natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Men det, der betyder noget, er, at for så vidt angår begrebet »samme arbejde«, tillod EFD en sammenligning med en tidligere ansat.
In cases of actual discrimination falling within the scope of the direct application of Article 119, comparisons were confined to parallels which could be drawn on the basis of concrete ap praisals of the work actually performed by em
Dato for dommen: 11. marts 1981.
Date of judgment: 11 March 1981.
fratrådte og indvilgede i at få deres erhvervede ret tigheder overført til den statslige pensionsordning, en »til bidragene svarende præmie«, hvilket gav dem ret til med visse fradrag at få tilbagebetalt bidragene med tillæg af renter.
ployment and consented to the transfer of their ac­crued rights to the State pension scheme received a 'contributions equivalent premium', which entitled them to a refund, subject to deductions, with interest.
Dette beløb omfattede for mænd under 25 år det bidrag på 5%, som arbejdsgi veren havde indbetalt på deres vegne.
That amount included, in the case of men under the age of 25, the 5% contribution paid in their name by the employer.
Endelig var den løn, hvori bidraget på 5% var indeholdt, afgøren de for størrelsen af visse ydelser og sociale fordele.
The amount of the salary in which the said 5% contribution was included also helped to de­termine the amount of certain benefits and social advantages.
(EØF-traktaten, artikel 119; artikel 1 i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975; samt Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976).
Subject-matter: Equal pay (EEC Treaty, Article 119; Article 1 of EEC Council Directive 75/11 7 of 10 February 1975; and EEC Council Directive 76/207 of 9 February 1976).
I maj og september 1977 anlagde fr. Worringham og fr. Humphreys sag ved Industrial Tribunal i henhold til artikel 1, stk. 2, litraa) i Equal Pay Act 1970 med påstand om afhjælpning af den påståede overtrædelse af den lighedsklausul, der i medfør af nævnte lov var indeholdt i sagsøgernes ansættelseskontrakter.
In May and September 1977, Ms Worringham and Ms Humphreys commenced proceedings before an in­dustrial tribunal under the provisions of Section 1(2)(a) of the Equal Pay Act 1970 seeking relief from the alleged contravention of the equality clause in­corporated in their contracts of employment by virtue of the provisions of that act.
Da In dustrial Tribunal ikke gav sagsøgerne medhold, ap pellerede de til Employment Appeal Tribunal, som gav dem medhold med den begrundelse, at der forelå lønulighed i den i Equal Pay Act anvendte betydning. Denne afgørelse appellerede Lloyds til Court of Ap peal, London.
The claim was rejected by the tribunal and they appealed to the Employment Appeal Tribunal, which held that there was an ine­quality of pay within the meaning of the Equal Pay Act.
Ved kendelse af 19. februar 1980 forelagde Court of Appeal, London, i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen fire præjudicielle spørgsmål:
By order of 19 February 1980, the Court of Appeal of London, referred four questions to the Court of Jus­tice for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
Lloyds Bank Limited (i det følgende benævnt »Lloyds«) havde to pensionsordninger («contracted-out retirement benefits schemes«, dvs. ordninger, som træder i stedet for den statslige ordning) for sit perso nale, en for mænd og en for kvinder.
Lloyds Bank Limited ('Lloyds') applied to its staff two contracted-out retirement benefits schemes, one for men and one for women.
Både mandlige og kvindelige ansatte var ved ansættelsen forpligtet til at tilslutte sig ordningerne.
Membership of these schemes was compulsory for both male and female employees at the commencement of their employ­ment.
Selv om disse ordninger i hovedsagen ikke indebar en forskelsbehandling mel lem mænd og kvinder med hensyn til alderspensionsydelsen, var der forskelle i andre henseender, der ikke havde noget at gøre med selve alderspensionen.
Although these schemes did not essentially in­volve a difference in the treatment of men and wo­men as regards the benefit relating to the retirement pension, they laid down different rules as regards other aspects not related to that pension.
a) bidrag indbetalt af en arbejdsgiver til en pen sionsordning, eller b) en arbejdstagers rettigheder og ydelser i henhold til en sådan ordning,
(1 ) (a) Are contributions paid by an employer to a retirement benefits scheme, or
»løn« jf. EØF-traktatens artikel 119?
(b) are rights and benefits of a worker under such a scheme 'pay' within the meaning of Article 119 of the EEC Treaty?
