natgillin/translations-raw huggingface dataset:
15 1 udelukkende har til formål og til følge at anvende tekniske forbedringer eller teknisk samarbejde.
Inaddition, the agreement was not a technical agreement within the meaning of Article 3 of Council Regulation (EEC) No 1017158, which authorizes agreementsthe sole object and effect of which is to apply technical improvements or toachievetechnicalcooperation.
Kommissionen drog imidlertid den konklusion, at aftalens negative virkninger ville blive opvejet, bl.a. af at det vil blive lettere at fastsætte internationale priser, og af at de kombiselskaber, der køber transportydelser af jernbanerne, vil få lettere ved at sammenligne de forskellige ruter og således spille på konkurrencen mellem de forskellige internationale ruter.
The Commission nevertheless came to the conclusion that the negative effectsof the agreement would be offset by the fact that it would be easier to setinternational prices and by the fact that operators purchasing haulage from therailways could compare different international routes more readily and thustake advantage of competition between them.
Desuden vil eksistensen af en fælles takststruktur gældende i en årrække også give kombiselskaberne den stabilitet, der er nødvendig, for at de kan investere.
A common tariff structure thatwould be in force for several years also gave operators the stability they neededto invest.
Af disse årsager besluttede Kommissionen at godkende aftalen i fem år på en række betingelser, der skal give kombiselskaberne garanti for, at de ikke bliver udsat for misbrug af dominerende stilling fra jernbanernes side.
The Commission accordingly decided to authorize the agreement for five yearsbut attached conditions to its authorization to protect combined transportoperators from abuse of the agreement by the railways.
Reglerne om de nærmere betingelser og vilkår for udstedelse af flybilletter er indeholdt i en række resolutioner vedtaget af IATA's Tariff Coordination Conferences.
The rules governing the terms and conditions for the issue of airlinetickets are contained in a number of resolutions by IATA Tariff Coordination Conferences.
En af disse resolutioner indebar begrænsninger i passagerernes frihed til at købe billetter i et andet land end det, hvori rejsen påbegyndes.
One of these resolutions restricted the freedom of passengers topurchase tickets outside the country of travel origin.
Kommissionen mente derfor, at IATA-flyselskabers anvendelse af denne resolution kunne begrænse konkurrencen inden for EF i strid med EF-traktatens artikel 85, stk. 1.
The adoption ofthe resolution by IATA airlines therefore appeared to restrict competition in the Community, and would thus fall within the scope of Article 85(1) of the ECTreaty.
Efter drøftelser med IATA blev denne resolution ændret på en IATA-konference, således at bestemmelserne ikke længere gælder for rejser inden for EF samt Norge og Sverige.
Following discussions with IATA, the resolution was modified by an IATAconference so that the provisions were no longer applicable to travel within theEC, Norway and Sweden.
Ved to forskellige lejligheder i årets løb har IATA vedtaget resolutioner gående ud på, at der overalt i verden skulle opkræves et fast tillæg på 15 US-cents pr. kg. trans porteret gods.
On two separate occasions during the course of the year IATA adoptedresolutions providing for the imposition of a worldwide fixed surcharge of usD 0 .
Det blev anslået at give flyselskaberne en merindtjening på flyvninger inden for EF på 100 mio. ECU.
15 (15cents) per kilo on all air freight move me nr s The . increasein theintra-EC revenues of carriers applying the surcharge was estimated at ECU100 million.
IATA fandt, at vedtagelsen af dette tillæg måtte falde inden for rammerne af gruppefritagelsen, fordi det indgik i en tarif, der åbnede mulighed for interlining.
IATA considered that the adoption of the surcharge fell within thescopeof the block exemption because the surcharge formed part of an interlinable tariff.
Kommissionen kunne ikke godtage, at et universelt tillæg, som mere havde til for mål at øge indtjeningen end at lette interlining, og som blev opkrævet uden hensyn til de enkelte flyselskabers omkostningsudvikling, skulle kunne falde ind under gruppefritagelsen. Selv om dette kunne antages at være tilfældet, ville det i øvrigt kunne få virkninger, der var i strid med traktatens artikel 85. stk. 3.
The Commission did not acceprthat a global surcharge,the main purpose ofwhich was to raise revenue and not to facilitate interlining and which failed rotake account of the different impact of cost trends of individual carriers, couldbenefit from block exemprion.
IATA opgav sit første forsøg på at indføre dette tillæg, efter at Kommissionen havde givet udtryk for betænkeligheder ved, at IATA-resolutionen ikke opfyldte betingelserne for hverken gruppefritagelse eller individuel frilagelse.
