natgillin/translations-raw huggingface dataset:
trods for princippet om at man i EF skulle foretrække fællesskabsprodukter.
also contributed to the rise of farm imports, despite the principle of Community preference.
Fællesskabet importerer faktisk flere landbrugsprodukter, end det eksporterer, særligt tropiske produkter, frugt, juice og olieholdige frø til dyrefoder, mens de vigtigste eksportvarer er korn, oksekød, smør og vin.
The Community actually imports more farm products than it exports, especially tropical products, fruit juices and oilseeds for animal feed, while its main exports are cereals, beef, butter and wine.
Der var desværre en hel række.
There were, unfortunately, a number of these.
Når priserne for eksempel skulle være ens for de samme varer i hele Fælles skabet, blev prisen normalt sat efter prisen i det land, hvor varen var dyrest, hvilket medførte en stor forskel mellem priserne på verdensmarkedet og i EF. Priserne på de fleste varer, som allerede var højere i EF, blev nu endnu højere.
For one, in unifying the prices for products in the Community, the price set was generally the price of the country where the product was most expensive, resulting in the gap between world market and EC prices, which were already higher for most products, widening even further.
Sortering af grøntsager efter størrelse gor det muligt at sikre, at kvalitetskravene over_ holdes, o
Size grading of vegetables makes it possible to verify compliance with quality standards.
EU's levnedsmiddeloverskud har kunnet bruges i en meget vigtig sammenhæng, ¡det det har kunnet anvendes til fødevarehjælp og humanitær hjælp til katastroferamte lande.
EL) food surpluses have had one most valuable role — as food and humanitarian aid for countries in distress.
Mellem 1975 og 1987 ydede EF fødevarehjælp til en værdi på over 4 mia. ECU.
Between 1975 and 1987 the Community supplied food aid worth over ECU 4 billion.
Senere har man ud over den traditionelle fødevarehjælp sendt meget store humanitære forsendelser til den tidligere Østblok, særlig til Bosnien-Herzegovina.
Since then, in addition to traditional food aid, substantial humanitarian shipments have been sent ot the former Eastern bloc, most particularly to Bosnia-Herzogovina.
Levnedsmidler fra interventionslagrene er også gjort tilgængelige for de mest trængende i Fællesskabet.
Food from intervention stocks is also made available to the most needy within the Community.
Der er siden 1987 gratis uddelt fødevarer til en værdi på næsten 1 mia. ECU, finansieret over fællesskabsbudgettet og forvaltet af medlemsstaterne.
Financed by the Community budget and managed by Member States, close to ECU 1 billion worth of food has been distributed in this way since 1987.
For det andet fik landmændene en mindstepris for deres varer, selvom de kun solgte dem som overskud, som EF's interventionsmyndigheder skulle oplagre til senere salg til lavere priser på verdensmarkedet, hvilket betød, at der blev skabt overskudsbjerge.
Secondly, and perhaps more importantly, the fact that farmers got a minimum price for their produce even if they only sold them as surpluses to be stockpiled by the Community intervention authorities for later resale at subsidized prices on the world market meant that surplus 'mountains' were created.
Hertil kom den teknologiske udvikling, der gjorde, at landmændene kunne øge deres udbytte eksplosivt.
This was compounded by technological advances leading to farmers increasing their yields, in some cases almost exponentially.
I Italien voksede mælkeproduktionen med halvdelen mellem 1970 og 1990, og i samme periode fordobledes kornproduktionen i Nederlandene.
In Italy milk production increased by half between 1970 and 1990; for the same period cereal yields doubled in the Netherlands.
markedet. Indførelsen af en mælkekvoteordning i 1984 var et forsøg på yderligere at bremse den stadigt stigende overproduktion af mælk.
I setting-up of the milk quota system in 1984 sought to further curb the ever rising overproduction of milk.
Oplagringen af overskud og den støtte, der skulle gives for at sælge disse overskud på verdensmarkedet, betød også en stadig stigning i landbrugsbudgettet.
The stockpiling of surpluses and the subsidies involved in selling them on to the world market also meant the continued rise of the agricultural budget.
Det blev samtidig klart, at den fælles landbrugspolitik ikke længere gav den støtte, som mange landmænd, ¡sær mindre landmænd eller dem i mindre produktive områder, havde behov for.
Equally, it became clear that the CAP was no longer bringing the essential support many farmers, especially the smaller ones or those in less productive areas needed.
Lige inden reformen gennemførtes, gik over 80% af EF-støt-ten til kun 20% af EF's landmænd.
