natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen er nemlig gået imod den praksis, hvorefter indholdet af fællesskabsbestemmelser gengives i national ret. Den har udtalt, at »det påhviler medlemsstaterne i medfør af de forpligtelser, der følger af traktaten, og som de har påtaget sig ved at ratificere denne, ikke at hindre den umiddelbare virkning, der er karakteristisk for forordninger og andre fælleskabsretsregler«, og »i særdeleshed er medlemsstaterne forpligtet til ikke at træffe nogen disposition, som vil kunne påvirke Domstolens kompetence til at udtale sig om ethvert spørgsmål vedrørende fortolkning af fællesskabsretten eller vedrørende gyldigheden af en retsakt fra en af Fællesskabets institutioner, hvilket indebærer, at enhver fremgangsmåde, som skjuler den fællesskabsretlige natur af en retsregel for de retsundergivne, vil være utilladelig« ').
221 question involving the interpretation of Community law or the validity of an act of the institutions of the Community, which means that no procedure is permissible whereby the Community nature of a legal rule is concealed from those subject to it'. '
For at undgå dette ville det være naturligt, om medlemsstaten brugte henvisningsteknikken. Der kunne således henvises til en bestemt retsakt, en forskrift i denne retsakt eller alle de foranstaltninger, der er truffet inden for et bestemt område. Henvisningen vil derfor være speciel eller generel.
To avoid this pitfall, the technique of reference naturally commends itself to the Member State.
Den kan omfatte såvel eksisterende som fremtidige retsakter.
It may also relate to legislation already adopted or to come.
En teknik, hvorefter der ved hjælp af bemyndigelsesbestemmelser eller i selve gennemførelsesforanstaltningerne henvises til Fælles skabets retsakter, kan dog indebære visse ulemper.
However, the method of referring to Community legislation in enabling legislation or in the implementing regulations themselves is also not free of pitfalls.
En fremgangsmåde, der går ud på kort og godt at offentliggøre et direktiv som bilag til den nationale retsakt, hvori der blot henvises til direktiv, er næppe tilfredsstillende, hvis direktivet indrømmer medlemsstaten valgmuligheder.
The practice of publishing the text of a directive as an appendix to national legislation and merely referring to it may not be satisfactory if the directive leaves various options open to Member States.
Endvidere vil staten herved afskære sig fra at bringe orden i de allerede eksisterende nationale love eller forskrifter ved udtrykkeligt at ophæve modstående regler.
In this way a Member State may also fail to adapt its previous legislation to the Community directive by express­ly repealing contrary provisions.
Det er nemlig ofte i forbindelse med gennemførelsen af et direktiv nødvendigt at revidere samtlige nationale regler på det pågældende område for at undgå enhver tvivl med hensyn til de gældende bestemmelsers rækkevidde2). På den anden side forholder det sig — som Domstolen har
The implementation of Community legislation by means of oral instructions or circulars to the departments responsible for adminis­tering a policy, of which those to which it is applied may not be aware, is also liable to cause uncertainty as to the law among firms
') Dom af 10.10.1973, sag 34/73, Variola, Sml. 1973, s. 990-991, præmis 10 og 11.
1 Case 34/73 Variola [1973] ECR 981, at pp. 990­991 (paragraphs 10­11).
2) For så vidt angår henvisningsteknikken i forbindelse med gennemførelse af direktiver, se det luxembourgske Conseil d'États udtalelse af 17.9.1991 om et lovforslag vedrørende gennemførelsen i national ret af en række fællesskabsdirektiver om etable ringsret.
2 Regarding the technique of reference in enabling legislation, see opinion of the Luxem­bourg Conseil d'État of 17.9.1991 on draft legislation to transpose certain Community directives on the right of establishment.
Fællesskabsrettens gennemførelse
Gerven in Case C­339/87 Commission ν Netherlands [1990] ECR 1­851.
Man kan i den sammenhæng nævne den vigtige dom, Kommissionen mod Frankrig, der blev afsagt af EF-Domstolen den 4. april 1974 vedrørende den franske lov om arbejde til søs.
A good example is the case of the French Seaman's Code on which the Court of Justice gave judgment in 1974.
Denne lov opretholdt i artikel 3, stk. 2, en bestemmelse, der indebar forskelsbehandling mellem franske statsborgere og statsborgere fra andre medlemsstater.
Article 3(2) of this Code discriminated between French and foreign nation­als for employment in the crews of merchant ships.
