natgillin/translations-raw huggingface dataset:
D De landbrugsafgifter, der ved Fællesskabets ydre toldmur betales for at udligne forskellene mellem EF­priserne og priserne uden for EF.
Π Agricultural levies, traditionally charged at the external frontiers of the Com­munity in order to bring the price of various imported foodstuffs up to the Community level.
Disse afgifter forhindrer ikke landbrugsvarer udefra i at komme ind på det fælles marked, men sikrer landbruget i EF mod konkurrenceforvridning ved at hindre lavprisimport.
These levies do not bar products from Community markets. They only safeguard the future of Community farming by preventing possible distortions of competition due to cheap imports.
Til disse afgifter kommer også afgifter på sukker og isoglukose, der betales af producenterne til finansiering af afsætningen af den mængde sukker, som ikke kan anvendes i EF.
To these can be added levies on sugar and isoglucose, created to limit surplus production in these sectors by making European producers bear the resulting costs.
□ En lille del af merværdiafgiften, således som det blev fastlagt på grundlag af en EF­beslutning. Denne del, der for 1970 blev fastlagt til 1 %, blev i 1985 ændret til 1,4 % og skal forblive på dette niveau indtil 1992.
□ A proportion of the value­added tax base, determined in a uniform manner according to Community rules.
For imidlertid ikke at straffe de lande, hvor momsen på det private forbrug udgør en meget stor del af den nationale skat (Portugal, Grækenland, Irland og Det Forenede Kongerige), har reformen af 1988 nedsat beskatningsgrundlaget til 55 % af bruttonationalproduk­tet for den del af momsen, der går til EF.
However, in order not to penalize countries (such as Portugal, Greece, Ireland and the United Kingdom) where private consumption represents a very sizeable share of national wealth, the 1988 reforms set a limit of 55% of GNP on the VAT base: a country where this base represents 70% of GNP will pay only on 55%.
Endvidere er der i tiltrædelsesaftalen for Spanien og Portugal indføjet en gradvis aftagende kompensation på dette område for at modvirke det faktum, at de to lande kun gradvist har kunnet drage fordel af deres indtræden i Fællesskabet.
In addition, under the terms of their acts of accession to the Community, Spain and Portugal will until 1991 receive decreasing compensation for the fact that they will take time to draw the full benefit from their entry into the Community.
Π En ny og fjerde indtægtskilde blev skabt i 1988 på grundlag af bruttonationalpro­duktet.
D A new resource (the 'fourth resource') created in 1988 and based on GNP.
Indtægten er en sats af summen af bruttonationalproduktet i samtlige medlemslande.
Revenue provided in this way is a function of a rate applied to the combined GNP of all the Member States.
Denne sats fastsættes hvert år (for 1989­budgettet 0,0924 %) i forhold tu alle andre indtægter i EF­budgettet.
The rate is determined every year in the budgetary procedure (0.0924% for the 1989 budget), taking account of all other revenue.
Hver medlemsstat bidrager til denne indtægt i forhold til sit bruttonationalprodukt og således i forhold til sin
Each Member State contributes to this resource according to its GNP, and
Den forholdsregel, der i 1986 blev taget angående tilbagebetaling til Det Forenede Kongerige af 66 % af forskellen mellem dets andel af EF-udgifterne og dets bidrag af momsindtægterne, er bragt i funktion. Reglen skyldes, at briterne har relativ mindre fordel af landbrugsudgifterne i Fællesskabet.
Note that the mechanism established in 1986 to reimburse to the United Kingdom 66% of the difference between its share of Community spending and its contribution to VAT revenue (justified on the grounds that the British benefit relatively little from Community spending on agriculture) has been improved.
Frem over vil der blive taget hensyn til Det Forenede Kongeriges bidrag via momsbetalingen og via bruttonationalproduktet, således at problemets omfang reduceres betydeligt.
The United Kingdom contribution is now assessed according to the upper limit on VAT and to the GNP resource and this significantly reduces the size of the problem.
Endelig bør det noteres, at beslutningen af juni 1988 om Fællesskabets indtægter forudser muligheden af, at indførelsen af nye egne indtægter fra andre afgifter, der — med medlemsstaternes samtykke — kan indpasses i rammerne for EF-politikken.
Finally, the June 1988 decision on Community resources provided for the possibility of new own resources, in the form of revenue from other taxes which, with the agreement of the Member States, could be instituted as part of European Community policies.
Fællesskabets budgetindtægter 1989 mio ecu
General Community budget: revenue forecast for 1989
Udgifterne
Expenditure: measured growth under financial discipline
Den grafiske fremstilling 1 viser en sammenligning af udgifterne på Fællesskabets budget i 1973 og 1989.
