natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Π De landbrugsafgifter, der betales ved Fællesskabets ydre toldmur for at udligne forskellene mellem Fællesskabets priser og priserne udenfor.
Π Agricultural levies, charged at the external frontiers of the Community to bring the price of imported foodstuffs up to the Community level.
Disse afgifter hindrer ikke importvarerne i at komme ind på det fælles marked, men har til formål at sikre landbruget i EF mod konkurrenceforstyrrelser som følge af lavprisimport fra en del af verdensmarkedet.
These levies are not intended to act as a barrier to the Community market. They protect Community farmers by preventing distortions of competition through cheap imports from the world market.
Det er ofte udsat for kraftige svingninger, fordi der kun er tale om marginale mængder, der ikke er afsætning for ad de normale kanaler.
World food prices can fluctuate wildly because they apply only to the residual quantities not consumed in the producing States.
Π Sukker­ og isoglucoseafgifter, der af producenterne betales til finansiering af eksporten af den mængde sukker Fællesskabet ikke selv kan anvende.
D Levies on sugar and isoglucose, created to limit surplus production by obliging producers to pay part of the cost of disposing of excess quantities.
D En lille del af merværdiafgiften.
D A proportion of value-added tax: the Community decided that this form of tax should replace others which were less suited to the economic needs of a common market.
Denne »EF­moms« blev indført ved en Fælles­skabs­beslutning for at afløse andre, mindre velegnede indbetalinger.
Systems and rates of VAT nevertheless differ sharply from one Member State to another.
Såvel strukturen som momssatserne var imidlertid temmelig forskellige fra land til land og en forudsætning for, at momsindtægter kan træde i stedet for nationale bidrag (hvilket for de ni medlemslandene skete i 1980 og for Grækenlands vedkommende sker i 1986) er et fælles beskatningsgrundlag, således at alle medlemslande opkræver moms af de samme produkter og de samme tjenestey­delser.
To allow the replacement of national contribu­tions by a proportion of VAT receipts (achieved by nine Member States in 1980 and by Greece from 1986), it was necessary to establish a common base of products and services which would be uniformly taken into account in the financing of the Community.
Den moms, der betales til Fællesskabet, beregnes af dette fælles beskat­ningsgrundlag, så landenes andele ikke påvirkes af forskelle i struktur og beskatningsniveau.
The percentage due to the Community is applied to this common base. Community receipts are therefore not affected by variety of national tax systems and levels.
I 1970 satte man et loft over moms­procenten til EF.
In 1970 it was decided that the Community percentage should be limited to a 1% VAT rate, unless a higher figure was ratified by all national parliaments.
Det blev sat til 1,0 pet. og ændringer skal ratificeres af de nationale parlamenter.
In the event, to finance its policies, the Community had to request a 0.78% rate on the common base in 1979, 0.88% in 1981 and 0.997% in 1983.
For at dække EF's udgifter måtte momssatsen i 1979 sættes til 0,78 pet.
In 1984 the Community ran into a budget deficit.
I 1981 blev den sat til 0,88 og i 1983 til 0,997.
An increase in the ceiling became inevitable.
I 1984 opstod et budgetunderskud og en forhøjelse af loftet er således nødvendig.
In June 1984, the European
Fællesskabets budget­indtægter 1983 mio ECU procent
Overall Community budget: 1983 revenue
Told Landbrugsafgifter Sukker­ og isoglucoseafgifter Moms Andre indtægter *)
Customs duties Agricultural levies Sugar and isoglucose levies VAT Others'
*) Overskud fra foregående år (ekstraordinært højt), EF­funktionærernes skat etc.
' Carry overs — abnormally high — from previous years; taxes on Community officials, etc.
en række velbegrundede og af ministrene og Europa-Parlamentet lovligt besluttede udbetalinger.
But serious problems in financing the Community will remain between now and 1986 until the process of ratification by national parliaments is completed.
Den er også nødvendig for at undgå en panikpræget forvaltning af indtægterne.
It is also needed to compensate for a falling off in the Community's revenue from existing own resources.
Hertil kommer, at den verdensomspændende økonomiske afmatning hæmmer væksten i den internationale samhandel og det interne forbrug — og dermed begrænser væksten i både told- og moms-indtægterne.
The recession has restrained the growth of international trade and reduced internal consumption, and therefore receipts from VAT and customs duties.
Det er imidlertid kun via moms'en, man kan skaffe nye indtægter.
VAT is the only means of increasing Community revenue.
