natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Italien, som har det strengest regulerede arbejdsmarked i EF, har skærpet reglerne om beskyttelse i ansættelsen i de seneste år.
Italy, which has the most highly regulated labour market in the Community, has strengthened em ployment protection further in recent years.
11990 blev reglerne om uberettiget afskedigelse, som daterer sig tilbage til 1960'erne, udvidet til også at omfatte små virksomheder.
In 1990, unfair dismissal regulations dating from the late 1960s were extended to small firms.
Liberaliseringen i Italien har hovedsagelig været begrænset til lovliggørelse af tidsbegrænsede kontrakter for unge mellem 15 og 29 år, idet de betragtes som uddannelseskontrakter.
Deregulation in Italy has mainly been confined to legitimising fixed-term contracts for young people of 15 to 29 under the guise of training contracts.
Irland skærpede også reglerne om beskyttelse i ansættelsen i 1991 via den såkaldte "Worker Protection (Regular Part-time Employees) Act", som udvider beskyttelsen til også at omfatte deltidsansatte.
Ireland also strengthened employment protection in 1991 through the Worker Protection (Regular Parttime Employees) Act which ex tended protection to parttime employees.
Desuden er der i begge lande, i mod sætning til i Danmark, Irland og Storbritannien, grænser for mulig hederne for at forny tidsbegrænsede kontrakter.
Perhaps the most significant common pattern is not the weakening of regulations per se but the liberalisation of regulations governing the use of temporary employment as a means of achieving labour force flexibility.
I Belgien er det overhovedet ikke tilladt at forny tidsbegrænsede kontrakter, bortset fra i særlige tilfælde, medens en kontrakt i Nederlandene kun kan fornyes en enkelt gang (og derefter kan den kun ophæves med de regionale arbejdsmyndigheders godkendelse).
This was the case in five of the seven countries where significant changes occurred, Ireland and the UK being exceptions, though in the latter the extension of the qualifying period for unfair dismissal to two years had the same effect by reducing the effective coverage of regulations.
Den seneste udvikling i de enkelte EF-lande
The impact of employment protection on employers
Storbritannien har oplevet den mest konsekvente udvikling i retning af liberalisering af reglerne om uberettiget afskedigelse, i vidt omfang i form af en forlængelse af den ansættelsesperiode, der sikrer arbejdstagerne imod uberettiget afskedigelse, fra 26 til 105 ugers vedvarende beskæftigelse.
The UK shows the most consistent trend towards liberalisation of unfair dismissal regulations, largely in the form of extending the qualifying period for unfair dismissal from 26 to 105 weeks of continuous employment.
Der har også været en række tekniske ændringer i reglerne for at afholde folk fra at fremsætte klager i mindre betydelige sager.
There have also been technical changes in procedures to discourage frivolous claims.
Reglerne om kollektive afskedigelser er ikke blevet ændret, mens midlertidig beskæftigelse og andre atypiske former for beskæftigelse aldrig har været undergivet begrænsninger.
Regulations on to collective redundancies have been unaffected, while temporary and other atypical forms of employment have never been subject to restraint.
Den seneste tendens i retning af øget liberalisering af ansættelsesvilkårene har haft meget forskellige virkninger i EF i det sidste tiår (se det indrammede felt).
In Spain, beginning in 1980, the circumstances in which fixed-term contracts are permissible was progressively expanded and by the late 1980s, Spain had by far the highest proportion of employees on such contracts (around 25%) in the Community.
Meget kort kan det siges, at der er sket væsentlige ændringer i syv EF-lande, nemlig de fem største lande plus Portugal og Irland.
Prior approval of government for collective redundancies was a continuing requirement and, in 1990, the already high maximum on monetary compensation for unfair dismissal was increased from 42 to 54 months of pay.
Spanien og Portugal, der har en forholdsvis omfattende beskyttelse imod afskedigelse af fastansatte medarbejdere, har liberaliseret brugen af tidsbegrænsede kontrakter.
Dismissal procedures cannot satisfactorily be assessed simply by examining regulations.
I Spanien begyndte man i 1980 gradvis at give øget mulighed for anvendelse af tidsbegrænsede kontrakter, og ved udgangen af 1980'erne havde Spanien langt den største procentvise andel af lønmodtagere ansat i sådan ne kontrakter (ca. 25%) i hele EF.
Despite the detailed differences described above, regulations on unfair dismissal or collective redundancies are broadly similar across the Community, especially as compared with laissez-faire regimes such as the US.