IATA abandoned its first amempt to impose a surcharge following the Commission's expression of concern that the IATA resolution did not meet theconditionsfor exemption or for an individual exemption.
På en efterfølgende konference vedtog IATA igen en resolution om fragttillæg, men under lidt andre omstændigheder. Den nye resolution gav de enkelte flyselskaber større frihed til selv at vælge, om de ville beregne dette tillæg.
At a subsequent conference IATA again adopted a surcharge resolution, but thistime it was slightly different.
Reelt stod det imidlertid klart, at de fleste flyselskaber betragtede tillægget som værende bindende, og hovedformålet var fortsat at øge indtjeningen snarere end at fremme interlining.
However, evidence in the market-placeindicated that most carriers were rreatingthe surcharge as binding, and the mainpurpose was to increase revenue rather than interlining.
Kommissionen fastholdt derfor sit standpunkt, hvilket IATA blev underrettet om.
In these circumstances,the Commission's view remained unchanged, and IATA was informed accordingly.
I lyset af Kommissionens reaktion opgav IATA derefter at indføre dette tillæg.
In the light of the Commission's reaction, IATA withdrew the surcharge.
Denne sag blev taget op, efter at Kommissionen havde modtaget en klage fra edb-reservationssystemet SABRE over, at datterselskaber af' to store flyselskaber (Air France og Iberia) i EF havde nægtet at deltage i SABRE's distributionsfaciliteter i et tilfredsstillende omfang.
The Commission received a complaint from the Sabre computerizedreservation system (CRS) concerning the refusal of the subsidiaries of two majorairlines (Air France and lberia) in the Community to participate to an adequateextent in its distribution facilities.
SABRE anførte, at et edb-reservationssystem (et såkaldt CRS-system) ikke ville være i stand til at konkurrere på de nationale markeder, det opererer på. hvis det ikke er i stand til at formidle de nationale flyselskabers transporttilbud.
It considered that a CRS could not provideeffective competition in the national markets in which it operated,if it was notable to distribute the services of the domestic airlines.
CRS-systemer giver information om fartplaner, ledige pladser og billetpriser for fly.
CRSs provide information
KOMMISSIONENS VIGTIGSTE BESLUTNINGER OG FORANSTALTNINGER
1,57 on schedules, availability and fares for air transport.
I 53 i selve CRS-systemet), øvede diskrimination mod dem ved at yde American Airlines en bedre service end andre flyselskaber.
The airlines considered that their own CRS, which held over 80% of theirrespective national markets, provided all the distribution facilities they required.Furthermore, they considered that Sabre,which is a 'hosted' system (the internalreservation system of the owner, American Airlines, is integrated in the CRSitself), discriminated against them in that it provided a better quality of servicefor American Airlines than for non-hostedcarriers. carriers.
I sidste instans blev der indgået et forlig mellem alle parterne, der førte til, at Air France's og Iberias nationale datterselskaber erhvervede kapitalinteresser i SABRE.
Eventually,a settlementwas reached between the various parties which led tothe domesticsubsidiariesof Air France and Iberia participatingin Sabre.
De ovennævnte klager førte til, at kravene til moder-flyselskabernes deltagelse i konkurrerende CRS-systemer og forbuddet mod, at værtssystemer øver diskrimination mod udenforstående flyselskaber, er blevet skærpet i den nye udgave af adfærdsreglerne for CRS-systemer') og i den reviderede gruppefritagelsesforordning for CRS-systemer2).
As a result ofthe abovecomplaints,in both the amendmenttothe Code of Conduct for CRSs 1 and the revised block exemption for CRSs,2 the requirementsfor parent carriers to participate in rival CRSs and the non-discriminatoryoperation of hosted CRSs have been strengthened.
Efter at det på generalforsamlingen i Genossenschaft Deutscher Brunnen (GDB) den 29. april 1993 med enstemmighed blev besluttet at give mineralvandsproducenter fra andre medlemsstater adgang til GDB's central for genbrugsglasflasker, besluttede Kommissionen at afslutte den procedure efter EF-traktatens artikel 85 og 86, som den i 1989 havde indledt over for GDB på baggrund af en klage fra en belgisk mineralvandsproducent, der ønskede at benytte GDB-flasker til sit vand i Tyskland.
Following the unanimous decision of the general assembly of the Genossenschaft DeutscherBrunnen (GDB) on 29 April to afford access ro itspool of multiway glass bottles ro mineral water producers from other MemberStates , the Commission decided to terminate the proceedingsiniriated under Articles 85 and 86 of the EC Treaty in 1989 against the GDB in response ro acomplaint by a Belgian water producer which wanted ro use GDB bottles to sellits productsin Germany.