Regeringen havde forelagt parlamentet et lov forslag med henblik på at ændre denne bestemmelse, men der var opstået politiske vanskeligheder i det ene af kamrene.
The government had introduced a Bill in Parliament to amend this provision, but this had fallen prey to political wrangling.
Regeringen havde dog givet søfartsmyndighederne rent interne administrative instrukser om, at den nationale lov ikke skulle anvendes, men syntes stadig at være af den opfattelse, at ophævelsen af de diskriminerende bestemmelser helt afhang af dens vilje.
Instead, the government had sent internal administrative instructions to the departments respon­sible for shipping, which said that the national law was no longer applicable, but gave the impression that the removal of discrimina­tion was a policy it had adopted on a voluntary unilateral basis.
Domstolen udtalte, at der heraf følger, »at selv om den objektive retstilstand er klar i den forstand, at artikel 48 og forordning nr. 1612/68 3) gælder umiddelbart på Den Franske Republiks område, skaber opretholdelsen af teksten i lov om arbejde til søs under disse omstændigheder ikke desto mindre en tvetydig situation, derved at der for de omhandlede personer opretholdes en usikkerhed med hensyn til deres muligheder for at påberåbe sig fællesskabsretten«.
The result, the Court held, was that 'although the objective legal posi­tion is clear, namely, that Article 48 and Regulation No 1612/68 are directly applicable in the territory of the French Republic, ' neverth­eless the maintenance in these circumstances of the wording of the Code du travail maritime gives rise to an ambiguous state of affairs by maintaining, as regards those subject to the law who are con­cerned, a state of uncertainty as to the possibilities available to them of relying on Community law'.
En sådan usikkerhed udgjorde i sig selv en tilsidesættelse af princippet om lige adgang til beskræftigelse og lighed med hensyn til arbejdsvilkår i øvrigt4).
This uncertainty was an obstacle to the equal access of EC nationals to employment in the French merchant navy.2Following the judgment, the French Government remedied the situation by publishing two administrative notices in the French official gazette.
') Dom af 27.4.1988, sag 252/85, Kommissionen mod Frankrig, Sml.
Member States are obliged by Article 5 of the Treaty to avoid any conduct liable to mislead their nationals as to the law applic­able.
1988, s. 2243, præmis 5; dom af 23.5.1985, sag 29/84, Kommissionen mod Tyskland, Sml.
The main thing is that the rules of Community law are actually applied by the national authorities and that firms and individuals know what law is applied to them.
1985, s. 1661, præmis 23, omtalt af generaladvokat Van Gerven i dennes forslag til afgørelse i sag C-339/87, Kommissionen mod Nederlandene, dom af 15.3.1990, Sml. I 1990, s. 851.
When a Member State repeals national provisions to conform to Community legislation it must avoid leaving any doubt about when the Community rules replaced the national provisions.
2) Dom af 30.5.1991, sag C-361/88 og C-59/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I 1991, s. 2567, og 2607; dom af 1.10.1991, sag C-13/90, Kommissionen mod Frankrig,
The Court forcefully affirmed and clarified its rulings on such matters in a 1986 judgment on infringment proceedings against Italy
3) Disse bestemmelser vedrører arbejdskraftens frie bevægelighed.
3 Case 102/79 Commission ν Belgium [1980] ECR 1473, at p.
4) Dom af 4.4.1974, sag 167/73, Kommissionen mod Frankrig, Sml. 1974, s. 371-373, præmis 36-48.
1486 (paragraph 11); Case 300/81 Commission ν Italy [1983J ECR p.
Medlemsstaten har i medfør af traktatens artikel 5, som allerede er nævnt flere gange, pligt til at undgå enhver handling, som kan vildlede borgerne med hensyn til gældende ret.
The Italian Government maintained in its defence that the national provisions did not act as real impediments to the right of other nationals to be employed or to provide services in Italy because the Community law provisions on the matter were directly effective.
Det væsentlige er, at de fællesskabsretlige regler rent faktisk bliver anvendt af de nationale myndigheder, og at borgerne har kendskab til de regler, der gælder for dem.
The Court disregarded the actual practice and the likely incidence of abuse and concentrated instead on the legal uncertainty created by the maintenance of domestic provisions in­compatible with Community law.
Hvis staten formelt ophæver de nationale regler, bør den undgå, at denne »udrensning« i lovgivningen giver anledning til uklarhed med hensyn til det tidspunkt, hvor den fællesskabs retlige regel træder i stedet for den nationale bestemmelse.
