, karriere­forløb, stillingstype, kapitalisering og akkumulerede ret­tigheder.
A resolutely forward­looking view also needs to be adopted, as the current situation is based on a past employment model which differs substantially from that of the future as regards working hours, professional life cycle, nature of work, capitalization as well as accumulated rights.
Prøver man at overforenkle sagen, vil man lægge hindringer i vejen for en mere global løsning som led i en integreret alders­ og beskæftigelsespolitik.
Using a simplifying strategy would simply impede the quest for more comprehensive solutions within the framework of integrated age and employment policies.
Disse argumenter er ude af trit med de 40­60­åriges nuværende situation og kan tilbagevises med andre argu­menter, nemlig at arbejdsstyrkens aldring gennem ar­bejdstagernes større erfaring hæver den erhvervsaktive befolknings gennemsnitlige kvalifikationsniveau, hvilket nedbringer uddannelses­ og oplæringsomkostningerne.
These arguments are less and less in keeping with the current situation of 40 to 60 year­old workers. They can be counterbalanced by arguments that are just as valid: the ageing of the labour force increases the average qualification level of the active population because workers are more experienced, thereby reducing
Socialbeskyttelsesudgifter
Social protection expenditure
Finansiering af pensionerne
Financing of retirement pensions
Forekomsten af et større antal modtagere, som har mulighed for en længere levetid, vil ikke kunne undgå at øge udgifterne til social beskyttelse.
The arrival of larger numbers of claimants having greater chances of survival will inevitably step up the volume of social protection expenditure.
risikerer efterhånden at blive bremset, hvorved vejen åbnes for tillægsordninger med den begrundelse, at disse er nødvendige, hvis de beskyttelsessystemer, vi er så glade for, skal overleve økonomisk.
ted from adjusting to trends in the cost of living index so that supplementary schemes can take up the baton in the interests of the financial survival of these protection systems to which we are so attached.
Med andre ord er der fare for en ny kraftig polarisering i pensionistgruppen med på den ene side dem, der har haft mulighed for at tegne solide personlige tillægsforsikringer, eller for hvem virksomhederne eller de faglige sammenslutninger har gjort det, og på den anden side dem, der må nøjes med en grundpension svarende til en »minimumspension«, hvis niveau ligger stadig lavere i for hold til arbejdstagernes gennemsnitslønninger.
The risk, in other words, is of recreating a very substan­tial divide within the retired population: on the one hand, those who have been able to acquire solid supplementary personal pensions or have done so through enterprises or professional associations and, on the other hand, those who will have to make do with a basic pension based on an 'old­age minimum' which is increasingly remote from the average levels of workers' pay.
Finansieringen af pensionerne står som regel som det centrale problem i forbindelse med befolkningernes aldring og rejser umiddelbart to spørgsmål: Vil aldersforsikringssystemerne kunne fortsætte med at fungere som tidligere trods det større antal modtagere og det mindre antal bidragydere?
The financing of retirement pensions is generally seen as the key problem raised by population ageing. It immedia­tely raises two questions: despite increasing numbers of claimants and decreasing numbers of contributors, can old­age insurance systems continue to operate as in the past?
Hvilken finansieringsmåde egner sig bedst til de nye krav, aldringen stiller, den, der bygger på fordelingsprincippet, eller den, der bygger på kapitaliseringsprincippet?
Which is more in keeping with the new pressures exerted by ageing: financing based on a principle of distribution or financing based on a principle of capitali­zation?
Den demografiske dimension i pensionsfinansieringen er blot ét aspekt af problemet.
The demographic dimension of the financing of retire­ment pensions is only one aspect of the problem.
Der er forhold, der er mere direkte »ansvarlige« for de stigende socialsikringsomkostninger, som f.eks. opbremsningen i den økonomiske vækst og den stigende arbejdsløshed, som reducerer indtægterne og forøger udgifterne.
Devel­opments such as slower economic growth and increasing unemployment, which reduce income and increase bur­dens, are more directly 'responsible' for the increased cost of social security.
