natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I førstnævnte dom statuerede Domstolen, at artikel 4, stk. 1, både isoleret betragtet og efter direktivets formål og indhold var tilstrækkelig præcis til, at bestemmelsen kunne påberå bes af en borger for en national domstol med hen blik på, at denne undlod at anvende en national be stemmelse, som ikke var i overensstemmelse med artiklen.
In the former the Court ruled that Article 4(1 ), standing by itself and seen in the light of the objective and content of the Directive, was sufficiently precise to be relied upon by an individual before a national court in order to have any national provision, not in conformity with that article, declared inapplicable.
I analogi med sidstnævnte dom, som vedrørte direkte forskelsbehandling, fastholdt Domstolen, at i tilfælde, hvor der som i denne sag forelå indirekte forskelsbehandling, havde den gruppe, der stilledes ugunstigt, det være sig mænd eller kvinder, ret til at være omfattet af samme ordning som de øvrige ydelsesberettigede.
By analogy with the latter, which concerned direct discrimination, the Court stated that in a case of indirect discrimination such as this, the members of the group placed a: a dis­advantage, be they men or women, were entitled to have the same rules applied to them as were applied to the other recipients of the allowance.
I denne dom har EFD videreudviklet sin dom i sag 71/85 — FNV med hensyn til følgerne af, at national lovgivning er i strid med artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 med hensyn til social sikring.
In this judgment the EG develops its ruling in Case 71/85 — FNV with reference to the consequences of national legislation being contrary to Article 4(1 ) of Directive 79/7 on Social Security matters.
I f/W-sagen fastslog EFD, at den gunstigste behandling skulle anvendes over for dem, der var udsat for direkte forskelsbehand ling. Dette princip blev i den foreliggende sag udvi det til at omfatte situationer med indirekte forskelsbe handling.
In the FNV case, the EG held that the most favourable treat­ment has to be applied to those who suffered from direct discrimination. This principle was extended in the present case to situations of indirect discrimina­tion.
Det er vigtigt at bemærke, at EFD ikke accepterede den begrundelse, at den pågældende na tionale lovgivning var del af en generel social politik, der tog sigte på at sikre borgerne en mindsteindkomst, fordi der var tale om en undtagelse fra denne poli tik.
It is important to note that the EG did not ac­cept the justification that the national legislation in question formed part of a general social policy, which aimed at providing a minimum income, because it amounted to an exception to this policy.
Se dog sag C-229/89 — Kommissionen mod Belgien. gien.
See, however, Case C­229/89 — Commission ν Belgium.
I besvarelse af disse to spørgsmål statuerede Dom stolen:
In answer to these two questions, the Court held that:
Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 skal fortolkes således, at be stemmelsen er til hinder for, at dersom led i en na tional lovgivning, hvorefter forsikrede, der bliver uarbejdsdygtige, har ret til en social mindsteind komst, gælderen undtagelsesbestemmelse om, at forsikrede, der har haft deltidsbeskæftigelse, kun kan modtage en ydelse svarende til den lønindtægt, de har haft, når denne foranstaltning
Article 4(1 ) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 must be interpreted as preclud­ing a provision from creating, within the framework of national legislation which guar­antees a minimum subsistence income to insured persons suffering from incapacity for work, an exception to that principle in respect of insured persons who had previously worked on a part­time basis and from limiting the amount of the allowance to the wage previously received.
Sag 262/88
Case 262/88
Dato for dommen: 17. maj 1990.
Date of judgment: 17 May 1990.
Desuden var medlemmer af pensionskassen, som ved arbejdsforholdets ophør var fyldt 40 år og havde været ansat hos Guardian i 10 år, berettiget til opsat pension, som blev udbetalt ved den normale pensionsalders ind træden.
Entitlement to a deferred pen­sion payable at the normal pensionable age was also conferred on members of the fund who were at least 40 years old and had completed 10 years' service with the Guardian when the employment relation­ship was terminated.
I Guardians »Guide to Severance Terms« (i det følgende benævnt »afskedigelsesvilkårene«), der indgik som en del af hr. Barbers arbejdskontrakt, be stemtes det, at medlemmer af pensionskassen i tilfælde af afskedigelse begrundet i driftsmæssige hen syn var berettiget til aktuel pension under fo rudsætning af, at de var fyldt 55 år for mænds ved kommende og 50 år for kvinders vedkommende.
The Guardian guide to severance terms, which formed part of Mr Barber's contract of employment, provided that, in the event of redun­dancy, members of the pension fund were entitled to an immediate pension, subject to having attained the age of 55 for men and 50 for women.