Forudgående godkendelse fra myndighedernes side af kollektive afskedigelser har hele tiden været et krav, og i 1990 forhøjedes den i forvejen høje maksimumgrænse for den økonomiske kom pensation for uberettiget afskedigelse fra 42 til 54 måneders løn.
This formal similarity may, however, be misleading, since judicial interpretation and industrial relations practice may differ markedly. Moreover, statutory provisions are supplemented in all countries by collective agreements on employ ment protection, which can also vary between sectors.
I Portugal er afskedigelse "uden rimelig grund" forbudt og var indtil for nylig i realiteten begrænset til tilfælde af utilbørlig optræden fra arbejdstagerens side.
In Portugal, dismissal without "just cause" is prohibited and until recently was effectively limited to cases of personal misconduct.
I praksis anvender arbejdsgiverne i vidt omfang tidsbegrænsede kontrakter for at omgå de strenge regler, og Portugal er det land (efter Spanien), hvor den næststørste andel af arbejdstagerne er omfattet af sådanne kontrakter.
In practice, employers make liberal use of fixed-term contracts to circumvent restrictions and Portugal is second only to Spain in the proportion of em ployment covered by these.
11989 blev der skabt lovgivningsgrundlag for afskedigelse af økonomiske årsager samtidig med, at der blev indført nye begrænsninger for brugen af tidsbegrænsede kontrakter (en maksimal varighed på tre år med højst to forlængelser). ser).
In 1989, reformers secured a statutory basis for dismissal for economic reasons, while at the same time new limitations were imposed on the use of fixed-term contracts (maximum duration of 3 years with two renewals at most).
Der tegner sig dog ikke noget ensartet mønster af liberaliseringen.
Employer surveys provide a basis for comparing the perceived impact on employment protection regulations.
Kapitel 7 EF-landenes regler om beskyttelse i ansættelsen og tilpasning af arbejdsstyrken
Chapter 7 Employment protection and labour force adjustment in the Member States therefore, but to resort to indirect information.
(Spanien) eller reglerne blev udvidet til også at omfatte deltidsansatte (Irland).
sponsored by the Commission in 1985 and 1989, included questions on the importance of regulatory restraints on the hiring and firing of workers (see Box).
Indekstal for arbejdsgivernes opfattelse af restriktionerne vedrørende ansættelse og afskedigelse
Index of employers' perceptions of regulatory restrictions to the numbers employed gives some indication of the rate of involuntary job loss in different parts of the Community.
Indekstallet er beregnet ud fra resultaterne af to ad hoc-rundspørger i virksomheder i henholdsvis 1985 og 1989.
The index is derived from the results of two ad hoc surveys of businesses conducted in 1985 and 1989.
Det mest markante fælles træk er måske ikke lempelsen af reglerne i sig selv, men liberaliseringen af reg lerne om brugen af midlertidige ansættelser som et middel til at opnå øget fleksibilitet i arbejdsstyrken.
The results, however, need to be treated with a good deal of caution. In the first place, they relate only to years, though the rank order of countries remained much the same (Graph 156).
Det var tilfældet i fem af de syv lande, hvor der var tale om væsentlige ændringer, idet Irland og Storbritannien er undtagelser, selv om forlængelsen i sidstnævnte land af den ansættelsesperiode, der sikrer ar bejdstageren imod uberettiget afskedigelse, til to år, havde samme virkning, eftersom den indskrænke de reglernes faktiske anvendelse sområde.
The Netherlands is the principal exception, with restrictions becoming much more stringent in the eyes of employers even though there were no substantial changes in regulations.
Arbejdsgiverne blev bedt om at vurdere betydningen af "utilstrækkelig fleksibilitet med hensyn til ansættelse og afskedigelse af arbejdskraft" som årsag til, at de ikke "var i stand til at beskæftige flere mennesker".
While the perceived stringency of regula those people who, when questioned, tions also increased in the UK were not working and either were between these two years, it rest mained significantly less than anywhere else in the Community.
Arbejdsgivernes opfattelse af reglerne om beskyttelse i ansættelsen
Employers were asked to assess the importance of "insufficient flexibility in hiring and shedding labour" as a reason for "not being able to employ more people".
Arbejdsgiverinterviews kan bruges som grundlag for en sammenligning af opfattelsen af, hvordan reglerne om beskyttelse i ansættelsen virker.
unemployed or had withdrawn from the labour market.
Svarene viste, at arbejdsgiverne imellem de to år enten ikke havde ændret opfattelse af reguleringens omfang eller mente, at reglerne var blevet lempeligere, men landenes rækkefølge efter reglernes strenghed var stort set uændret (figur 156).
They, therefore, exclude all those who had recently lost a job but had found another.