It came out strongly in favour of the repeal or formal amendment of the domestic legislation, holding that 'the incompatibility of national legislation with provisions of the Treaty, even provisions which are directly applicable, can be finally remedied only by means of national provisions of a binding nature which have the same legal force as those which must be amended'.2
EF-Domstolen har i så henseende kategorisk bekræftet og præcise ret sin retsteori i en dom af 15. oktober 19862).
This ruling appears to deny any role for circulars in the implementation of Community law, even if they are published in the official gazette.3
Kommissionen havde indledt en traktatbrudssag mod Italien, der formelt havde opretholdt en række bestemmelser, hvorefter adgang til en række stillinger inden for turisme, journalistik og apotekervæsen var betinget af gensidighed, hvis den pågældende ikke var af italiensk natio nalitet.
However, recently there have been signs of greater flexibility on this issue, at least on the part of the Commission.
Den italienske regering fremførte det argument, at disse bestemmelser ikke reelt var til hinder for arbejdskraftens frie bevægelighed og den frie udveksling af tjenesteydelser, fordi fællesskabsrettens bestemmelser på området havde direkte virkning.
In a case on which the Court gave judgment in March 1988, the Commission dropped one of its charges against the Italian Government after it had published a circular which removed the legal uncertainty that could have arisen from national provisions that were contrary to Community law.4
Domstolen fastslog kategorisk, at intern lovgivning, der er uforenelig med EF-regler, formelt skal ophæves eller ændres.
There must be 'provisions capable of creating a situation which is sufficiently clear, precise and transparent to enable individuals to ascertain their rights and obligations'.
Domstolen udtalte følgende: »National lovgivnings uoverensstemmelse med traktatens bestemmelser kan, også hvor disse sidste er umiddelbart anvendelige, kun fjernes helt ved bindende interne regler med samme retlige karakter som de regler, de ændrer« 3).
A circular containing rules that are binding on civil servants by reason of any hierarchical link are not mandatory; either they do not impose the obligations flowing from the directive on
') Dom af 6.5.1980, sag 102/79, Kommissionen mod Belgien, Sml.
1 Case 168/85 Commission ν Italy [1986] ECR 2945.
1986, s. 2961, jf. også dom af 2.12.1986, sag 239/85, Kommissionen Belgien, Sml.
4 Case 104/86 Commission ν Italy 11988] ECR 1799.
En sådan retspraksis synes at frakende cirkulærer — selv om de offentliggøres behørigt i vedkommende stats officielle tidende — enhver virkning med henblik på gennemførelse af fællesskabsret ten ').
Relationship to national law those to whom they are addressed or they preserve a situation in which individuals are not made clearly aware of their opportunities to rely on Community law. '
Hvor der er tale om en kommandovej, og det af hensyn til sagsbehandlerne er nødvendigt at fastsætte bestemmelser i et cirkulære, er dette ikke juridisk bindende for administrationen; det pålægger ikke direkte dem, det sigter mod, de forpligtelser, som følger af direktivet, eller opretholder i givet fald en usikkerhed med hensyn til borgernes muligheder for at påberåbe sig fællesskabsretten 3).
In legislation incorporating new Community rules into national law or enabling the government to make regulations for this purpose, governments must be careful not to mislead private individuals and the authorities responsible for applying the new rules by a form of drafting that fails to make clear that the provisions are subject to superior Community law.
Staterne skal også ved fastsættelsen af lovgivningsbestemmelser sikre, at der ikke som følge af en lovgivningssteknik, der ikke tager hensyn til fællesskabsretlige kompetenceregler, skabes usikkerhed hos borgerne og hos de myndigheder, der har til opgave at anvende de nye regler.
There is a danger that enabling provisions may be made too wide with the ulterior motive of leaving the executive a loophole through which to escape the full force of the Community rules in the national interest, although in view of the possibility of infringement proceedings this idea is fallacious.
Kommissionen har som traktatens vogter til opgave at over våge den måde, hvorpå medlemsstaterne opfylder deres forpligtelser med hensyn til gennemførelsen af fællesskabsretten.
The Commission, as guardian of the Treaties, is responsible for monitoring how Member States discharge their obligation to implement Community law.