Figure 1 (page 6) compares expenditure in the Community's general budget for 1973 with that for 1989.
Udgifterne blev i denne periode 10 gange så store, mens forbrugerpriserne i Fællesskabet kun blev 4 gange så store.
Total expenditure increased tenfold in this period, while Community consumer prices quadrupled.
For rigtigt at kunne vurdere denne udvikling må man tage hensyn til den kendsgerning, at EF i samme periode er gået fra seks til tolv medlemmer.
To understand this development, we must remember that during this period the Community grew from six to 12 Member States.
Endvidere kan man ikke sammenligne Fællesskabet med en veletableret nationalstat.
Moreover, the Community is not to be compared to a mature national State.
EF's udgifter skal ikke lægges oven i medlemsstaternes udgifter, men erstatte de nationale udgifter, når en fælles indsats synes mere effektiv og mindre omkostningsfuld end spredte nationale bestræbelser.
Its expenditure is not simply additional to national government spending but rather takes the place of that expenditure whenever a joint initiative is seen to be more effective and less onerous than disparate national efforts.
Endelig skal EF i dag realisere målene i Den Fælles Akt: virkeliggørelsen af det indre marked inden udgangen af 1992 og samtidig styrke det teknologiske grundlag og det økonomiske og sociale sammenhold i Europa.
The Community's task now is to implement the objectives of the Single Act: to establish the large market of 1992 while strengthening Europe's technological base and its economic and social cohesion.
I sammenligning med andre internationale organisationers budgetter og i et vist omfang også med medlemsstaternes budgetter er EF-budgettet karakteristisk ved, at den altovervejende del af udgifterne går til operationelle formål.
In comparison with the budgets of international organizations and even, to a certain extent, with those of Member States, the Community budget is devoted over whelmingly to operational expenditure.
Udviklingen i EF's budget 1973-1989
Development of the general Community budget, 1973-89
(afholdte udgifter)
(actual expenditure)
(bevillinger)
(payment appropriations)
Forskning, energi, industri, .. milje og transport Udviklingssamarbejde _ Andre udgifter Drifttudgrfter
Agriculture and fisheries Regional policy Social policy Research, energy, industry, environment and transport Development cooperation Miscellaneous Administration
Finansielle perspektivplaner for 1988-1992 (pligtige bevillinger i mio ecu)
Financial forecasts 1988-92 (commitment appropriations, million ECU)
De totale pligtige bevillinger De totale betalingsbevillinger Egne indtægter i % af bruttonationalproduktet
Total commitment appropriations Total payment appropriations Own resources as % of GNP
■"i Tilbagebetalinger til medlemsstaterne, monetær reserve, administrationsomkostninger osv.
1 Reimbursements to Member States, monetary reserve, administrative costs, etc.
Kilde: EF's finansielle perspektivplaner.
Source: Community financial perspectives.
dokumenter og tolkning, er EF's driftsudgifter på mindre end 5 % af de samlede udgifter.
In addition, the 'miscellaneous' expenditure in the illustration includes sizeable refunds to the Member States.
Udgifterne under »Andre udgifter« i den grafiske fremstilling drejer sig hovedsagelig om tilbagebetalinger til medlemsstaterne, og for de andre udgifters vedkommende går 90 % til støtte af erhvervsmæssig, regional eller social karakter i medlemslandene eller i udviklingslandene.
Overall, more than 90% of the budget is devoted to economic, social and regional expenditure in member countries and in the Third World.
Bortset fra udgifter til landbrugets prissikkerhedsnet og visse forskningsbevillinger er der oftest tale om tiltag med delte omkostninger: Fællesskabet yder på visse betingelser støtte til projekter, der forelægges af medlemsstaterne — dels af offentlige og dels af private virksomheder og organisationer.
Apart from spending on agricultural guarantees and some financing of the Community's Joint Research Centre, most expenditure is done on a shared-cost basis, with the Community subsidizing, according to strict criteria, programmes or projects submitted by Member States or by public or private bodies.
1988­reformens beslutninger af 24. juni og overenskomst af 29. juni mellem Europa­Parlamentet, Ministerrådet og Europa­Kommissionen fastlægger en forstær­ket budgetdisciplin på alle udgiftsområder.
The 1988 reform, which became a reality with the decisions of 24 June and the agreement signed on 29 June between the European Parliament, the Council of Ministers and the European Commission, introduces a tighter budgetary discipline covering all categories of expenditure.