Nationale undersøgelser har påvist dette ved at beregne, hvor stor en del af de rent »demografiske« udgifter aldringen tegner sig for i et fordelingssystem.
This has been demonstrated by studies carried out at national level which have evaluated the purely demographic burden of ageing in a distribution system.
Befolkningseksperterne citeres ofte i diskussionerne om pensionsfinansieringssystemer. Spørgsmålet er nemlig, om man i en periode med en aldrende befolkning hellere må benytte et kapitaliseringssystem end et fordelingssystem. stem.
In the debate on systems of financing retirement pen­sions, demographers are often asked whether it is prefer­able, during a period of population ageing, to use a capitalization rather than a pay­as­you­go system.
Visse økonomer har peget på endnu en grund til, at man må betragte denne diskussion som afsporet. Det er forestillingen om, at man ved at anvende kapitaliseringsmetoden kan neutralisere den »mangel på unge«, der følger i kølvandet på aldringen.
Some economists have argued that this debate is wide of the mark for another reason: the idea that the use of capitalization makes it possible to offset the 'lack of young people' due to ageing.
Makroøkonomisk betyder denne opsparing i form af kapitalisering, at de erhvervsaktive generationer, der har benyttet kapitaliseringsprincippet, på længere sigt, når de går på pension, nødvendigvis må realisere deres akkumulerede aktiver.
From a macroeconomic point of view, the financial saving offered by capitaliza­tion has a basic corollary: over time, when the generations of workers who have made capital savings enter retire­ment, they need to realize the assets which they have accumulated.
Hvem skal de hen vende sig til med henblik herpå, hvis ikke til gruppen af endnu erhvervsaktive personer, dvs. til de yngre generationer?
The only people to whom they can go for this purpose is the group of people who are still working, i.e. the younger generations.
Men på grund af markedskræfternes spil er der fare for, at efterspørgslen hos de yngre generationer, som er mere fåtallige, mindskes, hvorved aktivernes værdi falder.
Market laws mean that the demand from younger generations, fewer in number, for these assets capitalized by their elders may be smaller and may lead to depreciation.
Kapitaliseringen løser således ikke den befolkningsmæssige uligevægt, idet det er umuligt ud fra en samlet økonomisk betragtning at oplagre købekraft.
Capitalization does not therefore resolve the demographic imbalance, as it is impossible, from the point of view of the global econ­omy, to store up purchasing power.
Sociale udgifter til fordel for de ældre ger vokser.
Social expenditure on the elderly social protection expenditure increases when GDP per inhabitant also increases.
Derimod er der fem medlemsstater (NL, DK, F, B og UK), som stort set har samme levestandard, men som adskiller sig fra hinanden ved at have meget forskel lige udgiftsniveauer, med Nederlandene i spidsen og Det Forenede Kongerige i bunden. Dette illustrerer ganske godt, at man kan øge socialudgifternes andel uden automatisk at bringe den økonomiske balance i fare.
Five Member States (NL, DK, F, Β and UK) which have more or less the same standard of living have very different expenditure levels, with the Netherlands at the top and the United Kingdom at the bottom, which also bears out the idea that it is possible to increase the proportion of social expenditure without automatically endangering the economic equilibrium.
Er de ældre blevet dem, der har fået størst fordel af de sociale udgifter gennem omfordelingsmekanismerne, navnlig pensionerne og sygesikringen?
Have elderly people become the main beneficiaries of public social expenditure under redistribution mechan­isms, in particular pensions and health care?
Der er ingen tvivl om, at deres andel af de sociale udgifter er langt større end den andel, de udgør af den samlede befolkning (mellem 35 og 45%), men denne aldersgruppe er ligele des den mest udsatte.
The propor­tion of social expenditure for which they account is undoubtedly much greater than their demographic size (between 35 and 45%), but this age group is also the most delicate and the most threatened.
I øvrigt tegner de voksne (15-64 år) sig for en ikke uvæsentlig del af udgifterne, der kan nå op på 50% (i Italien).
The proportion allocated to adults (15 to 64) is also far from negligible and may be as much as 50% (as in Italy).