477 og bemærkninger af L. S. Rossi. I forhandlingsprotokollen har man under punkt 28 angivet de omstændigheder, som Kommissionen fremdrog for at eliminere enhver
For example, Article 7 of the Council Directive of 10 July 1975 on aid to shipbuilding provides that 'the Member States shall inform the Commission of their rules and procedures for implementing the aid and intervention systems to assist the building, conversion and repair of ships before such rules and procedures enter into force'.2
Jf. dom af 11.6.1991, sag C-307/89, og dom af 1.10.1991, sag C-13/90, nen mod Frankrig, Sml.
Cases C-307/89 and C-13/90 Commission ν France 11991] ECR 1-2903 and 1-4327 respectively. OJ L 192, 24.7.1975, p. 27.
Det forekommer mindre hyppigt, at medlemsstaterne forpligtes til at give en sådan meddelelse før de nationale foranstaltningers ikrafttræden.
225 been passed, the Commission was required to take a decision on whether or not it conformed to the requirements of the directive.
Senest to måneder efter at udkastene er blevet meddelt, skal Kommissionen afgive udtalelse efter først at have hørt Den Stående Landbrugsstrukturkomité.
It first had to consult the EAGGF Committee and the Standing Committee on Agricultural Structures, the latter voting according to the management committee procedure.
Træffes en sådan beslutning ikke, kan de forslag, som er blevet forelagt af en medlemsstat i henhold til det pågældende direktiv, ikke finansieres med midler fra Fællesskabets fonde.
Without such a decision, pro jects presented by the Member State under the directive would not be eligible for finance from Community funds.
På visse områder, såsom transport, pålægger Rådets beslutninger medlemsstaterne at indhente Kommissionens udtalelse vedrørende forslag til love eller andre retsforskrifter, som i væsentlig grad kan komme til at indvirke på den fælles politik 3).
In certain fields, such as transport, Member States have been obliged by Council decisions to refer all draft superior and subordinate legislation liable to interfere to a substantial degree with the common policy to the Commission to enable it to give its opinion. '
På nuværende stadium er der ikke nogen generel pligt for staterne til at give Kommissionen meddelelse om forslag til foranstaltninger samt om selve foranstaltningerne efter disses vedtagelse inden for de områder, der er omfattet af traktaterne, og det skal bemærkes, at
At present there is no general obligation on Member States to notify the Commission of draft and enacted legislation on matters falling within the Treaties, and while directives usually require this, the same is not generally true of regulations,2which sometimes also require national implementation on certain points and only remove all discretion from the Member States where uniform Community rules are applicable.
) Rådets beslutning af 21.3.1962 om indførelse af en fremgangsmåde til forudgående undersøgelse og forhandling om visse administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, som medlemsstaterne påtænker at udstede på transportområdet, som ændret ved beslutning nr. 73/402/EØF af 22.11.1973, EFT 23 af 3.4.1962, s. 720, og EFT L 347 af 17.12.1973.
In these circumstances the vigilance of private parties to safeguard their rights and action by Members of the European Parliament provide valuable support to the Commission in its role as guardian of the Treaties.3
Den agtpågivende borgers kontrol med, at hans rettigheder respekteres, og EF-parlamentarikernes virksomhed2) udgør således en værdifuld støtte for Kommissionen i dens hverv som traktatens vogter.
To enable the Commission to check more efficiently whether directives were properly transposed by the Member States and to improve public access to Community law, the Council decided (on 8 No vember 1991) that future directives would contain a provision requiring the Member States to refer expressly to the directive in provisions giving effect to it.
Siden da har samtlige direk tiver indeholdt følgende standardformular:
The following standard clause is now routinely inserted:
»Når medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser (til gennemførelse af direktivet), skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning.
'When Member States adopt these provisions, these shall contain a reference to this Directive or shall be accompanied by such reference at the time of their official publication.
De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.« terne.«
The procedure for such reference shall be adopted by Member States.'
En sådan ret til erstatning er til stede, når tre betingelser er opfyldt: Det mål, der tilsigtes med direktivet, skal indebære, at private tillægges rettighe der; indholdet af disse rettigheder skal kunne fastslås på grundlag af selve direktivets bestemmelser; og endelig skal der være årsagsforbindelse mellem statens tilsidesættelse af forpligtelserne og de skadelidtes tab4).
Council Decision of 21 March 1962 instituting a procedure for prior examination and consultation in respect of certain laws, regulations and administrative provisions con cerning transport proposed in Member States, OJ 23, 3.4.1962, p.
') Rådets forordning nr. 2829/72 af 28.12.1972, EFT L 298 af 31.12.1972, s. 16, fastsætter i artikel 7 en fælleskabsprocedure for undersøgelse af gennemførelsesforan
An exception is Council Regulation (EEC) No 2829/72, OJ L 298, 31.12.1972, p.