Personer, som ikke opfyldte disse betingelser, modtog visse kontantydelser, der blev beregnet efter ancien niteten, og til opsat pension, der blev udbetalt ved den normale pensionsalders indtræden.
Staff who did not fulfil those conditions received certain cash benefits calculated on the basis of their years of ser­vice and a deferred pension payable at the normal pensionable age.
(EØF-traktaten, artikel 119, Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 og Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976).
(EEC Treaty, Article 119, EEC Council Directive 75/117 of 10 February 1975, and EEC Council Dir­ective 76/207 of 9 February 1976).
Hr. Barber blev afskediget af driftsmæssige grunde med virkning fra den 31. december 1980, da han var 52 år.
Mr Barber was made redundant with effect from 31 December 1980, when he was aged 52.
Guardian udbetalte ham de i afskedigelsesvil kårene fastsatte kontantydelser, den lovbestemte fra trædelsesgodtgørelse samt et gratiale.
The Guardian paid him the cash benefits provided for in the sever­ance terms, the statutory redundancy payment and an ex gratia payment.
Han ville have været berettiget til arbejdsophørspension fra det tidspunkt, hvor han fyldte 62 år.
He would be entitled to a retire­ment pension as from the date of his 62nd birthday.
Hr. Barber fandt, at han blev udsat for ulovlig forskelsbehandling på grundlag af køn, og anlagde derfor sag ved Industrial Relations Tribunal.
Taking the view that he was a victim of unlawful discrimination based on sex, Mr Barber instituted pro­ceedings in the industrial relations tribunal.
Da han ikke fik medhold i første og anden instans, appellerede han til Court of Ap peal.
When his claim was dismissed at first and second instance, he appealed to the Court of Appeal.
Ved kendelse af 12. maj 1988 forelagde Court of Appeal, London, i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
By an order of 12 May 1988, the Court of Appeal in London referred the following questions to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
Hr. Barber var medlem af den pensionskasse, der var stiftet af Guardian Royal Exchange Assurance (i det følgende benævnt »Guardian«). Pensionskassen var indrettet således, at medlemmerne ikke skulle betale bidrag, dvs. at ordningen fuldt ud finansieredes af arbejdsgiveren.
Mr Barber was a member of the pension fund estab­lished by the Guardian Royal Exchange Assurance ('the Guardian') which applied a non-contributory scheme, i.e., a scheme wholly financed by the em­ployer.
Dette var en såkaldt »contractedout« ordning, som var godkendt i medfør af Social Security Act 1975, og som indebar, at medlemmerne ved aftale gav afkald på at være omfattet af den indtægtsbestemte del af den statslige pensionsord ning, som den pågældende ordning trådte i stedet for.
That scheme, which was a contracted-out scheme approved under the Social Security Act 1975, involved the contractual waiver by members of the earnings-related part of the State pension scheme, for which the scheme in question was a substitute.
Medlemmerne af en sådan ordning betalte kun nedsatte bidrag til den statslige pensionsordning svarende til det grundbeløb, der i henhold til sidstnævnte ordning udbetaltes til alle arbejdstagere uanset deres indtægt.
Members of a scheme of that kind paid to the State scheme only reduced contributions corresponding to the basic flat-rate pension payable under the latter scheme to all workers regardless of their earnings.
Efter Guardians pensionsord ning var den normale pensionsalder for den kategori af ansatte, hr. Barber tilhørte, 62 år for mænd og 57 år for kvinder.
Under the Guardian pension scheme, the normal pen­sionable age fixed for the category of employees to which Mr Barber belonged was 62 for men and 57 for women.
Denne forskel svarede til forskellen efter den statslige socialsikringsordning, hvor den normale pensionsalder var 65 år for mænd og 60 år for kvin
That difference was equivalent to that which existed under the State social security scheme, where the normal pensionable age was 65 for men and 60 for women.
1 ) Når en gruppe ansatte afskediges af arbejdsgi veren under omstændigheder, der svarer til omstændighederne i denne sag, og modtager ydelser i forbindelse hermed, er alle disse ydelser da »løn« som omhandlet i EØF-traktatens artikel
(1 ) When a group of employees is made compulsorily redundant by their employer in circum­stances similar to those of this case and they re­ceive benefits in connection with that redundancy, are all those benefits 'pay' within the meaning of Article 119 of the EEC Treaty and the equal pay Directive (75/117/EEC), or do they fall within the equal treatment Directive (76/207/EEC), or neither?