2) Er a) bidrag indbetalt af en arbejdsgiver til en pen sionsordning, eller b) en arbejdstagers rettigheder og ydelser i henhold til en sådan ordning,
(2) (a) Are contributions paid by an employer to a retirement benefits scheme, or
Den lønulighed, fr. Worringham og fr. Humphreys gjorde gældende, havde sit udspring i bestemmelserne i disse to pensionsordninger vedrørende den forplig telse til at indbetale bidrag, som påhvilede ansatte, der endnu ikke var fyldt 25 år.
The unequal pay alleged by Ms Worringham and Ms Humphreys originated in the provisions of these two retirement benefits schemes relating to the require­ment to contribute for staff who had not yet attained the age of 25.
Mænd under 25 år skulle bidrage til deres ordning med 5% af deres løn, mens der ikke blev stillet tilsvarende krav til kvinder.
Men under 25 years of age were re­quired to contribute 5% of their salary to their scheme whereas women were not required to do so.
For at dække mændenes bidrag forhøjede Lloyds deres bruttoløn med 5%, som herefter blev fratrukket og be talt direkte til bestyrelsesmedlemmerne for pensions ordningen. Endvidere modtog ansatte, som
In order to cover the contribution payable by the men, Lloyds added an additional 5% to the gross salary paid to those workers which was then deducted and paid directly to the trustees of the retirement bene­fits scheme.
»lønelementer og lønvilkår«, jf. artikel 1 i direk tiv 75/117/EØF af 10. februar 1975?
(b) rights and benefits of a worker under such a scheme 'remuneration' within the meaning of Article 1 of the EEC Directive of 10 February 1975 (75/117/E EC)?
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab ordning, i henhold til hvilken beløbene blev inde holdt.
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community
3) Såfremt spørgsmål 1 eller 2 besvares bekræften de, har EØF-traktatens artikel 119 eller ovennævnte direktivs artikel 1, alt efter omstændighederne, direkte virkning i medlems staterne, således at de tillægger private rettigheder i henhold til fællesskabsretten, som kan gøres gældende under den foreliggende sags omstændigheder?
(3) If the answers to questions 1 and 2 are in the affirmative, does Article 119 of the EEC Treaty or Article 1 of the said Directive, as the case may be, have direct effect in Member States so as to confer enforceable Community rights upon indivi duals in the circumstances of the present case?
4) Såfremt spørgsmål 1 og 2 besvares benægten de: i) er a) bidrag indbetalt af en arbejdsgiver til en pensionsordning, eller
(i) (a) are contributions paid by an employer to a retirement benefits scheme, or
For så vidt angår det andet spørgsmål, fandt Dom stolen det overflødigt at gennemgå det, når henses til den fortolkning, der allerede var givet af EØF-traktatens artikel 119.
As far as the second question was concerned, the Court found that an examination of this question was not necessary, having regard to the interpretation already given to Article 119 of the EEC Treaty.
Domstolen tilføjede, at formålet med direktiv 75/117/EØF var baseret på begrebet løn, som defineret i traktatens artikel 119, stk. 2, og at selv om direktivets artikel 1 forklarede begrebet »samme arbejde« i traktatens artikel 119 som omfattende »ar bejde, som tillægges samme værdi«, havde dette in gen som helst indflydelse på begrebet »løn« i artikel 119, stk. 2, men henviste forudsætningsvis til dette begreb.
The Court added that the objective of Directive 75/117/EEC was based on the concept of 'pay' as de fined in the second paragraph of Article 119 of the Treaty and that although Article 1 of this Directive ex plained that the concept of 'same work' contained in the first paragraph of Article 119 of the Treaty in cluded cases of 'work to which equal value was at tributed', it in no way affected the concept of 'pay' contained in the second paragraph of Article 119 but referred by implication to that concept.
b) en arbejdstagers rettigheder og ydelser i henhold til en sådan ordning, omfattet af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår »arbejdsvilkår«, jf. artikel 1, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, i direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976?
(b) are rights and benefits of a worker under such a scheme within the scope of the principle of equal treatment for men and women as regards 'working condi tions' contained in Article 1 paragraph 1 and Article 5 paragraph 1 of the EEC Directive of 9 February 1 976 (76/207/EEQ?
ii) i bekræftende fald, har dette princip direkte virkning i medlemsstaterne, således at det tillægger private rettigheder i henhold til fællesskabsretten, som kan gøres gældende under den foreliggende sags omstændigheder?
(ii) if so, does the said principle have direct effect in Member States so as to confer en forceable Community rights upon individuals in the circumstances of the present case?