□ Skal finansielle perspektivplaner for perioden 1988­1992, vedtaget efter fælles overenskomst, sikre en mere afbalanceret og bedre kontrolleret udvikling i udgifterne gennem fastlæggelse af diverse finansielle målsætninger, der også opstiller globale og sektorvise lofter (se grafik 2).
Π A financial perspective for the 1988-92 period, jointly adopted, ensures a more balanced and controlled development of expenditure, by determining certain financial targets which also constitute global and sectoral ceilings (see page 6, Figure 2).
D Er en række forholdsregler taget for at styre landbrugsudgifterne: begrænsning af den årlige vækstrytme i prissikkerhedsnettet tü 74 % afvæksten i bruttonational­produktet, systematisk nedskrivning af regnskabsværdien af fødevarelagrene, styrkelse af stabilisatorsystemet til begrænsning af Fællesskabets finansielle indgriben, når et produktionsloft er overskredet, indskrivning i hvert års budget af en monetær reserve i form af forud beregnede bevillinger, der skal imødegå store og uforudsete bevægelser i forholdet mellem dollar og ecu på markederne.
D A series of measures have been taken to control spending on agriculture: limiting the annual rate of growth of price guarantee spending to 74% of the growth of GNP; systematic depreciation of the book value of agricultural stocks; strength­ening the system of 'stabilizers' to limit the financial intervention of the Community whenever a production ceiling is exceeded; the annual inclusion in the budget of a monetary reserve, in the form of provisional credits, to deal with major and unforeseen fluctuations in the dollar/ecu rate of exchange.
D Er forholdsregler samtidig taget til kontrol af andre udgifters vækst: årligt fastsatte rammer omkring andre »obligatoriske« udgifter, der — ligesom land­brugsgarantierne — skal dække engagementer over for tredjelande (f.eks. hjælp til udviklingslande, over for hvilke der er indgået samarbejdsaftaler), lofter som et resultat af finansielle perspektivplaner for »ikke­obligatoriske« udgifter bestemt for udviklingen af EF­aktioner (29 % af betakngsbevillinger i 1989).
D Further measures were adopted at the same time to control the growth of other expenditure: a reference framework to be fixed annually for other 'obligatory' spending which, like agricultural guarantees, honours legal commitments to third parties (for example, aid to developing countries which have signed cooperation agreements); ceilings based on the financial perspective for 'nonobligatory' spending to develop Community activities (29% of payment appropriations in 1989).
Med betalingsbevillingernes globale vækst på 6,1 % i forhold til 1988 er 1989­budgettet det første, der iværksætter de store tiltag i finansieringsreformen af 1988.
With an overall increase in payment appropriations of 6.1% over 1988, the 1989 budget is the first to implement the principal features of the 1988 financial reforms.
En undersøgelse af dens vigtigste poster afslører en række betydningsfulde udvik­lingstræk:
An inspection of its main headings reveals a number of important developments.
D Landbrug og fiskeri fik i alt 69 % af EF's samlede udgifter i 1988, mens denne andel for 1989 kun er på 67 %, hvoraf 60 % går til landbrugets prisgarantiordnin­ger.
D Agriculture and fisheries absorbed 69% of Community spending in 1988; in 1989 they account for only 67%, of which farm price guarantees take 60%.
Baggrunden for denne fortsat vigtige andel er den kendsgerning, at fællesskabsfinansieringen på dette område har erstattet national finansiering.
The agricultural share of the budget continues to be sizeable, partly because in this area Community financing has effectively taken over from national financing.
Forbruget og eksporten vokser langsommere end produktionen med det resultat, at strukturelle overskud hober sig op, mens udgifterne til eksportstøtte for at udligne forskellen mellem EF­priserne og priserne på verdensmarkedet er vokset.
exports and internal consumption grew more slowly than production, structural surpluses built up, while spending on support for exports, to compensate for the differences between Community and world prices, increased.
Sideløbende med reformen af den fælles landbrugspolitik, der har til formål bedre at tilpasse udbuddet til efterspørgslen og at mindske forskellen mellem EF­priser og priserne på verdensmarkedet, gør finansieringsreformen af 1988 det muligt bedre at styre disse udgifter.
The 1988 financial reforms, which are concurrent with the reform of the common agricultural policy to obtain a better mix of supply and demand and a reduction of the gap between European and world prices, will provide for more effective control of this spending.
D 1989­budgettet rummer en meget stor udvidelse af beløbsrammen for struktur­fondene (Regionalfonden, Socialfonden og Landbrugsfondens Udviklingssek­tor): +22 % for betalirigsbevillinger.
D The 1989 budget is characterized by a major increase (+ 22% in payment appropriations) in allocations to the structural Funds ­ Regional Fund, Social Fund and the 'Guidance' section of the Agricultural Fund.