Landbrugsafgifterne størrelse kan ikke forudses, fordi de afhænger af svingningerne på verdensmarkedet og toldindtægterne falder i kraft af de aftaler om liberalisering af den internationale samhandel, som EF har indgået, og i kraft af de toldindrømmelser, som EF yder udviklingslandene.
The return from agricultural levies, tied to fluctuations of the world market, is impossible to forecast; the return from customs duties has tended to fall because of tariff concessions granted to non-Community countries through cooperation and development agreements or efforts to liberalize world trade.
Udgifterne
Expenditure
Den grafiske fremstilling på side 7 sammenligner EF's udgifter i 1973 — det år, da Danmark, Storbritannien og Irland blev medlemmer — med udgifterne i 1983.
Our graph (Page 7) compares expenditure in the Community's 1973 overall budget, when the United Kingdom, Ireland and Denmark joined, with that of 1983.
Sammenligningen påvirkes ikke synderligt af, at EF i mellemtiden har skiftet regningsenhed. I 1973 var den knyttet til dollarens guld-paritet, mens den nu er baseret på en »kurv« af medlemslandenes valutaer, hvori de indgår med andele, der svarer til deres erhvervsøkonomiske betydning.
The comparison is virtually unaffected by changes in the monetary units employed: the unit of account, tied to the gold parity of the dollar in 1973 and latterly the European currency unit (ECU), based on the value of a basket of currencies, calculated according to the relative size of the economies of Member States.
Inflationens virkning kræver mere opmærksomhed.
The impact of inflation is, however, a significant factor.
Mens de samlede udgifter er blevet 5,5 gange så store fra 1973 til 1983, er Fællesskabets gennemsnitspriser kun steget 2,6 gange.
Total expenditure increased by 5.5 times between 1973 and 1983.
Man må derfor regne med, at budgettet reelt er blevet fordoblet i årenes løb samtidig med, at udgifterne nu er anderledes sammensat.
Average prices in the Community increased by 2.6 times. Thus the real value of the Community budget doubled, during a period when expenditure spread to new areas.
I sammenligning med andre internationale organisationers udgifter og i et vist omfang også med medlemslandenes er det karakteristisk for EF-budgettet, at den overvejende del går til operationelle formål.
In comparison with international organizations and, to a certain extent, national governments, the Community budget is devoted overwhelmingly to operational expenditure.
Selve driftsomkostningerne udgør knap fem pet. af de samlede udgifter — selvom Fællesskabets flersprogethed øger både arbejdsbyrden og personalet (tolkning og oversættelse af de mange dokumenter mv.)
Administrative costs take up less than 5% of the total, despite the fact that the official use of seven languages generates an enormous quantity of work and staff posts (the translation of thousands of documents, interpretation, etc.).
Posten »diverse« i fremstillingen dækker især betalingen til medlemslandene for opkrævning af EF's indtægter.
The miscellaneous expenditure in the graph mainly consists of the share of own resources handed back to Member States to cover their collection costs.
Resten — mere end 90 pet. anvendes til økonomiske, sociale og regionale tilskud mv. dels i medlemslandene og dels i den tredje verden.
Otherwise, more than 90% of the budget is devoted to economic, social and regional expenditure in Member States or the Third World.
D Landbrug og Fiskeri fik i 1983 ialt 66,4 pet. af de samlede udgifter. 63,6 pet. gik til garantiordningerne for landbrugspriser, og resten gik til strukturmodernisering i landbruget og til fiskeri.
Apart from spending on agricultural guarantees and some financing of the Community's common research centre, this expenditure is mainly of a matching nature.
Baggrunden for, at denne andel, der umiddelbart forekommer ude af proportion med erhvervssammensætningen i EF, er, at
The Community finances, according to strict criteria, a proportion of the cost of projects submitted by Member States or public or private bodies.
fællesskabs­finansiering på dette område virkelig har afløst national finansie­ring.
But this is the only area where Community financing has largely taken over from national financing.
Disse udgifter udgør i øvrigt kun 2,5 pet. af europæernes udgifter til fødevarer.
Community spending on agriculture represents only 2.5% of total expenditure on food by Community citizens.
De dukkede op i 1965, da den fælles landbrugspolitik trådte i kraft, og repræsenterede i 1973 80,6 pet. af samtlige Fællesskabets udgifter.
Agricultural expenditure first entered the Community budget in 1965, when the common agriculture policy came into effect.
Siden da har deres andel været faldende, dels fordi nye politiske områder er dukket op ved siden af landbrugspolitikken, dels som følge af besparelser.
In 1973 it accounted for 80.6% of the budget but its share has since been greatly reduced by the creation of new policies and economy measures.