Ar bejdsgiverne i Storbritannien men te også, at reglerne her var blevet skærpet i den pågældende periode, men de var dog fortsat væsentligt lempeligere end andre steder i EF.
In periods of employment growth, such people are likely to outnumber, perhaps considerably, those not working.
De mulige svar var følgende:
The possible responses were:
"stor betydning"
"very important",
"nogen betydning" og
"important" and
"ikke ning".
"not so important".
Arbejdsgivernes opfattelse bekræfter i vidt omfang det almindelige ind tryk, nemlig at begrænsningerne betragtes som strengest i Italien og mest lempelige i Storbritannien, mens Frankrig og Tyskland ligger midt imellem.
The views of employers largely confirm the conventional wisdom, in the sense that restrictions are regarded as most severe in Italy and least severe in the UK, with France and Germany in between.
Liberaliseringen i Frankrig i sidste halvdel af 1980'erne af reglerne om beskyttelse i ansættelsen synes at have bevirket, at arbejdsgiverne i Frankrig i 1989 havde modereret deres opfattelse af restriktionernes omfang, sammen holdt med 1985.
The liberalisation of French employment protection policies in the latter half of the 1980s, seems to be reflected in a moderation of employers' per ceptions in France of the severity of restrictions in 1989 as compared with 1985.
Hvor mange mister jobbet uden egen skyld?
The incidence of involuntary job losses
Forholdene omkring afskedigelse kan ikke vurderes tilfredsstillende blot ud fra en gennemgang af regler ne.
In order to compare rates of involuntary job loss on a common basis, the LFS results should be corrected for this in fluence.
På trods af de detaljerede for skelle, der er beskrevet ovenfor, er reglerne om uberettiget afskedigelse og kollektive afskedigelser i det store og hele meget ens i hele EF, specielt sammenholdt med de me get lempelige regler, der gælder i USA.
This is not easy to do, but to reduce its importance, the results examined here are for 1989, a year of reasonably high economic growth in most parts of the Community. The main exception was Denmark, where GDP growth was only just over 1%, which is reflected in the comparative figures for job losses.
Denne formelle lighed kan dog være misvisende, eftersom der kan være store forskelle med hen syn til den juridiske fortolkning af reglerne og praksis mellem arbejdsmarkedets parter.
The index was compiled by assigning a weight of 2 to the per centage of employers giving the first answer and a weight of 1 to the percentage giving the second answer (eg if 40% of employers considered regulations to be very important and 30% considered them important, the value of the index would be 110).
Desuden er de lovfæstede bestemmelser i alle landene suppleret med kollektive over-enskomster om beskyttelse i ansættelsen, som også kan variere mellem de enkelte sektorer.
In the last resort the effect of em ployment protection regulations on employers and the functioning of the labour market can only really be assessed by examining how firms, and individuals, behave in practice.
De lovfæstede regler er dog en brugbar indikator for nationale forskelle med hensyn til minimumskrav.
Unfortunately, there is little direct evidence on this — certainly none which is comparable between Member States. There is no alternative,
I sidste ende kan man kun virkeligt bedømme, hvordan reglerne om
In Spain, in particular, where the rate of job loss was higher than
156 Arbejdsgivernes opfattelse af reglerne om beskyttelse i ansættelsen i EF-landene, 1985 og 1989
156 Employers' perceptions of employment protection regulations in the Member States, 1985 and 1989
Indekstal for reglernes strenghed
Index of severity
En relevant datakilde er EF's Ar­bejdsstyrkeundersøgelse, som giver detaljerede oplysninger om, hvor mange der har mistet deres job i løbet af de forudgående seks måneder, samt årsagerne hertil.
There is also significant variation between Member States in the relative importance of dismissals as opposed to the expiry of fixed­term contracts.
Når disse tal sættes i relation til antallet af be­skæftigede, får man et vist indtryk af, hvor mange der mister deres job uden egen skyld forskellige steder i EF.
In Denmark, the level of both was relatively high in 1989, whereas in Germany, Belgium, Italy and the Netherlands, they were both low. In Spain and Portu­gal, there was a high rate of expiry of fixed­term contracts but low dis­missal rates.
Resultaterne skal dog tages med alle mulige forbehold.
These results generally correspond with what would be expected given the differences in institutional regimes.
For det første refe­rerer de kun til de mennesker, som, når de bliver spurgt, ikke havde arbej­de og enten var arbejdsløse eller havde trukket sig tilbage fra arbejdsmarke­det. De udelukker derfor alle dem, som havde mistet jobbet kort tid forinden, men som havde fundet andet bes­kæftigelse.