Klagen er nu blevet trukket tilbage.
The complaint has now been withdrawn.
Den belgiske mineralvandsproducent SPA indgav i 1989 en formel klage over, al GDB nægtede at give SPA adgang til en central i Tyskland for standardiserede gen brugsglasflasker og kasser til flasker.
Thc Belgian mineral water producer Spa submimed a formal complaint in 1989againstthe GDB's refusal to grant access to a pool of standardized refillableglass bomles and crateswhich operaresin Germany.
Der erindres om, al Kommissionen havde afvist en tilsvarende klage fra belgiske og franske mineralvandsproducenter i 1987.
Asimilar complaint by Belgian and French mineral water producers was rejected by the commission in December 1987.
På det tidspunkt mente Kommissionen, at GDB-aftalen og udelukkelsen af uden landske mineralvandsproducenter ikke havde en mærkbar negativ indvirkning på tredjeparters stilling på det tyske marked og samhandelen mellem medlemsstaterne, navnlig fordi alternative emballageformer, såsom PVC-flasker eller éngangsglasflasker, havde fri adgang til det tyske marked.
Accordingto the commission at rhat time the GDB agreementand the ensuing exclusion of foreign water producers did not have an appreciablenegative effect on the position of third parties or on inter-State trade in particularbecause alternative packaging, such as PVC or one-way glass, had free access tothe German market.
Indtil 1988 steg eksporten af mineralvand fra især Frankrig og Belgien til Tyskland kraftigt.
In fact, up to 1988 mineral water exports to Germanyparticularly from France and Belgium were increasingrapidly. rapidly.
Ikke desto mindre udtalte Kommissionen, at den ville tage situationen op til ny overvejelse, hvis der blev vedtaget bindende love om brugen af éngangsflasker til mineralvand.
Nevertheless, the Commission at that time sratedits intention of reconsideringthe situation if compulsory legislation were to be adopted with regard to the useof disposablebottles for mineral water.
Plastflasker af PVC/PET udgjorde den mest populære emballage for mineralvandseksporten til Tyskland indtil slutningen af 1989.
PlasticPVC/PET bottles were in factthe most popular packagingusedfor exporrs of mineral water to Germany until the end of.1989.
Via en klagepunktsmeddelelse afsendt i december 1992 anmodede Kommissionen GDB om at åbne sin flaskecentral for mineralvandsproducenter fra andre EF-Iande, idet den som hovedargument anførte, at det tyske mineralvandsmarked havde ændret sig på en sådan måde, at ikke-tyske mineralvandsproducenter kun kunne forblive konkurrencedygtige, hvis de fik mulighed for at aftappe deres vand på GDB-flasker. og det var derfor af afgørende betydning for dem at få adgang til flaskecentralen.
By means of a statement of objections in December 1992, the Commission askedthe GDB to open its pool to mineral water producers from the rest of the Community.It was argued essentiallythat conditionsin the German marketformineral water had been changedto such an extent that the only way fornon-German producers to remain competitive in that market was for them tobe able to bottle their products in GDB bottles. Access to rhe pool was thereforeessential to them.
Den tyske lovgivning om affald, som trådte i kraft i 1989, medførte nemlig et forbud mod éngangsplastfiasker.
What had happened was that German waste managementlegislation which entered into force in 1989 had resulted in the removal of plasticone-way bottles from the marker.
Alternative emballagetyper, såsom genbrugsflasker al' plast eller éngangsflasker af glas, har ikke vist sig at være en tilfredsstillende erstatning for éngangsflasker af plast.
Alternative packaging such as recyclableplastic or one-way glass bottles had not shown itself to be a viable substitute for one-way plastic bottles. Moreover, following the entry into force of the new
Efter ikrafttrædelsen af de nye emballageregler (Verpack VO) i begyndelsen af 1993 er det ikke længere tilladt al sende éngangsflasker af glas og andre engangsemballager ud på markedet, hvis der ikke findes en genbrugsordning for de pågældende emballageformer.
'packaging' regulation (VerpackVO) at the beginning of 1993, disposable glass
155 anden side konkurrerer glasflasker, der kan genpåfyldes, direkte med GDB's flasker.
The use of any non-refillablecontainer is subject to the obligation on the part of the producer/distributor totake a deposit.On the other hand, refillable glass bottles compete directly withthe GDB.
Men det er ikke en realistisk løsning at oprette en ny flaskecentral til disse ved siden af GDB's. De fleste grossister og supermarkeder er ikke interesseret heri, da det vil medføre betydelige ekstraomkostninger til bl.a. sortering og oplagring.