119, jf. ligelønsdirektivet (75/117/EØF), eller fal der de ind under ligebehandlingsdirektivet (76/207/EØF), eller må det antages, at de ikke er omfattet af nogen af disse bestemmelser?
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community
2) Er det af betydning for besvarelsen af spørgsmål 1, at en af de omhandlede ydelser er en pen sion, der udbetales i forbindelse med en privat erhvervstilknyttet pensionsordning, som admini streres af arbejdsgiveren (»en privat pension«)?
(2) Is it material to the answer to question 1 that one of the benefits in question is a pension paid in connection with a private occupational pension scheme operated by the employer ('a private pension')?
3) Er det i artikel 119 og i ligelønsdirektivet om handlede ligelønsprincip tilsidesat under de omstændigheder, der foreligger i nærværende sag, hvis a) en mand og en kvinde på samme alder af skediges under samme omstændigheder, og kvinden i forbindelse hermed får aktuel privat pension, mens manden kun får opsat pen sion, eller b) den samlede værdi af de ydelser, kvinden modtager, er større end den samlede værdi af de ydelser, manden modtager?
(3) Is the principle of equal pay referred to in Article 119 and the equal pay Directive infringed in the circumstances of the present case if:
Således var den ydelse, en arbejdstager modtog ved sin afskedigelse, i princippet omfattet af begrebet »løn« i artikel 119's forstand. Endvidere bemærkede Domstolen, at det ikke kunne antages, at en fratrædelsesgodtgørelse som den, der var tale om i denne sag, og som udbetaltes af arbejdsgiveren, ophørte med at være en form for løn, blot fordi den ikke udbetaltes i henhold til arbejds kontrakten, men var lovbestemt eller ydedes på fri villigt grundlag. Med hensyn til lovbestemte fratrædel sesgodtgørelser tog artikel 119 — som Domstolen statuerede i Defrenne //-dommen — også sigte på forskelsbehandling, som umiddelbart skyldtes lovbe stemmelser.
(a) a man and a woman of the same age are made compulsorily redundant in the same circumstances, and in connection with that re dundancy, the woman receives an imme diate pension but the man receives only a de ferred private pension, or sue, could not cease to constitute a form of pay on the sole ground that, rather than deriving from the contract of employment, it was a statutory or ex gratia payment.
Dette indebar, at lovbestemte ydelser kun ne være omfattet af begrebet løn i denne bestem melses forstand.
This meant that benefits provid ed by law could come within the concept of pay for the purposes of that provision.
Med hensyn til beløb, som arbejdsgiveren udbetalte på frivilligt grundlag, frem gik det af dommen i sag 12/81 — Garland, at artikel 119 også fandt anvendelse på ydelser, som en ar bejdsgiver udredte til arbejdstagerne uden at være kontraktligt forpligtet hertil.
In the case of ex gratia payments by the employer, it was clear from the judgment in Case 12/81 — Garland, that Article 119 also applied to advantages which an employer granted to workers although he was not required to do so by contract.
Derfor konkluderede Domstolen, at det ikke var nødvendigt at undersøge, om ligebehandlingsdirektivet fandt anvendelse i denne situation.
Accordingly, concluded the Court, there was no need to discuss whether or not the Directive on equal treatment was applicable to the present situation.
4) Har artikel 119 og ligelønsprincippet direkte virkning under de omstændigheder, der forelig ger i denne sag?
(4) Are Article 119 and the equal pay Directive of direct effect in the circumstances of this case?
5) Har det betydning for besvarelsen af spørgsmål 3, at kvindens ret til at opnå en aktuel pension i henhold til afskedigelsesvilkårene afhang af, om hun opfyldte betingelserne for aktuel pension i henhold til bestemmelserne i den private erhvervstilknyttede ordning derved, at hun blev betragtet som pensioneret af Guardian, fordi hun blev afskediget i løbet af syvårsperioden forud for det tidspunkt, hvor hun normalt skulle have været pensioneret i henhold til pensionsordnin gen?
(5) Is it material to the answer to question 3 that the woman's right to access to an immediate pension provided for by the severance terms could only be satisfied if she qualified for an imme diate pension under the provisions of the private occupational scheme in that she was being treated as retired by the Guardian because she was made redundant within seven years of her nor mal pension date under the pension scheme?
I besvarelse af spørgsmål 1 udtalte Domstolen for det første, at den omstændighed, at visse ydelser ud
In reply to question 1, the Court firstly stated that the fact that certain benefits were paid after the ter mination of the employment relationship did not pre vent them from being in the nature of pay, within the meaning of Article 119 of the Treaty.