I løbet af de seneste år er landbrugets andel imidlertid påny vokset.
In the last few years the proportion of agricultural spending has again been on the increase.
Det skyldes, at den fælles landbrugspolitik har givet alt for gode resultater, hvad angår øget produktivitet og forsyningssikkerhed — som oprindeligt langt fra var til stede — og at denne fremgang er endt med at markedet er blevet overforsynet.
The success of the common agriculture policy, in terms of increasing productivity and guaranteeing previously uncertain supplies of food to Community citizens, has finally run up against the limits of the market. Internal consumption and exports have grown less rapidly than production and permanent surpluses have built up.
Forbru­get og eksporten stiger ikke så hurtigt som produktionen, og der er opstået strukturelle overskud.
Clearly it is not possible to subsidize indefinitely stocks of food for which there is no buyer.
Da man naturligvis ikke i det lange løb kan blive ved med at finansiere lagre, når de ikke kan afsættes, har Fællesskabet nu indledt en mere restriktiv politik, som især giver sig udslag i en begrænsning af prisgarantien, øgede bidrag fra producenterne til afsætning af overskuddene og i indførelse af kvoter i mælkesektoren — som beslaglægger 30 pet. af land­brugsfondens garantiudgifter.
The Community has launched a policy of restrictive management of the CAP through limiting guaranteed prices, in creasing the producers' share of the cost of disposing of surpluses and imposing production quotas in the dairy sector, which accounts for 30% of expenditure in the Guarantee Section of the EAGGF, the European fund for agricultural guarantees and guidance.
Π Regionalpolitikken fik i 1983 9,6 pet. af udgifterne (heraf gik ganske vist mere end en tredjedel til budget­kompensation til Storbritannien, — et emne, der omtales senere).
D Regional policy absorbed 9.6% of the 1983 budget (although a good third went towards budgetary refunds for the United Kingdom, of which more later).
Man bør bemærke, at der i budgettet for 1973 overhovedet ikke findes regionale udgifter.
There was no trace of regional spending in the 1973 Community budget.
Det skyldes, at Den Europæiske Fond for Regionaludvikling først i 1975 begyndte at yde støtte til vanskeligt stillede regioner og egne, som blev ramt særlig hårdt af den økonomiske afmatning.
The European Regional Development Fund was set up in 1975 to assist poorer regions and areas worst hit by the recession.
Støtten blev ydet i form af tilskud til finansieringen af investeringer i infrastruk­tur og industri­ og service­virksomheder samt andre tilskyndelser til at udvikle erhvervslivet.
The Fund co-finances infrastructure developments and new industrial and service projects as well as schemes to encourage entrepreneurial initiatives.
Π Socialpolitikken fik 5,7 pet. af udgifterne.
D Social policy took 5.7% of the budget.
Heraf gik de ni tiendedele til Den europæiske Socialfond, som bidrager til finansiering af undervisning og faglig omskoling, ansættelsestilskud.
Of this, nine-tenths was spent through the European Social Fund, which co-finances training and retraining schemes and job-creation projects.
Der lægges særlig vægt på at hjælpe unge (de får 75 pet. af midlerne) samt andre grupper, med særlige vanskeligheder og på at yde støtte i de vanskeligt stillede regioner samt de egne, der er hårdest ramt af arbejdsløsheden.
Special attention is given to the problems of the young (75% of spending) as well as workers in other problem categories, struggling regions and areas of high unemployment.
Det er af disse midler, der ydes støtte til undervisning, kultur, miljøbeskyttelse og forbrugerbeskyttelse.
Money is also given for education, culture, the environment and consumer protection.
Trods den stigende ledighed og talrige forslag fra Europa­Kommissionen, har det sociale område kun lige akkurat øget sin andel af EF's budget fra 1973 til 1983.
Despite the surge in unemployment and numerous proposals by the European Commission, there has been little increase in the share of the budget devoted to social problems between 1973 and 1983.
D Energi, forskning, industri og transport har tilsammen fået 5,6 pet. af udgifter­ne — henholdsvis 3,5 pet., 1,7 pet., 0,2 pet. og 0,06 pet.
D Energy, research, industry and transport: these sectors took 5.6% of the Community budget — 3.5%, 1.7%, 0.2% and 0.06% respectively.
Udviklingen i Fællesskabets budget (afholdte udgifter)
The development of the overall Community budget (actual expenditure)
Regional udvikling
Regional policy
Udviklingshjælp
Cooperation and development
I alt I 4 505
Total J 4 505
D Til udviklingshjælp medgik 4,0 pet. af midlerne eller 981 mio ECU, som især gik til landene omkring Middelhavet, i Asien og Latinamerika.