On the eve of reform more than 80% of Community spending went to only 20% of the Community's farmers.
Hvorfor er de tidligere forsøg på at reformere den fælles landbrugspolitik ikke lykkedes?
Why did early attempts to refom the CAP not succeed?
Der blev gjort yderligere forsøg i 1988, da der blev lagt loft på fremtidig fællesskabsfinansiering af landbruget, og der blev indført »garantilofter« eller stabilisatorer for hvert enkelt produkt, således at støtten til landmændene automatisk blev nedsat, når maksimumsgarantiloftet var nået.
Further attempts were made in 1988 when a ceiling was imposed on future Community spending on agriculture, and 'guarantee limits' or stabilizers in troduced for every type of product so that support payments to farmers were automatically reduced once the maximum guarantee level had been reached.
Alligevel voksede overskuddene fortsat, især af oksekød og mælk, og da man mistede visse traditionelle eksportmarkeder, såsom republikkerne i det tidligere Sovjetunionen og dele af Mellemøsten i kølvandet på Golfkrigen, var der hårdt brug for reformer.
Even so surpluses continued to accumulate, especially in beef and milk, and with the loss of some traditional export markets such as the Republics of the former Soviet Union and parts of the Middle East in the wake of the Gulf War, the reforms were hardly effective.
Der var absolut brug for en reform, men tidligere forsøg på at regulere de nævnte skævheder på markedet kom til kort over for den manglende smidighed i systemet.
Reform was clearly needed, but early attempts to adjust the market imbalance outlined above came up against the functional rigidities in the system.
Den første, som var et beskedent forsøg, blev gennemført i 1979, da landbrugsministrene blev enige om at indføre en »medansvarsafgift« for mælkeproducenterne for at forsøge at begrænse omkostningerne ved oplagring af overskud og salg til subventionerede priser på verdens-
The first, albeit modest attempt was made in 1979 when agricultural ministers agreed to impose a co-responsibility levy on dairy farmers to help meet the cost of storing their surpluses and selling them off at subsidized prices on the world markets. The
Ja, det gør den, skønt mange af de ændringer, man enedes om i 1993, først vil kunne mærkes, når reformen er helt gennemført i 1997.
Yes it is, although many of the changes agreed in 1993 will only become visible when the reforms are fully in place in 1997.
Under alle omstændigheder vil den føre til, at der spares, og udgifterne til landbruget falder fortsat som en procentdel af fællesskabsbudgettet.
Nonetheless, reform will succeed in making savings, and expenditure on agriculture continues to fall as a percentage of the Community budget.
For eksempel er det et mindre kendt faktum, at EU på landbrugsbudgettet for 1994 brugte 3200000 ECU mindre end planlagt, og prognoserne for 1995 viser, at den ne tendens fortsætter.
For instance, it is a little known fact that the Community underspent its 1994 agricultural budget by ECU 3 200 million and forecasts for 1995 show the trend continuing.
Ikke anvendte beløb går tilbage til medlemsstaterne.
Unspent sums are returned to the Member States.
Centralt i reformen af den fælles landbrugspolitik i 1992 var behovet for at nedsætte priserne og således blive mere konkurrencedygtige både hjemme og andre steder.
At the core of the CAP reforms in 1992 lay the need to reduce prices, thus gaining competitiveness both at home and abroad.
Samtidig skulle produktionen bringes i overensstemmelse med efterspørgslen, og støtten til landmændene skulle først og fremmest gives til dem, der havde størst behov for den.
At the same time production needed to be brought into line with demand, and support for farmers focused on those that most needed it.
Det vigtigste ved reformerne er den gradvise prisnedskæring på vigtige produkter, særlig på områder, hvor overskuddene var vokset ud over alle bredder, som det var tilfældet for korn og oksekød.
The central element of the reforms en visages gradual price cuts for key products, especially where surpluses were rife, as with cereals and beef.
For korns vedkommende skal der ske en nedsættelse af priserne på 29% inden 1997 og for oksekøds vedkommende på 15%.
Cereals are to see a 29% decrease in price by 1997, beef 1 5%.
Hertil kom mer, at alle andre end de mindste landbrug blev anmodet om hvert år at tage en del af deres opdyrkede jord ud af produktion gennem braklægningsordningen.
In addition, all but the smallest farmers have been required to take an annual proportion of their arable land out of production under the 'set-aside' system.
I begyndelsen var der tale om 15%, en procent der siden er blevet nedsat, således at landmændene har kunnet drage fordel af nye markedsmuligheder.