I betragtning af ovenstående måtte det andet spørgsmål forstås således, at det i det væsentlige dreje de sig om, hvorvidt en arbejdsophørspension, der blev udbetalt i henhold til en privat erhvervstilknyttet pensionsordning, en såkaldt »contractedout« ord ning, var omfattet af artikel 119, især når pensionen tilkendtes i forbindelse med afskedigelse af driftsmæssige grunde.
In view of the above, the second question should be understood as seeking in substance to ascertain whether a retirement pension paid under a con tracted-out private occupational scheme fell within the scope of Article 119, in particular where that pen sion was awarded in connection with compulsory re dundancy.
I denne forbindelse påpegede Domstolen for det første, at de omhandlede ordnin ger enten var et resultat af en overenskomst mellem ar bejdstagere og arbejdsgivere eller af en ensidig be slutning truffet af arbejdsgiveren.
In that regard, the Court first pointed out that, the schemes in question were the result either of an agreement between workers and employers or of a unilateral decision taken by the employer.
De finansieredes fuldt ud af arbejdsgiveren eller af arbejdsgiveren og arbejdstagerne i forening, uden at der i noget tilfælde ydedes bidrag hertil fra det offentlige.
They were wholly financed by the employer or by both the em ployer and the workers without any contribution whatsoever being made by the public authorities.
Følgelig var sådanne ordningeren del af de ydelser, arbejdsgiveren tilbød arbejdstagerne.
Accordingly, such schemes formed part of the con sideration offered to workers by the employer.
For det andet fandt sådanne
Based on this, the Court concluded
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab effektive virkning blive svækket. Heraf fulgte, at vir kelig gennemskuelighed, der gjorde det muligt at udøve en effektiv kontrol, kun opnåedes, hvis li gelønsprincippet gjaldt for hver enkelt del af den løn, mænd og kvinder modtog.
Case-law of the European Court of Justice that, unlike the benefits awarded by national statu tory social security schemes, a pension paid under a contracted-out scheme constituted consideration paid by the employer to the worker in respect of his employment and consequently fell within the scope of Article 119.
ordninger ikke obligatorisk anvendelse på almindeli ge grupper af arbejdstagere.
being required to define them with greater precision in order to permit their application.
For det tredje bemærkedes, at selv om de bidrag, der indbetaltes til disse ordninger, og de ydelser, de gav adgang til, delvis trådte i stedet for bidrag eller ydelser i henhold til den almindelige, lovbestemte ordning, kunne denne omstændighed ikke føre til, at artikel 119 ikke fandt anvendelse. På dette grundlag konkluderede Domstolen, at pension, der udbetaltes i henhold til en »contractedout« ordning, i modsætning til ydelser i henhold til nationa le lovbestemte socialsikringsordninger, var ydelser, som arbejdstageren modtog fra arbejdsgiveren som følge af arbejdsforholdet, og derfor var omfattet af artikel 119.
The Court conclud ed by saying that if a woman was entitled to an im mediate retirement pension when she was made com pulsorily redundant, but a man of the same age was entitled in similar circumstances only to a deferred pension, then the result was unequal pay as between those two categories of workers which the national court could itself establish by considering the components of the remuneration in question and the criteria laid down in Article 119.
I besvarelse af det tredje og det femte spørgsmål fandt Domstolen det tilstrækkeligt at bemærke, at arti kel 119 forbød enhver form for lønmæssig forskels behandling af mænd og kvinder, uanset hvilken ord ning der gav anledning til forskelsbehandlingen.
In answer to the third and fifth questions, the Court found that it was sufficient to point out that Article 119 prohibited any discrimination with regard to pay as between men and women, whatever the system which gave rise to such inequality.
Følgelig var det i strid med artikel 119 at fastsætte forskellige aldersbetingelser for de to køn, for så vidt angik pensioner, der udbetaltes i henhold til en »contracted-out« ordning, selv om forskellen i pensions alder for mænd og kvinder svarede til den forskel, der gjaldt efter den nationale lovbestemte ordning.
Accordingly, it was contrary to Article 119 to impose an age condition which differed according to sex in respect of pen sions paid under a contracted-out scheme, even if the difference between the pensionable age for men and that for women was based on that provided by a national statutory scheme.