Med hensyn til den direkte virkning af artikel 119 (tredje spørgsmål) henviste Domstolen til sin afgørelse i sagerne 43/75 — Defrenne II og 129/79 — Ma carthys: Artikel 119 fandt direkte anvendelse på alle former for forskelsbehandling, som kunne konstateres allerede ved hjælp af de i artiklen opstillede krite rier, samme arbejde og lige løn, uden at der fra Fællesskabets eller medlemsstaternes side skulle træffes nærmere foranstaltninger til fastlæggelse af disse kriterier, således at de kunne anvendes.
With reference to the direct effect of Article 119 (question three), the Court referred to its decision in Cases 43/75 — Defrenne II and 129/79 — Macarthys: Article 119 applied directly to all forms of discrimination which might be identified solely with the aid of the criteria of equal work and equal pay re ferred to by the article in question, without national or Community measures being required to define them with greater precision in order to permit their appli cation.
Domsto len statuerede, at uligheden mellem mænds og kvinders bruttoløn var en form for forskelsbehandling, som var i strid med traktatens artikel 119, eftersom mænd på grund af denne ulighed modtog ydelser, som kvinder, der udførte samme arbejde eller ar bejde af samme værdi, var afskåret fra, eller af samme grund modtog større ydelser eller sociale fordele, end kvinder var berettiget til.
The Court understood that the inequality between the gross salaries of men and women was a form of discrimination contrary to Article 119 of the Treaty since, because of that inequality, men re ceived benefits from which women engaged in the same work or work of equal value were excluded, or received on that account greater benefits or social ad vantages than those to which women were entitled.
Ved behandlingen af Lloyds anmodning om begrænsning af den tidsmæssige virkning af denne dom tog Domstolen hensyn til dommen i sag 43/75 — Defrenne II.
In considering Lloyds' request for limiting the temporal effect of this judgment, the Court took into account its findings in Case 43/75 —Defrenne II.
Ifølge Domstolen berettigede hverken de berørte kred ses adgang til oplysninger om rækkevidden af artikel 119 eller antallet af tilfælde, som ville blive berørt af bestemmelsens direkte virkning, til en tidsmæssig begrænsning af den direkte virkning af artikel 119.
According to the Court, the availability of information to the cir cles concerned as to the scope of Article 119 and the number of cases which would be affected by the direct effect of that provision did not justify a temporal restriction on the direct effect of Article 119.
Dette gjaldt så meget mere, som disse beløb under visse betingelser og med visse fradrag til bagebetaltes til den ansatte og tilfaldt denne, så fremt han udtrådte af den kontraktmæssige pensions
The fourth question did not call for a reply as the two first questions were answered in the affirmative.
Det fjerde spørgsmål krævede ikke noget svar, da de to første spørgsmål blev besvaret bekræftende.
This applied a fortiori where those sums were refunded in certain circumstances, subject to certain deductions, to the employee if he ceased to belong to the contractual retirement benefits scheme under which they were deducted.
Som svar på de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In answer to the questions referred to it, the Court of Justice ruled that:
Et bidrag til en pensionsordning, der indbetales af en arbejdsgiver på de ansattes vegne i form af et tillæg til bruttolønnen, og som følgelig er med til at bestemme denne løns størrelse, er »løn« efter EØF-traktatens artikel 119, stk. 2.
A contribution to a retirement benefits scheme which is paid by an employer in the name of employees by means of an addition to the gross salary and which therefore helps to determine the amount of that salary constitutes 'pay' within the meaning of the second paragraph of Article 119oftheEECTreaty.
Traktatens artikel 119 kan gøres gældende ved de nationale domstole, og disse skalsikre be skyttelsen af de rettigheder, som denne bestem melse tillægger private, navnlig i de tilfælde, hvor arbejdsgiveren, på grund af en forpligtelse til at bidrage til en pensionsordning, der alene påhviler mandlige arbejdstagere eller alene kvinde lige arbejdstagere, på den ansattes vegne betaler bidrag, der fratrækkes bruttolønnen, hvis størrelse bidragene således er bestemmende for.
Article 119 of the Treaty may be relied upon be fore the national courts and these courts have a duty to ensure the protection of the rights which this provision vests in individuals, in particular in a case where, because of the requirement imposed only on men or only on women to contribute to a retirement benefits scheme, the contributions in question are paid by the employer in the name of the employee and deducted from the gross salary whose amount they determine.
Efter sag 80/70 — Defrenne I, var dette anden gang, spørgsmålet om artikel 119's virkning på pen sioner blev rejst.
After Case 80/70 — Defrenne I, this was the second time that the effect of Article 119 on pensions was raised.