Initially 15%, this has since been lowered to allow farm ers to take advantage of new market opportunties.
De landmænd, der har haft indtægtstab på grund af prisnedskæringerne, vil få fuld og direkte kompensation; for oksekødsproducenterne vil støtten komme til at afhænge af størrelsen af kvægbestanden og af landmandens produktionsmetoder.
Farmers suffering from loss of earnings resulting from price cuts will get full and direct compensation, for beef farmers support will de pend upon the size of their herds and on their production methods.
Det er lige så vigtigt, at den fælles landbrugspolitik nu svarer bedre til behovet og er mere målrettet.
It is equally important to point out that the CAP is now more responsive and better targeted.
Der er stort set ikke længere smørbjerge. I maj 1995 var det samlede offentlige smørlager på 28 000 tons, hvilket er mindre end en uges forbrug, og de offentlige kornlagre, som var på over 25 mio. tons i begyndelsen af 1990, er nu kun på 5 mio. tons i 1995.
There is no butter mountain to speak of; in May 1995 the entire public butter stock was 28 000 tonnes, less than a week's supply and public cereals stocks had de creased from over 25 million tonnes at the beginning of 1990 to some 5 million tonnes in 1995.
Det offentlige oksekødlager er reduceret til under 15 000 tons, hvilket er mindre end 5% af produktionen.
The public beef stock has been reduced to less than 15 000 tonnes, less than 5% of production.
Yderligere steg gennemsnitslandmandens ind komst i hele Fællesskabet i 1994 med over 6%, Samtidig med nedskæringer i støttepriserne, afvikling af overskud slagrene og budgetudgifter, der ligger under prognoserne.
Furthermore, in addition to the cuts in support prices, the end of surplus stocks and the lower than forecast budget expenditure, average farmers' incomes across the Community rose in 1994 by over 6%.
Landbrugsministrenes beslutning i september 1995 om at reducere den procentdel af landbrugsjorden, der skal tages ud af produktionen (eller »braklægges«), er en yderligere bekræftelse på, at den fælles landbrugspolitik fungerer.
Another indicator lies in a farm ministers' decision in September 1995 to cut the compulsory level for land taken out of production (or 'set-aside').
Med formindskelsen af kornlagrene — ikke bare i Fællesskabet, men på verdensplan — stiger efterspørgslen på vore produkter igen, hvilket tillader EU's landmænd at nyde godt af situationen uden at skulle gribe til unodvendig overproduktion. duktion.
With grain stocks low, not just in the Community but worldwide, the de mand for our produce is rising again, enabling Community farmers to take advantage of this situation without unnecessarily overproducing.
Samtidig gives der nu præmier til mindre intensive former for landbrug, der anvendes færre pesticider og gødningsstoffer, og braklægningsordningen anvendes i stigende grad i forbindelse med programmer til genplantning af skove, udvidelse af skovarealer og etablering af økologiske nicher.
At the same time, as a premium has now been put on less intensive forms of farming, less pesticides and fertilizers are being used, and the set-aside system is increasingly being used for reafforestation programmes, the extension of woodland areas and the development of ecological niches.
Hvordan ser fremtiden ud for den fælles landbrugspolitik?
ing more and more farming in especially favourable areas will continue, and the total area under cultivation will continue to fall, as will the number of farmers.
Planter og dyreracer, der giver større udbytte, og udviklingen på det bioteknologiske område gør det sandsynligt, at ten densen til stadig større koncentration af landbruget i særligt gunstige områder vil fortsætte, således at det samlede opdyrkede område fortsat vil blive mindre, ligesom der vil blive færre landmænd.
All these developments together will increase the challenge to switch progressively from a purely sectoral agricultural policy to a comprehensive rural policy which links agriculture, rural development and the protection of the rural environment.
Reformerne fra 1992 er en begyndelse, men der skal gøres mere for at forberede EU's landbrug til de kommende årtier.
The 1992 reforms go some way down the path of reform, but more will be needed to prepare EU agriculture for the decades ahead.
Det er et spørgsmål, om ikke landmændene for eksempel skal have til opgave at overtage hidtidige offentlige anliggender som landskabsbevarelse og -pleje.
Questions such as whether farmers should be asked to take over the public service function of conservation and manage ment of the countryside need to be asked.
Hvis svaret er ja, som mange vil mene, det bør være, må man regne med nye udgifter.
If the answer is yes, as many argue, then new costs are foreseen.
Hvorfor er der behov for en fælles fiskeripolitik i EU?