For at styrke det økonomiske og sociale sammenhold i EF frem mod det indre marked i 1992 opererer Den Fælles Akt med en voksende koordination af Strukturfondenes funktion, og Det Europæiske Råd har vedtaget en fordobling af deres midler mellem 1987 og 1993.
To reinforce Community economic and social cohesion in anticipation of the large market of 1992, the Single Act amending the European Treaties provided for greater coordination of the activities of these Funds and the European Council decided on a doubling of their resources between 1987 and 1993.
Π Regionalpolitikken får i 1989 9,6 % af udgifterne mod 7,1 % i 1988.
□ Regional policy absorbs 9.6% of expenditure in 1989 as against 7.1% in 1988.
På dette punkt kan man ikke sammenligne med budgettet for 1973, fordi Den Europæi­ske Fond for Regionaludvikling først i 1975 begyndte sin støtte til vanskeligt stillede regioner og egne i tilbagegang.
There was no regional spending at all in the 1973 budget.
Der er tale om støtte til udvikling af erhvervslivet, og støtten ydes almindeligvis som tilskud til finansiering af infrastrukturer og af industri­ og servicevirksomheder.
It is only since 1975 that the European Regional Development Fund has been in existence, helping poorer regions and areas in decline by co­financing development programmes, infrastructural, industrial and service investment, and various schemes to encourage business initiatives.
D En budgetpost i stærk stigning angår de integrerede Middelhavsprogrammer (IMP­programmerne), der har til fonnål at stimulere udviklingen i Middelhavs­områderne i Grækenland, Italien og Frankrig og yde dem støtte i forbindelse med optagelsen af Spanien og Portugal i EF.
□ There has been a large increase in budget appropriations for the integrated Mediterranean programmes (IMPs). These are for stimulating the development of the Mediterranean regions in Greece, Italy and France in order to help them cope with the effects of the enlargement of the Community to include Spain and Portugal.
Midler på 4,1 mia ecu forudses anvendt på dette mellem 1986 og 1993.
For this purpose ECU 4 100 million is to be provided in the budget between 1986 and 1993.
D Socialpolitikken repræsenterer 7 % af de samlede udgifter.
D Social policy accounts for 7% of total spending.
Hovedparten af dette beløb går til Den Europæiske Socialfond, der bidrager til finansiering af faglig uddannelse og omskoling og yder ansættelsestilskud.
Most of this is spent through the European Social Fund which co­finances training and retraining schemes and aid for recruitment.
Der lægges især vægt på hjælp til unge, langtidsledige og til områder i industrielt forfald.
Special attention is paid to young people, to the long­term unemployed and to regions affected by industrial decline.
Ligeledes yder Socialfonden i denne sektor også voksende støtte til de unge, især omkring udvekslingsprogrammerne ERASMUS, COMETT og »Ungdom for Europa«.
In addition, there is an increased allocation for young people, particularly for exchange programmes such as Erasmus, Comett and 'Youth for Europe'.
EF bevidner således sin vilje til at tage hensyn til den sociale dimension i det indre marked i 1992.
In this way the Community demonstrates its willingness to take account of the social dimension of the large market of 1992.
D En række sektorer får fortsat små tilskud.
Π Certain sectors continue to receive scant funding.
Forskning (2,7 % af udgifterne), industri, innovation og det interne marked (0,3 %), energi (0,3 %) og miljø (mindre end 0,1 %) har dog en fremgang i støtte, mens beløbsrammen (mindre end 0,1 %) for transport bliver mindre.
Although research (2.7% of expenditure); industry, innovation and the internal market (0.3%); energy (0.3%); and the environment (less than 0.1%) have increased their appropri­ations, funds allocated to transport (less than 0.1%) have decreased.
Det skal noteres, at perspektivplanerne for finansiering vedtaget i 1988 forudser en fordobling afengagementet i flerårige programmer (Middelhavsprogrammer og forskning).
The financial perspective adopted in 1988 envisages a doubling, between now and 1992, of commitment appropriations for multiannual programmes (research and IMPs).
Styrkelsen af EF's sam­menhæng og teknologiske basis skal foregå side om side med virkeliggørelsen af det indre marked.
Strengthening the cohesion and technological base of the Community must go hand in hand with the establishment of the large market.
Π Udviklingshjælpen får 2,3 % af udgifterne, hvilket er en stigning i støtten på 18 % i forhold til 1988.
D Development cooperation, to which 2.3% of expenditure is allocated, shows an 18% increase in funds over 1988.