Selv om EFD statuerede, at beløb som dem, der var tale om, og som blev inkluderet i den ansattes bruttoløn, udgjorde en del af arbejdstage rens løn (se sag 23/83 — Liefting), behandlede den ikke spørgsmålet om artikel 119's anvendelighed i forbindelse med de erhvervstilknyttede pensionsord ninger, hvor arbejdsgiverens bidrag ikke blev lagt til den ansattes bruttoløn.
Although the EG considered that sums such as those in question, which were included in the gross salary payable to the employee, formed part of the worker's pay (see Case 23/83 — Liefting), it did not deal with the applicability of Article 119 to those occupational pension schemes in which the employer's contribution was not added to the employee gross salary.
EFD udtalte sig ej heller om, hvilke typer pensionsordninger der faldt ind under begrebet »løn«.
Nor did the ECJ mention which types of pen sions schemes fell within the definition of 'pay'.
Men under behandlingen af uligheden mellem mænds og kvinders bruttolønninger udtalte EFD ikke alene, at dette udgjorde en forskelsbehand ling, men så også på følgerne for de ydelser og so ciale fordele, som kvinder var berettiget til.
However, in examining the problem of the inequality between the gross salaries of men and women, the ECJ not only stated that this amounted to discrimina tion but also considered its effects on the benefits and social advantages to which women were entitled.
Den 24. juli 1986 blev Rådets direktiv 86/378/EØF om gennem førelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sik ringsordninger vedtaget.
On 24 July 1986, EEC Council Directive 86/378 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women in occupational social security schemes was adopted.
Dato for dommen: 31. marts 1981.
Date of judgment: 31 March 1981.
en kvinde er ansat til at udføre lignende arbejde («like work«) som en mand i samme stilling.
cording to which the principle of equal pay for men and women applied in every case where a woman was employed on 'like work' with a man in the same employment.
Arbejdsgiveren indrømmede, at fru Jenkins var ansat til at udføre lignende arbejde som Bannan, men fast holdt, at der var en »væsentlig forskel mellem de to tilfælde, som ikke havde forbindelse med kønsforskellen«.
The employer acknowledged that Mrs Jenkins had been engaged to perform like work with that of Mr Bannan but maintained that there was a 'material difference, other than the difference of sex' between her case and his.
Industrial Tribunal frifandt sagsøgte og antog, at arbejde i en periode, som udgjorde 75% af den ful de arbejdsperiode, var en »væsentlig forskel, som ikke havde forbindelse med kønsforskellen«, og at den ne forskel kunne begrunde en timeløn, der var 10% lavere.
The industrial tribunal rejected the complaint and held that working for a period representing 75% of the full working hours constituted a 'material difference, other than the difference of sex' sufficient to justify an hourly rate of pay 10% lower.
Fru Jenkins appellerede denne afgørelse til Em ployment Appeal Tribunal.
Mrs Jenkins appealed against that decision to the Employment Appeal Tribunal.
Emne: Lige løn (EØF-traktaten, artikel 119, og artikel i i Rådets direktiv 75/117/EØF).
Subject-matter: Equal pay (EEC Treaty, Article 119, and Article 1 EEC Coun­cil Directive 75/117).
Ved kendelse af 25. februar 1980 forelagde Employment Appeal Tribunal i Det Forenede Kongerige i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
By an order dated 25 February 1980, the Employ­ment Appeal Tribunal of the United Kingdom referred the following questions to the Court for a prelimin­ary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
1 ) Kræver ligelønsprincippet i EØF-traktatens arti kel 119 og i artikel 1 i Rådets direktiv af 10. fe bruar 1975, at lønnen for timelønsarbejde skal være den samme: a) uanset antallet af ugentlige arbejdstimer, el ler
(1 ) Does the principal of equal pay, contained in Article 11 9 of the EEC Treaty and Article 1 of the Council Directive of 10 February 1975, require that pay for work at time rates shall be the same, irrespective:
Alle de mandli ge ansatte undtagen én var fuldtidsbeskæftigede; af de kvindelige ansatte arbejdede fem på deltid.
All the male employees except one, worked full-time; of the female em­ployees, five worked part-time.
Kort før Equal Pay Aet 1970 trådte i kraft, indførte Kingsgate samme timeløn for fuldtidsbeskæftigede mænd og kvinder.
Shortly before the entry into force of the Equal Pay Act 1970, Kingsgate fixed the hourly pay for fulltime work at the same rate for both men and women.
Lønnen for deltidsbeskæftigelse blev fast sat efter en sats, der var 10% lavere end satsen for fuldtidsbeskæftigelse på grund af nødvendigheden af a) at fraskynde hyppigt fravær, b) at sikre den bedst mulige udnyttelse af virksomhedens dyre produktions anlæg og c) at fremme større produktivitet.