Domstolen henviste endvidere til flere af sine domme, hvori den havde fremhævet den grundlæggende be tydning, der måtte tillægges gennemskueligheden, og navnlig muligheden for kontrol fra de nationale domstoles side med henblik på at forhindre og i givet fald ophæve enhver forskelsbehandling med hensyn til køn.
The Court further men tioned several of its judgments in which it emphasized the fundamental importance of transparency and, in particular, of the possibility of review by the national courts, in order to prevent and, if necessary, elimin ate any discrimination based on sex.
Med hensyn til måden, hvorpå det kunne ef terprøves, om ligelønsprincippet blev overholdt, bemærkede Domstolen, at hvis de nationale domstole var forpligtet til at foretage en vurdering og sam menligning af alle de forskellige former for ydelser, der alt efter omstændighederne udbetaltes til mænd og kvinder, ville domstolskontrollen være vanskelig at gennemføre, og som følge heraf ville artikel 119's
With regard to the means of verifying compliance with the principle of equal pay, the Court stated that, if the national courts were under an obligation to make an assess ment and a comparison of all the various types of con sideration granted, according to the circumstances, to men and women, judicial review would be difficult and the effectiveness of Article 119 would be dimin ished as a result.
Sidst, men ikke mindst, tog Domstolen stilling til denne doms tidsmæssige virkninger.
Last but not least, the Court considered the effects of this judgment ratione temporis.
Det fulgte af dens dom i sag 43/75 — Defrenne II, at den undtagelses vis under hensyntagen til de alvorlige forstyrrelser, dommen kunne medføre, for så vidt angik begiven heder i fortiden, se sig foranlediget til at begrænse de berørtes muligheder for at påberåbe sig den fortolk ning, Domstolen anlagde af en bestemmelse på grundlag af præjudiciel anmodning.
It followed from its ruling in Case 43/75 — Defrenne II, that it could, by way of exception, taking account of the serious diffi culties which a judgment could create as regards events in the past, be moved to restrict the possibility for all persons concerned to rely on the interpreta tion which the Court, in proceedings on a reference to it, for a preliminary ruling, gave to a provision.
Domstolen bemærkede derefter, at medlemsstaterne og de berør te parter i lyset af artikel 7, stk. 1, i direktiv 79/7 og artikel 9, litra a), i direktiv 86/378 med rimelighed kun ne gå ud fra, at artikel 119 ikke fandt anvendelse på pensioner, der blev udbetalt i henhold til »contractedout« ordninger, og at der fortsat kunne gøres und tagelse fra princippet om ligestilling af mænd og kvin der på dette område. Under disse omstændigheder
The Court then stated that in the light of Article 7(1) of Directive 79/7 and Article 9(a) of Directive 86/378, the Member States and the parties concerned were reasonably entitled to consider that Article 119 did not apply to pensions paid under contracted-out schemes and that derogations from the principle of equality between men and women were still permit ted in that sphere.
var bydende retssikkerhedshensyn til hinder for, at der rejstes tvivl om retsforhold, hvis virkninger allerede var udtømt, når dette kunne bevirke, at ligevægten i en række af disse pensionsordninger blev forstyrret med tilbagevirkende kraft.
In those circumstances, said the Court, overriding considerations of legal certainty precluded legal situations which had exhausted all their effects in the past from being called in ques tion where that might upset retroactively the financial balance of many contracted-out pension schemes.
Der burde dog gøres en undtagelse, for så vidt angik personer, som rettidigt havde taget skridt til at sikre deres rettigheder.
It was appropriate, however, to provide for an exception in favour of individuals who had taken action in good time in order to safeguard their rights.
En delig bemærkede Domstolen, at virkningerne af den nævnte fortolkning ikke burde begrænses, for så vidt angik pensionsrettigheder, der erhvervedes efter afsigelsen af nærværende dom.
Finally, the Court pointed out that no restriction on the ef fects of the aforesaid interpretation could be permitted as regards the acquisition of entitlement to a pen sion as from the date of this judgment.
I besvarelse af de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In answer to the questions referred to it, the Court ruled that:
Ydelser, som en arbejdsgiver udbetaler til en ar bejdstager i forbindelse med dennes afskedigel se af driftsmæssige grunde, er omfattet af EØF-traktatens artikel 119, uanset om ydelserne udbetales i henhold til en arbejdskontrakt, i hen hold til lovbestemmelser eller på frivilligt grund lag.
The benefits paid by an employer to a worker in connection with the latter's compulsory redun­dancy fall within the scope of the second para­graph of Article 119 of the EEC Treaty, whether they are paid under a contract of employment, by virtue of legislative provisions or on a voluntary basis.