2 staltningerne til den pågældende forordning. )
16, which provides in Article 7 for Community vetting of national legislation implementing the Regulation.
Navnlig i form af skriftlige og mundtlige forespørgsler.
Especially in written and oral questions.
) Man kan ikke undgå at lægge mærke til, at kravet om, at det ved direktivet tilsigtede resultat tillægger private rettigheder, i høj grad minder om det krav, Domstolen har opstillet i forbindelse med Fællesskabets erstatningsansvar for generelle retsakter.
Francovich was an important case in which the Court of Justice highlighted the redress available to an individual against a Member State that failed to transpose a directive by the appointed date. '
Domstolen kræver i dette tilfælde, at der er sket en tilstrækkelig kvalificeret over trædelse af en højere retsregel til beskyttelse af private.
The Member State can be liable to pay damages to compensate an individual who sustains loss by reason of the failure to transpose.
Forholdet til national ret len findes i fælleskabsretten — omfattet af den pågældende med lemsstats lovgivning.
To that end, three conditions must be satisfied: the result to be attained by the directive must comprise rights conferred on the individual, these rights must be identifiable from the directive, and there must be a causal link between the State's breach of its obligation and the loss sustained by the individual.2Otherwise, it is for national law to organize the exercise of the right to compensation for breach of Community law.
Parlamentet har ved en beslutning, vedtaget den 9. februar 1983, på grundlag af en betænkning udarbejdet af Sieglerschmidt, opfordret Kommissionen til hvert år at fremlægge en skriftlig beretning med angivelse af alle de tilfælde, hvor medlemsstaterne har overtrådt traktaterne, og hvilke nationale instanser der i det foreliggende tilfælde har overtrådt fællesskabsretten.
In 1983 the European Parliament passed a resolution, on a report by Mr Sieglerschmidt, calling upon the Commission to submit a report each year listing Treaty infringements committed by the Member States and stating which national authorities were responsible for the infringement and what stage the infringement proceedings had reached.
Samtidig skal det oplyses, på hvilket stadium proceduren er.
The Commission undertook to present such reports, which would also contain a survey of the implementation of directives.
Kommissionen har forpligtet sig til at fremlægge en sådan beretning, der også indeholder en oversigt over, i hvilket omfang direktiverne er bragt i anvendelse.
Note that the conditions laid down by the Court to the effect that the directive must confer rights on individuals is very similar to its requirements for imposing liability on the Community for legislation, namely a breach of a superior rule of law enacted for the protection of the individual.
Beretningen blev første gang fremlagt i 1984 ').
See paragraph 87, supra.
') Første årsberetning til Europa-Parlamentet om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten i 1983, KOM(84) 181 endelig udg.
First annual report to the European Parliament on the monitoring of the application of Community law in 1983, COM(84) 181 final.
Fællesskabets retsorden frembyder vigtige lighedspunkter med en intern retsorden, men er samtidig et meget avanceret udtryk for den ret, der gælder for internationale organisationer.
The Community legal order has major similarities with a national legal system, but is also a very advanced product of the law of international organizations.
Den har en lang række fælles træk med en intern retsorden.
The points of resemblance to national systems are many.
Her skal først og fremmest nævnes de områder, hvor Fællesskabets institutioner har kompetence til at gribe ind.
First there is the number of areas of government in which the Community is involved.
Der er således ikke, som det ofte er tilfældet med andre organisationer, blot tale om, at en international myndighed udfører bestemte rent tekniske opgaver.
The Community is not, as is often the case with inter national organizations, responsible only for the provision of some specific technical service for which an international organization is necessary.
Selv om en række væsentlige områder stadig er underlagt staternes kompetence (forsvar, diplomati) — som efter Maastrichttraktaten vil være omfattet af procedurer for samarbejde mellem regeringerne — danner de af traktaterne omfattede områder dog en helhed, hvis vitale betydning for medlemsstaterne er uomtvistelig.
While some major areas such as defence and diplomatic relations are outside its remit and will, by the Treaty of Maastricht, be covered by cooperation procedures of an intergovernmental nature, the matters for which the Community has jurisdiction cover a broad range of undeniably important areas of national sovereignty.
Man kan her blot nævne beføjelserne i energi-, landbrugs-, miljø- og konkurrencespørgsmål.
One need only mention the Community's powers in energy, agriculture, the environment and competition.