Udgifterne er især bestemt til fødevarehjælp og til støtte til
This expenditure is intended mainly for food
lande ved Middelhavet, i Asien og i Latinamerika.
aid and for assistance to Mediterranean, Asian and Latin American countries.
Derudover ydes der ifølge Lomé­konventionen støtte (7,4 mia ecu mellem 1985 og 1990) til 66 lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet.
Financial and technical aid, of a roughly equivalent amount, is provided under the Lomé Convention for 66 African, Caribbean and Pacific countries (ECU 7 400 million between 1985 and 1990).
Denne støtte ydes uden for Den Europæiske Udviklingsfonds budget, idet den finansieres af nationale bidrag.
This aid is financed outside the framework of the Community budget through the European Development Fund, which is still constituted from national contributions.
Vedtagelsen af Fællesskabets budget sker gennem en kompliceret procedure, som strækker sig over mere end halvdelen af det foregående år og involverer EF­Kommissionen, Europa­Parlamentet og Ministerrådet.
The Community's annual general budget is established by a complex process. This extends over more than half the previous year and involves the Commission, the European Parliament and the Council of Ministers.
D Først fremlægger EF­Kommissionen et budgetudkast baseret på behovet hos Fællesskabet og dets institutioner, forudsete indtægter og fra 1989 ligeledes på grundlag af flerårige finansielle perspektivplaner vedtaget af Rådet og Europa­Parlamentet.
□ First the European Commission draws up a preliminary draft budget. This takes account of the needs of the Community and its institutions, estimated revenue, and, since 1989, multiannual financial perspectives approved by the European Council and the European Parliament.
Dette forslag forelægges Rådet, som efter at have vedtaget eller ændret det (med kvalificeret flertal, hvilket vil sige 54 stemmer ud af 76, idet Tyskland, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige hver har 10 stemmer, Spanien 8, Belgien, Grækenland, Holland og Portugal hver 5, Danmark og Irland hver 3 og Luxembourg 2 stemmer) gør det til sit forslag.
The preliminary draft budget goes before the Council of Ministers which adopts or amends it by qualified majority (54 votes out of 76, with Germany, France, Italy and the United Kingdom having ten votes each, Spain eight, Belgium, Greece, the Netherlands and Portugal five each, Denmark and Ireland three each and Luxembourg two).
Dette forslag forelægges så Europa­Parlamentet, der kan foreslå ændringer, når det drejer sig om »obligatoriske udgifter« eller vedtage ændringer, når det drejer sig om ; > ikke­obligatoriske udgifter«.
The Council's draft budget is then debated by the European Parliament, which can propose modifications of Obligatory expenditure' or vote amendments to 'nonobligatory' expenditure.
□ Under budgettets andenbehandling skal der i Ministerrådet være kvalificeret flertal for at vedtage de af Europa­Parlamentet foreslåede ændringer til forhøjelse af de obligatoriske udgifter.
D On its second reading of the budget, the Council of Ministers must have a qualified majority to accept any modifications proposed by the European Parliament which would increase obligatory expenditure.
Kvalificeret flertal er ligeledes nødvendigt for at forkaste (flertal imod) andre ændringer eller ændringer af de ikke­obligatoriske udgifter.
Other modifications require a qualified majority to reject them (here we speak of a negative majority); the same holds true for amendments dealing with non-obligatory expenditure.
Parlamentet kan imidlertid genfremsætte forslagene og har — inden for visse grænser, der i 1988 blev fastlagt som lofter i de finansielle perspektivplaner vedtaget efter fælles overenskomst mellem institutionerne — ved andenbehand­ling det sidste ord.
These amendments, if rejected by a qualified majority, can be reinstated by the Parliament. In this respect, and within certain limits — which are now a function of the ceilings introduced in 1988 by the financial perspectives jointly adopted by the institutions — the Parliament has the final word.
Efter andenbehandlingen erklærer Parlamentets formand budgettet for vedtaget, med mindre Parlamentet har afvist det som helhed.
At the end of this stage, unless the Parliament rejects the budget as a whole, the President of the Parliament declares it adopted.
Overgangen til systemet med egne indtægter, der ikke er underlagt de nationale parlamenters kontrol, har af indlysende demokratiske grunde medført en styrkelse af Europa­Parlamentets budgetkompetence.
It was the change-over to a system of own resources outside the control of national parliaments that made it necessary, for obvious democratic reasons, gradually to strengthen the European Parliament's budgetary powers.
Beslutningsmagten omkring budgettet er herefter delt mellem Rådet og Parlamentet, der således udgør EF's to budgetmyndigheder.
The power of decision with regard to the budget is now shared between the Council and the Parliament.