D Cooperation and development took 4% of the Community budget in 1983. The 981 million ECU went largely on food aid and assistance to Mediterranean, Asian and Latin American countries.
Udenfor budget­tet og stadig finansieret gennem nationale bidrag anvendes herudover godt 900 mio ECU til støtte til de lande i Stillehavet, Vestindien og Afrika, der har indgået Lomé­aftalen med EF.
Outside the budget framework, the European Development Fund, which still depends on national contributions, gives an average of 900 million ECU a year in aid to African, Caribbean and Pacific countries which have signed the Lomé Convention.
(I begyndelsen af 1970'erne ydede Den euro­pæiske Udviklingsfond ca. 200 mio regningsenheder årligt til de afrikanske lande, som dengang var de eneste associerede.)
In the early 1970s, the EDF was already giving 200 million units of account a year to African countries associated with the Community.
Vedtagelsen af Fællesskabet budget sker ved en kompliceret procedure, som strækker sig over mere end halvdelen af det forudgående år.
The establishment of the Community's overall budget is a complex process which spreads over more than half the previous year.
Først fremlægger Europa­Kommissionen et foreløbigt budget på grundlag af de betalinger, som man allerede har forpligtet sig til, og som man kan forudse bliver nødvendige for at opfylde Fællesskabets forpligtelser, de sandsynlige indtægter og konsekvenser­ne af beslutningerne i Europa­Parlamentet og Ministerrådet. Dette dokument oversendes til Ministerrådet, som på dette grundlag udarbejder et budgetforslag ved at acceptere eller ændre de enkelte detaljer.
The process begins with the presentation of a preliminary draft budget by the European Commission.
Dette sker med kvalificeret flertal, hvilket vil sige 45 ud af 63 stemmer, (idet de fire store medlemslande har hver 10 stemmer, Belgien, Holland og Grækenland hver fem, Danmark og Irland hver tre og Luxembourg to stemmer).
The preliminary draft budget goes before the Council of Ministers, which amends and adopts it by qualified majority (45 votes needed out of 63, with 10 votes each for the four largest States, 5 each for Belgium, Greece and the Netherlands, 3 each for Denmark and Ireland and 2 for Luxembourg).
Dette forslag forelægges Europa­Parlamentet, som mod absolut flertal (halvdelen af samtlige medlemmer = 218) kan foreslå og vedtage ændringer.
The Council's draft budget is then debated by the European Parliament, which can propose modifications or make amendments if there is a weighted majority of members in favour.
□ Det kan foreslå ændringer vedrørende de »obligatoriske udgifter« hvorved forstås udgifter til dækning af Fællesskabets forpligtelser overfor f.eks. land­bruget, som er garanteret visse priser, eller udviklingslande, hvormed der er indgået en samarbejdsaftale.
Π The Parliament has the right only to propose modifications to the 'obligatory expenditure', needed to honour the Community's legal commitments to third parties, such as support prices for farmers, and for developing countries which have signed cooperation agreements, etc.
□ Det kan vedtage ændringer vedrørende de »ikke­obligatoriske udgifter«.
Π The Parliament can vote amendments to 'non-obligatory' expenditure.
Disse udgifter er udtryk for udviklingen af det europæiske samarbejde og androg i 1983 ca. 28 pet. af det samlede budget.
This broadly consists of spending on other policies, designed to further the process of European integration, which accounted for 28% of the budget in 1983.
Når budgetproceduren indledes, beregner Europa­Kommissionen den maksimale stigning fra det ene år til det andet på grundlag af faktorer som den økonomiske vækst, inflationen og væksten i de nationale budgetter.
For this section of the budget, the European Commission calculates a maximum rate of increase from one year to the next.
Såvel Rådets som Parlamentets ændrings­forslag skal holdes inden for denne grænse, men Parlamentet disponerer altså under alle omstændigheder over halvdelen af beløbet.
This rate is worked out according to the level of economic growth, inflation and the increase in national budgets.
Den beregnede »maksi­male stigning« kan således overskrides, hvis der er enighed herom mellem Ministerrådet og Europa­Parlamentet eller, hvis Rådet for sit vedkommende bruger mere end halvdelen.
The Council's and Parliament's rights to amend the budget are limited by this ceiling.
Ved anden behandling af budgettet, skal der i Ministerrådet være kvalificeret flertal såvel for at acceptere som for at afvise (flertal imod) Parlamentets ændringsforslag vedrørende de obligatoriske udgifter, hvad enten der er tale om forhøjelser eller ej.