Why does Europe need a common fisheries policy?
sektoren har størst chance for at over leve, hvis der gælder fælles bestemmelser, også på internationalt plan, som betyder, at der kan lægges reelt pres på den, der ikke overholder dem.
which is being overfished. The sector has its best chance of survival if it is subject to enforceable common rules, even at international level, where very real pressure can be brought to bear on transgressors.
Endelig skal den fælles fiskeripolitik sørge for at beskytte arterne mod over fiskning, garantere fiskerne deres udkomme og sikre forbrugerne og for arbejdningsindustrien regelmæssig forsyning af fisk til fornuftige priser.
Ultimately the CFP seeks to protect species from overfishing, guarantee fishermen their livelihoods and ensure consumers and the processing industry regular supplies of fish at reasonable prices.
Den fælles fiskeripolitik beskæftiger sig med en lang række lovgivningsmæssige politiske, økonomiske, sociale og miljømæssige forhold, der har at gøre både med fiskerierhvervet og hele den europæiske integrationsproces.
The common fisheries policy (the CFP) responds to a host of legal, political, economic, social and environmental factors affecting both the fishing industry and the process of European integration.
Et af de vigtigste spørgsmål er vanskeligheden ved at fordele de stadig færre ressourcer, som kan være yderst ustabile, som ikke nødvendigvis tager hensyn til nationale grænser, og som er udsat for overfiskning. Fiskeri
Among the most important of these considerations is the difficulty in sharing out a declining resource, one which can be highly mobile, can disregard national boundaries and
medlemslande, delvis som følge af den almindelige liberalisering af handelen på verdensplan.
At the same time the Community is heavily and increasingly reliant on very competitive imports from non-member countries, partially as a consequence of the general freeing-up of trade worldwide.
Ved at forhandle som en samlet enhed kan EU få de bedst mulige aftaler i stand med sine fiskerihandelspartnere, bl.a. dem i den tredje verden, og langt bedre end den enkelte medlemsstat ville kunne opnå.
By negotiating as a unified whole the Community can extract the best possible deals with its fisheries trading partners, including those in the third world, far better than individual Member States would be likely to.
Med de internationale bestemmelser i havretskonventionen fra 1982 blev det fastslået, at kyststater skulle have ret til at udvide deres fiskerizoner til 200 sømil, hvilket over vejende må ses i relation til jagten på de stadig svindende fiskebestande. Disse eksklusive økonomiske zoner har kolossal betydning for fiskeriet over hele verden. For EU, hvor der er tale om meget store overlapninger, betød det, at der skulle udarbejdes nye bestemmelser, således at alle kunne få en rimelig andel.
International law, through the 1982 Law of the Sea, agreed that coastal states should have the right to extend their fishing zones to 200 nautical miles, largely in response to the hunt for ever dwindling stocks.
Bestemmelserne er en del af den fælles fiskeripolitik.
The rules devised form part of the CFP.
I 1957 gav medlemsstaternes regeringer Fællesskabet ret til at indføre fælles regler for det europæiske fiskerierhverv, men det var først i 1983, der opnåedes enighed om en fællesskabsordning for bevarelse og forvaltning af de for skellige fiskebestande gennem en aftale om, at de enkelte landes andel af fiskebestandene ville komme til at afhænge af historiske fiskerimønstre, samtidig med at de enkelte landes tolvsømilegrænser respekteres og reserveres til lokale fartøjer.
In 1957 Member State governments gave the Community the right to set in place common rules for Europe's fishing industry, although it was not until 1983 that a Community-wide system for conserving and managing the various fish stocks was agreed under a deal concluding that each country's share of fish stocks would be allocated according to historic fishing patterns, while respecting each country's 12 mile coastal belts reserved for local boats.
Spaniens og Portugals tiltrædelse i 1986 bragte nye problemer. Antallet af fiskere i Fællesskabet for dobledes fra den ene dag til den anden, og forbruget voksede med halvdelen.
The accession of Spain and Portugal in 1986 brought new challenges; the number of Community fishermen doubled overnight, and consumption increased by half.
Der må nu også tages større hensyn til en række nye spørgsmål, navnlig med hensyn til Østersøen på grund af Finlands og Sveriges tiltrædelse i 1995.
Greater account must now also be taken of a range of new issues, notably relating to the Baltic Sea, on account of the accession of Finland and Sweden in 1995.
Med udgangen af hvert år fastsætter Rådet for Den Europæiske Union det følgende års samlede tilladte fangster (eller »TAC«) baseret på en videnskabelig vurdering af bestandenes situation for en række arters vedkommende, der har betydning for EU's fiskeflåder.