The pay for parttime work was fixed at a rate 10% lower than that applica­ble to fulltime work based on the need to (a) dis­courage absenteeism; (b) ensure that the expensive machinery in the factory was being used to its ful­lest extent; and (c) encourage greater productivity.
b) uanset om arbejdsgiveren har økonomisk in teresse i at tilskynde arbejdstagerne til at ar bejde så mange ugentlige timer som muligt, og følgelig vil betale arbejdstagere, som ar bejder 40 timer om ugen, højere løn end ar bejdstagere, som arbejder under 40 timer om ugen?
(b) of whether it is of commercial benefit to the employer to encourage the doing of the maximum possible hours of work and conse­quently to pay higher rate to workers doing 40 hours per week than to workers doing fewer than 40 hours per week?
Fru Jenkins, som arbejdede på deltid (ca. 30 timer om ugen) anlagde sag ved Industrial Tribunal, da hun følte sig skadet ved den omstændighed, at hun, skønt ansat til at udføre samme arbejde som en af hendes mandlige fuldtidsbeskæftigede kolleger (hr. Bannan), oppebar en lavere timeløn end sin kollega.
Mrs Jenkins, who worked parttime (approximately 30 hours per week), brought an action before an in­dustrial tribunal because she took the view that she was unfairly prejudiced by the fact that, although she was engaged to perform the same work as that per­formed by one of her male colleagues (Mr Bannan), employed full-time, she drew an hourly rate of pay lower than that drawn by her colleague.
Hun gjorde gældende, at lønuligheden var i strid med den klausul om ligeløn, som var indføjet i hendes ansættelseskontrakt, og i strid med artikel 1, stk. 2, litra a), i Equal Pay Act, hvorefter princippet om lige løn til mænd og kvinder gælder i alle tilfælde, hvor
She alleged that the difference in pay contravened the equality clause incorporated into her contract and the provi­sions of Section 1 (2)(a) of the Equal Pay Act, ac­
3) Vil besvarelsen af spørgsmål 1, litra a) eller b) el ler spørgsmål 2 være anderledes (og i så fald i hvilken henseende), såfremt det påvises, at et
(2) If the answer to question 1 (a) or (b) is in the negative, what criteria should be used in deter­mining whether or not the principle of equal pay applies where there is a difference in the time rates of pay related to the total number of hours worked each week?
EF-Domstolens afgørelser væsentligt lavere antal kvindelige end mandlige arbejdstagere er i stand til at arbejde i det mind ste antal ugentlige timer, som kræves for at oppe bære den fulde timelønsats?
(3) Would the answer to question 1 (a) or (b) be different (and, if so, in what respects) if it were shown that a considerably smaller proportion of female workers than of male workers is able to perform the minimum number of hours each week required to qualify for the full hourly rate of pay?
Domstolen, at denne bestemmelse, hvis væsentligs te formål var at lette den praktiske gennemførelse af li gelønsprincippet i traktatens artikel 119, ikke på no gen måde ændrede ved dette princips indhold eller rækkevidde, som fastlagt i traktaten.
In relation to Article 1 of Council Directive 75/117, the Court said that this provision which was principally designed to facilitate the practical application of the principle of equal pay outlined in Article 119 of the Treaty in no way altered the content or scope of that principle as defined in the Treaty.
Som svar på de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In answer to the questions referred to it the ECJ held that:
4) Er de pågældende bestemmelser i EØF-traktatens artikel 119 eller nævnte direktivs artikel 1 umiddelbart anvendelige i medlemsstaterne under de i denne sag foreliggende omstændigheder?
(4) Are the relevant provisions of Article 11 9 of the EEC Treaty or Article 1 of the said Directive, as the case may be, directly applicable in Member States in the circumstances of the present case?
En lønforskel mellem fuldtidsbeskæftigede og deltidsbeskæftigede arbejdstagere er kun en ef ter traktatens artikel 119 forbudt forskelsbehand ling, såfremt den i virkeligheden alene er et indi rekte middel til at nedsætte deltidsbeskæftigede arbejdstageres lønniveau på grund af den omstændighed, at denne gruppe af arbejdstagere udelukkende eller overvejende består af kvinder.
Where the national court is able, by using the criteria of equal work and equal pay, without the operation of Community or national measures, to establish that the payment of lower hourly rates of remuneration for parttime work than for fulltime work represents discrimination based on difference of sex, the provisions of Article 119 of the Treaty apply directly to such a situation.