Starting a new pool of such bottles is not, however, a realisticproposition for those outside the GDB, since most water wholesalers andsupermarkets do not wish to introduce a second pool besides the GDB. Thiswould result in considerable additional handling and stocking costs for them.
Det skal bemærkes, at i denne sag satte Kommissionen ikke spørgsmålstegn ved den tyske lovgivning om forureningsbekæmpelse.
It must be notedthat in this casethe Commissiondid not questionthe Germananti-polh.rtion legislation.
Den udtalte imidlertid, at i betragtning af udviklingen på det tyske mineralvandsmarked siden 1990 — især vedtagelsen af bindende regler for brugen af éngangsflasker til mineralvand og detailhandelens reaktion på disse regler og deres indflydelse på EF-eksporten til Tyskland — kunne GDB-aftalen og dens praktiske anvendelse fungere som en hindring for adgang til det relevante marked.
It stated however that, in view of the evolution of the German mineral water market since 1990 - particularly the adoption ofcompulsory legislation concerning the use of disposablebottles for mineralwater and the reaction of the retail trade to this legislation and its effects on ECexports to Germany - the GDB agreement and its operation in practice wascapable of acting as a barrier to entry.
Den hindrede således udenlandske mineralvandsproducenter i at få adgang til det tyske marked, hvorved konkurrencen blev begrænset og samhandelsvilkårene i EF mærkbart påvirket, jf. EF-traktatens artikel 85 og 86.
Thus, the agreementhindered access byforeign water producers to the German market, restricting competition andappreciably affecting inter-State trade within the meaning of Articles 85 and 86of the EC Treaty.
Som følge af GDB's dominerende stilling på markedet for mineralvandsemballage udgjorde GDB's afvisning af at åbne sin flaskecentral for udenlandske mineralvandsproducenter (trods den omstændighed, at denne adgang var afgørende for at kunne kon kurrere effektivt på det tyske mineralvandsmarked) et misbrug af en dominerende stilling som omhandlet i EF-traktatens artikel 86.
Furthermore,in view of the dominant position of the GDB inthe market for mineral water containers,its refusal to grant foreign EC waterproducers accesstoits pool, despitethe fact that suchaccesswas essentiainlorder to be able to compete effectively in the mineral water market, constitutedan abuse of a dominant position withinthe meaning of Article 85 ofthe ECTreaty.
Mineralvandsproducenter fra andre EF-lande, der nu ønsker af få adgang til GDB's flaskecentral, skal indgå en kontrakt (»Beitrittsvertrag«) med GDB.
Under the amended system, water producers from other Member States whorvish to enter the GDB pool must sign a contract ('Beitrittsvertrag')with the GDB.
Ifølge kontrakten skal det nye medlem acceptere GDB's eksisterende vedtægter og regler og må kun benytte flaskerne til eksport af mineralvand til Tyskland.
The contract stipulatesamong other thingsthat the new member acceptsthe existing rules and regulations of the GDB and will use the bottles for exportsto Germany only.
Udenlandske mineralvandsproducenter skal anvende mærkater, der tydeligt fortæller den tyske forbru ger, hvor vandet stammer fra, og hvor det er blevet aftappet.
Foreign water producersshould uselabels which make clearto the German consumer the origin of the mineral water and the place where itwas bottled.
Kommissionen mener, at dette tiltag er tilstrækkeligt til at hindre forvirring, som ellers kunne opstå ved anvendelse af GDB-flasker af producenter i andre EF-lande.
The Commissionbelievesthat thisis enoughto avoid any confusionwhich might otherwise result from the utilization of GDB bottles by producersin other Member States.
KONKURRENCEREGLER FOR VIRKSOMHEDERNE
RULESAPPLICABLETO
§ 8 — Intellektuel ejendomsret
S 8 - Case concerning intellec,tual property
Cyclopore producerer membraner i henhold til en patentlicens indrømmet af UCL.
Cyclopore produces membranes based on a parent licence granted by UCL.
Membranen er en meget tynd gennemsigtig hinde med mindst 100 000 porer pr. kvadratcentimeter.
Themembrane is a very thin transparent film with more than 100 000 pores persquare centimetre.
Becton Dickinson har udviklet en teknik til at svejse disse membraner sammen til brug i vævskulturprodukter.
Becton Dickinson has developed a technique ro weld these membranes into tissueculture products.
Disse produkter anvendes specielt til reagensglasdyrkning af pattedyrs- og ¡nsektcelier.
These products are used specifically forculturing mammalianand insect cells in uitro.