At the end of each year, the Council of the EU sets the following year's total allowable catches (or TACs) based on scientific advice on the state of stocks for a certain number stocks important to the Community's fleets.
Hver samlede tilladte fangstmængde fordeles på medlemslandene i form af kvoter i henhold til historiske fiskerimønstre, særlig i de områder, der er afhængige af fiskeri, og i henhold til de tab af fangster i tredjelandes farvande, der skyldes indførelsen af de eksklusive økonomiske zoner. Medlemsstaterne er selv ansvarlige for at sørge for, at disse kvoter respekteres, og at der ikke overfiskes.
Each TAC is then divided up among the Member States in the form of quotas, according to historic fishing patterns, the needs of specific fishery dependent areas and the losses in third-country waters resulting from the introduction of exclusive economic zones.
En af de måder, hvorpå man kan beskytte særligt rige ynglepladser som Shetland Box ud for det nordlige Skotland, er at kontrollere adgangen hertil omhyggeligt ved udstedelse af licenser.
As a means of protecting specific rich breeding grounds, such as the Shetland Box off the coast of northern Scotland, access is carefully controlled through the issuing of licences.
Efterhånden som det gik op for alle, at man var ved at udrydde bestandene, blev der i 1992 indført yderligere bestemmelser, som gjorde det muligt for Fællesskabet at fastlægge andre områder, hvor fiskeri skulle forbydes eller indskrænkes, at begrænse omfanget af fiskeri i disse områder samt den mængde tid, fisker ne må tilbringe på havet, men også definere hvilken form for fiskeredskaber, der må anvendes, herunder maskestørrelser og tilladte linelængder, fastsætte mindstestørrelser for visse fiskearter samt indføre foranstaltninger til fremme af mere selektivt fiskeri,
As evidence of the depletion of stocks has come more to the surface, further rules were introduced in 1992, allowing the Community to define other areas where fishing should be banned or restricted, limit how much fishing can or cannot be carried out therein and the amount of time fishermen can spend at sea, determine the type of fishing gear used, including
Aftaler med andre kystnationer, som giver EUs flåde til fjernfiskeri adgang til fiskepladser, og som støtter bestræbelserne for at finde nye bestande, er et centralt element i den fælles fiskeripolitik.
Agreements with other coastal nations, which provide vital access to fishing grounds for the Community's distant water fleet and help the search for new stocks, form a central element of the CFP.
Der udarbejdes markedsforanstaltninger, der ligner dem, man har under den fælles landbrugspolitik, for at stabilisere markedet, garantere kontinuerlig forsyning af kvalitetsprodukter, sikre rimelige forbrugerpriser og støtte fiskernes indkomster.
Marketing measures which resemble those of the CAP are designed to stabilize the market, guarantee a steady supply of quality products, ensure reasonable prices for consumers and support fishermen's incomes.
bagetrække, erstatte eller modernisere de eksisterende skibe, fremme fiskeopdræt, hvilket er en stadig vigtigere kilde både til nye fiskeressourcer og beskæftigelse, samt til at give værdi fuld finansiel bistand til kystregioner, der er ramt af den verdensomspændende krise i fiskeriet.
At the same time the Community funds are being used to establish a modern, competitive fishing fleet, withdrawing, replacing or modernizing existing boats, promoting fish farming — an increasingly important source both of fish and of employment — and giving valuable financial assistance to coastal regions affected by the worldwide crisis in the fishing industry.
Således er der penge til rådighed til grundlæggende infrastrukturændringer, der kan gøre disse områder mere tiltrækkende for nye virksomheder, og som kan dække omkostningerne til uddannelse af arbejdsløse og af dem, der risikerer at miste deres arbejde.
Thus money is available for basic infrastructure developments to make these areas more attractive to new businesses and to cover the costs of training for the unemployed or for those in danger of losing their jobs.
Disse foranstaltninger er centrale elementer i den måde, hvorpå den fælles fiskeripolitik i den senere tid er blevet forvaltet og kontrolleret, og de har kunnet tjene som eksempel for andre regeringer, der står over for samme problemer.
These measures are central to the way the CFP has been managed and controlled for some time, and they have become a model for other governments with similar challenges.
Samtidig anvendes Fællesskabets finansiering til at skabe en moderne konkurrencedygtig fiskerflåde, til at til-
mesh sizes and length of line permissable, lay down the minimum catch sizes for certain species of fish and establish incentives to encourage more selective fishing so that one species is not caught when fishing for another.