But the Parliament, in any event, has the right to propose increases within a 'margin of manoeuvre' which is equal to half the maximum rate. The theoretical maximum can, therefore, be passed if the Council itself uses more than half of the maximum rate.
Parlamentets forslag vedrørende de ikke­obligatoriske udgifter kan også afvises af Rådet, men Parlamentet kan genindsætte dem ved anden
The rate can also be exceeded by common consent of Council and Parliament.
behandling, hvor det har det sidste ord.
A 'blocking minority' of States can therefore prevent a Parliament proposal from being adopted.
Når andenbehandlingen er overstået, vedtager eller forkaster Parlamentet budgettet.
At the end of this second reading, the Parliament votes to adopt or reject the budget.
I december 1979 afviste Parlamentet, som netop var blevet direkte valgt, for første gang et budgetforslag.
In December 1979, the Parliament, elected by popular vote for the first time, rejected the draft budget.
Fællesskabet måtte derfor måned for måned klare sig med tolvtedele af det foregående års budget. Dette fortsatte, indtil Ministerrådet i juli 1980 accepterede et kompromis.
The Community was forced to operate the following year on a month-to-month financing system, limited to 'provisional twelfths' of the previous budget, until the Council of Ministers agreed a compromise in July 1980.
For Parlamentet er budgettet derfor blevet et politisk middel til at præge Fælles skabets udvikling.
The Parliament has come to see the budget as a political weapon, allowing it to influence to some extent the development of the Community.
Som følge af Parlamentets voksende indflydelse og for at rationalisere budgetproceduren har der udviklet sig en samrådsprocedure mellem Parlamentet, Ministerrådet og Europa-Kommissionen.
To simplify the budgetary process and take account of the growing influence of the Parliament, machinery has been developed for concertation between the Commission, the Council and Parliament.
Repræsentanter for de tre institutioner søger i alle beslutningsprocessens faser at afstemme deres synspunkter vedrørende Kommissionens fordeling på obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter før Rådet og Parlamentet fastlægger deres officielle standpunkter.
Representatives of the three institutions try to reconcile their sometimes conflicting views at the time when the Commission classifies the budget as either obligatory or nonobligatory and before Council and Parliament take a formal position on each stage of the budget process.
En tilsvarende samrådsprocedure anvendes ligeledes i forbindelse med love og forordninger med væsentlige finansiel virkning, og man står her overfor indgangen til et nyt fællesansvar for Rådet og Parlamentet. Dette betegner en udvikling i forhold til den rådgivende status, som Europa-Parlamentet så længe var henvist til.
It is worth pointing out that the concertation machinery is also called on to examine proposed new laws and regulations which have major financial implications.
Overgangen til systemet med egne indtægter, der ikke er underlagt de nationale Parlamenters kontrol, har af indlysende demokratiske grunde haft som logisk konsekvens, at Europa-Parlamentets budgetkompetance er blevet styrket på basis af de to traktater af 1970 og 1975.
The strengthening of the Parliament's budgetary powers, on the basis of treaties signed in 1970 and 1975, became necessary for obvious democratic reasons when the Community developed its system of own resources, outside the control of national parliaments.
Parlamentet har således fået selvbestemmelsesret med hensyn til dets egne driftsudgifter. Hertil kommer at Parlamentets stilling er blevet styrket ved kravet om flertal imod i forbindelse med dets forslag vedrørende obligatoriske udgifter, en vis »manøvre-margin«, til at gennemføre ændringer vedrørende ikke-obligatoriske udgifter, retten til at vedtage eller forkaste budgettet og endelig retten til at godkende Europa-Kommissionens administration af budgettet efter at have kontrolleret overensstemmelsen med budgetmyndighedens beslutninger.
The Parliament gained: autonomy over its own operating expenses; the system of blocking minorities to change its modifications to certain obligatory spending; the 'margin of manoeuvre'; the power to amend nonobligatory spending; the right to adopt or reject the budget; and finally the power to give a discharge to the Commission after checking whether the budget was spent in accordance with the decisions of the budgetary authority.
Herudover fører EF's uafhængige Revisionsret, der blev oprettet i 1975, kontrol med at Fællesskabets indtægter og udgifter er lovlige og korrekte.
A further measure of control was instituted in 1975 with the creation of an independent body, the Court of Auditors, to study the legality, regularity and proper management of Community expenditure and revenue.
Budget-kompetancens begrænsninger
The limitations of the budgetary approach
En analyse af budgettet giver mange oplysninger om det Europa, der er under opbygning.
An analysis of the Community budget reveals many things about the progress made towards a united Europe.