I henhold til aftalen giver Cyclopore Becton Dickinson eneret til på verdensplan at producere og sælge Cyclopores membraner til brug i vævskulturprodukter, forudsal at Becton Dickinson aftager en vis minimumsmængde og forpligter sig til udelukkende at købe mikroporøse track-tech-membraner til brug i vævskulturer hos Cyclopore.
Under thc agreement Cyclopore grants Becton Dickinson the exclusive worldwideright to manufacture and sell its membranes for use in tissueculture productsfor as long as Becton Dickinson purchasesa minimum quanriry, and Becton Dickinson undertakes to purchase exclusively from Cyclopore all its microporoustrack-tech membranes for use in tissueculture.
Endvidere indeholder aftalen en eksklusiv leveringsforpligtelse for Cyclopore. Efter indsigelse fra Kommissionen er denne forpligtelse blevet ændret, således at Cyclopore efter fem år også må sælge sine membraner til brug i vævskulturer til andre parter.
Furthermore, the agreementcontains an exclusive supply obligation on Cyclopore.This obligation has beenlimited, following intervention by the Commission, in order to permit Cycloporeto sell its membranes for use in tissueculture also to other parties after five years.
Aftalen er interessant, idet den sikrer kommerciel udnyttelse af teknologi, der er udviklet af universitetsvirksomheder (spin-offs) samtidig med, at den gør det muligt for konkurrenter efter en overgangsperiode at få adgang til delle produkt, der må betegnes som en nyskabelse.
The agreement is interesting since it ensures the commercializationof universityspin-off technology, while enabling, after a rransirional period, access by competitors to this innovative product.
Kommissionen har ved en beslutning under EF-traktatens artikel 85 fastslået, ut det strider mod konkurrenceretten, når en fabrikant giver sin forhandler absolut beskyttelse i et bestemt område ved i overensstemmelse med deres aftale at anmode om typegodkendelse i de forskellige medlemsstater af produkter, som ofte kun er ganske lidt forskellige.
By a decision under Article 85 of the EC Treaty, the Commission ruledthat it is an infringement of competition law for a manufacturer to grant adistributor absolute territorial protection by seeking,under the agreementberween rhem, ro have products which often differ only slightly from one anotherapproved in the various Member States.
Denne differentiering af produkter kan nemlig umuliggøre parallelimport, når varerne ikke opfylder betingelserne for typegodkendelse i import landet.
Such differentiation between productsräquiring national approval makes parallel imports impossibleif the importedprädr.tr do not meät the approval requirements of the Member State ofimportation.
I den foreliggende sag havde selskaberne Farmoplant og Montedison Deutschland på ovenomtalte måde givet absolut beskyttelse i Tyskland til deres tyske eneforhandler (Stähler) mellem 1983 og 1988 for ukrudtsmidlet Digermin. Selskaberne havde således forhindret parallelimport på det tyske marked af Digermin, som blev solgt betydeligt billigere i andre medlemsstater (men i en sammensætning, som de tyske myndigheder ikke havde typegodkendt).
In the present case,two firms, Farmoplant and Montedison Deutschland,usedthe method described above ro grant absolute territorial protection for theherbicide Digermin to their German exclusive distributor (Stahler) between 1983and 1988.Inthis way, they prevented German parallelimports of Digermin,which is sold at much lower prices in other Member States(but not approved inthe same composition by the German authorities).
I overensstemmelse med den tyske lovgivning på området kan en vare nemlig kun importeres, hvis importøren beviser over for de kompetente myndigheder, at den er magen til en vare, som er typegodkendt i Tyskland.
Under German law on product approval, a product can be imported only if theimporter provides the authorities with proof that it is identical to the productapproved-in Germany.
Selv ganske ubetydelige ændringer af sammensætningen bevirker således, at import af en vare, der er lovligt frem stillet i en anden medlemsstat, forhindres.
Any changes, however slight, in the composition of theptod,rct thus mean that it cannot be imported, despite the fact that it wasobtainedlawfully in another Member State.
Kommissionen mente, at parterne havde overtrådt bestemmelserne i traktatens artikel 85 ved at give eneforhandleren absolut beskyttelse i Tyskland for plantebeskyttelsesmidlet Digermin gennem differentiering af produktet, således at importøren blev beskyttet mod parallelimport fra andre medlemsstater.
In the Commission's view, the parties had infringed Article 85 of the Treaty byagreeing to grant absolute territorial protection in Germany for Digerm.inttrrough product differentiation in ordei to protect themselves against parallelimports from other Member States.
Sagen tjener som eksempel, da produktdifferentiering ligeledes praktiseres inden for andre erhverv, der kræver officielle typegodkendelser.
The case will serve as a landmark since product differentiation is also practisedin other sectors where official product approval is required.