The principal exceptions are Belgium and the Netherlands where there is little statutory regu­lation of fixed­term contracts but where this form of employment ad­justment is relatively little used (possibly because it is constrained by collective bargaining, as noted above).
Q Udløb af tidsbegrænset kontrakt hklMJ;
Expiry of fixed-term contract
For det andet vil antallet af personer, der har mistet jobbet, naturligvis være påvirket af den økonomiske vækstrate, som kan variere — og i visse tilfælde ganske betydeligt — i de forskellige EF­lande.
The other exception is the UK where despite the laxity of restric­tions, the dismissal rate is low.
For at få et fælles grundlag for sammenlignin­ger af, hvor mange der ufrivilligt har mistet jobbet, bør Arbejdsstyrkeun­dersøgelsens resultater derfor korri­geres for denne påvirkning.
There appear to be two possible rea­sons for this.
Det er ikke så simpelt endda, men for at reducere dens betydning har man her taget resultaterne for 1989, som var et år med forholdsvis høj økono­
The most plausible is that Spring 1989, when the LFS was conducted, was a period of high economic activity which would have naturally depressed the rate of job loss, especially since the UK dis­missal rate is particularly sensitive to variations in activity.
158 Beskyttelse i ansættelsen og afskedigelser, 1989
158 Employment protection and dismissals, 1989 possible reason is that a relatively high proportion of job losses may have taken the form of voluntary redundancies which may not be reported as dismissals in the LFS.
Afskedigelser (% af lønmodtagerne) misk vækst de fleste steder i EF.
Dismissals (% employees)
Der var dog også tale om betydelige forskelle mellem de øvrige EF-lande med hensyn til, hvor mange der mistede jobbet, hvad enten de var blevet afskediget, eller de havde en tidsbegrænset kontrakt, der udløb.
Although, other things being equal, countries with more stringent em ployment protection regimes, as perceived by employers, might be expected to have lower rates of in voluntary job loss, this is not reflected in the LFS data.
Specielt i Spanien, hvor tallet var højere end nogen andre steder i EF for alle grupper — mænd og kvinder, unge og ældre — på trods af en forholdsvis høj vækst i BNP, var risikoen for at stå uden arbejde ca. seks gange større end i Tyskland, Belgien og Nederlandene (figur 157).
The picture is slightly different, however, if job losses due to dismissal are distinguished from those due to expiry of fixed-term contracts. While there is no clear association between the severity of employment protection and the latter, a negative relation ship emerges between this and the rate of dismissal (Graph 158).
Midlertidig beskæftigelse i EF-landene, 1983-1991
Temporary employment in the Member States, 1983-1991
Der er også betydelig forskel mellem EF-landene med hensyn til omfanget af afskedigelser sammenholdt med tidsbegrænsede kontrakter, der udløber. I Danmark var begge tallene forholdsvis høje i 1989, medens de i Tyskland, Belgien, Italien og Ne derlandene begge var lave.
As noted above, those countries which had tended to relax employ ment protection restrictions in the 1980s, showed correspondingly high rates of expiry of fixed-term contracts in 1989.
I Spanien og Portugal var tallene høje for tidsbegrænsede kontrakter, der udløb, mens de var lave for afskedigelser.
The impact of de regulation is also reflected in changes in the importance of temporary employment in the Member States.
Disse resultater svarer i det store og hele til, hvad der kunne forventes på baggrund af forskellene med hensyn til de gældende regler.
This is especially the case in Spain, where the share of employees in temporary jobs increased from 16% in 1987 to 327c in 1991, and in France, where the rise was from 3% in 1983 to 10% in 1991 (Graph 159).
De vigtigste undtagelser er Belgien og Nederlandene, hvor forholdene omkring tidsbegrænsede kontrakter ikke er reguleret i væsentlig grad, men hvor denne form for tilpasning af beskæf tigelsen ikke er særligt udbredt (muligvis fordi den, som nævnt ovenfor, er begrænset via kollektive overens komster).
It also seems to be true of Portugal before 1988, though no data exist for the years before 1986 to verify this (the share of temporary jobs rising from 13% in 1986 to 16% in 1988).
160 Omfanget af afskedigelser og korttidsarbejde i EF-landene, 1989
160 Rates of dismissal and shorttime working in the Member States, 1989
% af alle lønmodtagere
% total employees 3 r
Førtidspensionering (% af lønmodtagere over 49 år)
Early retirement (% employees aged 49+) η
Stigningen i midlerti­dig beskæftigelse
Most Member States provide sup­port for temporary reductions in working time, whether achieved through shorttime working or tem­porary layoffs.
Som nævnt ovenfor var der i de lande, som i løbet af 1980'erne lem­pede reglerne om beskyttelse i
In 1989, when economic activity was high in most countries, only a very small proportion of employees
Kapitel 7 EF­landenes regler om beskyttelse i ansættelsen og tilpasning af arbejdsstyrken ansættelsen, i 1989 tilsvarende re­lativt mange, der mistede jobbet, fordi deres tidsbegrænsede kon­trakt udløb.
Chapter 7 Employment protection and labour force adjustment in the Member States income maintenance and help for workers losing their jobs to find new ones.
Korttidsarbejde det kunne forventes, kun en meget lille del af arbejdstagerne, der ar­bejdede mindre end deres normale arbejdstid.
The UK had the lowest level of expenditure on employment adjust­ worked less than normal hours as might be expected.
Men det var dog for­holdsvis mange sammenholdt med, hvor mange, der blev afskediget — i EF som helhed var det næsten en tredjedel, og i Italien var det næsten lige så mange som antallet af afske­digede (figur 160).
Nevertheless, the numbers were significant in relation to the numbers made re­dundant — in the Community as a whole one third as high and in Italy almost the same (Graph 160).
De fleste EF­lande yder støtte til midlertidige nedsættelser af ar­bejdstiden enten i form af korttidsar­bejde eller i form af midlertidige afskedigelser af beskæftigelsesmæs­sige grunde.
Early retirement over 27c of GDP, and accounted for a much larger share of total labour market spending (74%) (Graph 162).
Arbejdsstyrkeundersø­gelsernes data om årsagerne til, at de adspurgte arbejdede mindre end det normale antal arbejdstimer, giver et vist indtryk af hyppigheden og om­fanget af brugen af justeringer af arbejdstiden som et middel til at til­passe beskæftigelsen.
Support for firms and indus­tries undergoing restructuring was especially important, exceeding ex­penditure on other active measures by more than five to one, and taking the form predominantly of early re­tirement.
I nogle få lande, hvor begrænsnin­gerne i mulighederne for at anvende tidsbegrænsede kontrakter blev lem­pet, steg antallet af sådanne kon­trakter ganske betydeligt i løbet af 1980'erne.
and to total labour market spending (20%), with correspondingly rela­tively high expenditure on problem groups.
Det er især tilfældet i Spa­nien, hvor den del af lønmodtagerne, der har midlertidig beskæftigelse, steg fra 16% i 1987 til 32% i 1991, og i Frankrig, hvor der var tale om en stigning fra 3% i 1983 til 10% i 1991 (figur 159).
There is, therefore, in the UK a lack of both standard labour market schemes — almost all re­sources being concentrated on problem groups — and special sup­port for restructuring.
Det synes også at være tilfældet i Portugal før 1988, men det er vanskeligt at kontrollere, efter­som der ikke findes data for tiden før 1986 (andelen af midlertidige jobs steg fra 13% i 1986 til 16% i 1988).
Moreover, the UK is the only country of the three without a shorttime working scheme to help firms restructure in­ternally and avoid having to lay people off.
Eftersom ældre arbejdstagere i mange lande er særligt sikret i an­sættelsen, skulle man tro, at før­tidspensionering var et vigtigt middel for virksomhederne i disse lande til at skaffe sig af med over­skydende arbejdskraft.
While labour market expenditure in Italy was below the Community average in this period, at 1% of GDP (largely because of the small amount of spending on unemploy­ment benefits which are funded in a different way to the rest of the Community), a relatively high proportion was directed at employment adjustment and, in particular, at firms and industries in economic difficulty.
Arbejds­styrkeundersøgelsens data fra 1989 om de arbejdstagere, der lod sig før­tidspensionere, viser, at der er en vis sammenhæng mellem antallet af førtidspensionerede og opfattel­sen af, hvor strenge reglerne om
This took the form largely of temporary or shorttime working as well as special
11989, da den økonomiske aktivitet var høj i de fleste lande, var der, som
In Germany, the ratio of expendi­ture on employment adjustment to that on problem groups was lower
162 Arbejdsmarkedsprogrammer for fristillede arbejdstagere, gennemsnit 1985-1988
162 Labour market programmes for displaced workers, average 1985-1988
Π Jobtilbud og administration
I Problem groups
I Tilpasningsformål H Særligt udsatte grupper
Q Placement & administration I Adjustment oriented
D Andet
Π Other
I Særlige foranstaltninger ­ interne
Since employment protection in many countries is especially signi­ficant for older workers, the use of early retirement schemes might be expected to be an important means for firms in these countries to shed labour.