natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1) Rådets direktiv 751117 af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lov givninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder (EFT L 45, s. 19) er ikke til hinder for, at der i forbindelse med et fagligt klassifikationssystem for fastsættelsen af lønrammerne anvendes et kriterium, hvor der lægges vægt på anstrengelsen eller belastningen af musklerne eller et kriterium, hvorefter hårdheden af det fysiske arbejde er afgørende, dersom det arbejde, der skal udføres efter arbejdsopgavernes beskaffenhed rent faktisk kræver en vis fysisk styrke, såfremt systemet i sin helhed, under hensyntagen til andre kriterier, udelukker enhver form for forskelsbehandling på grundlag af køn.
That genera ru lle was appliedin the secondparagraph usein determiningwageratesof a criterionbasedonthe degreeof musculareffortobjectivelyrequiredby aspecificjobor the objectivedegreeof heavinessof thejob.The Courtthen remarkedthat the failureto takeinto accountvaluescorrespondingto the averageperformanceof female workersin establishingaprogressivepayscalebasedon the degreeof muscledemandand musculaerffort couldindeedhavetheeffect ofplacing women workers, who could not takejobswhich were beyondtheirphysicasltrength,at a disadvantage Th a .t differencein treatmentcould,however, be objectively justif ied by the nature of the jobwhen such a differencewasnecessaryin ordertoensurea levelofpayappropriateto the effortrequiredby the work andcorrespondedto a real need on thepartof the undertaking (seeCase 170/84-Bilka)The.Courtthen recalledthat ajobclassificationsystemshould,in so far asthe natureof the tasksin questionpermittedinc,ludeother criteriawhich servedto ensurethat the systemasa whole was not discriminatory.
I sit svar på spørgsmål 1) henviste Domstolen først til den almindelige regel, der var opstillet ved artikel 1, stk. 1, i direktiv 75/117, der hjemlede afskaffelsen af enhver forskelsbehandling med hensyn til køn, for så vidt angik alle lønelementer og lønvilkår for samme arbejde og for arbejde, som tillagdes samme værdi.
In replyto thequestionsreferredto it, the Courtruledthat: of Article 1,which providedthat ajobclassificationsystemshould be basedon the same criteriafor bothmen and women and so drawn up asto excludeanydiscriminationon groundsof sex.
Denne almindelige regel var gennemført ved bestemmelsens stk. 2, der bestemte, at et fagligt klassifikationssystem skulle bygge på samme kriterier for mandlige og kvindelige arbejdstagere og indrettes således, at det udelukkede forskelsbehandling med hensyn til køn.
The Court subsequently observed that, where a job classification systemwas usedin determiningremunerationtha,t systemshouldbe basedon criteria which did not differaccordingto whetherthe work was carriedout by aman or by a woman and shouldnot be organisedas, awhole,in such a mannerthatit hadthepracticaelffectof discriminatinggenerallyagainstworkersof one sex.Consequentlycr,iteriacorrespondingto the dutiesperformedmet the requirementsof Article 1 of the Directive where those duties by their naturerequiredparticular effort or were physically heavy.
Domstolen bemærkede videre, at når der ved fastsættelsen af lønnen blev gjort brug af et fagligt klassifikationssystem, skulle dette dels anvende kriterier, der ikke differentierede efter, om arbejdet udførtes af en mand eller en kvinde, dels måtte det ikke i det hele være således udformet, at det rent faktisk medførte en almindelig forskelsbehandling af arbejdstagerne på grundlag af køn.
In differen- tiatingratesofpay,it was consistenwtith theprincipleof non-discriminationto use a criterionbasedon theobjectively measurable expenditure of effort necessaryin carryingout the work or the degreeto which,reviewed objectively, the work was physically heavy.
Det var følgelig tilstrækkeligt for at opfylde kravene i direktivets artikel 1, at der anvendtes kriterier, der var afpasset efter de arbejdsopgaver, der skulle udføres, når disse opgaver efter deres beskaffenhed krævede en særlig fysisk anstrengelse eller var fysisk hårde.
TheCourtthen addedthat a system was not necessarilydiscriminatorysimply becauseone of its criteria made referenceto attributes more characterist o icf men.ln order for a job classification system as a whole to be non-discriminatory it shou
Domstolen tilføjede, at et system Mest nødvendigvis var forskelsbehandlende, alene fordi et af dets kriterier hvilede på egenskaber, som mænd nærmest besad.
19) does not prohibit the use,in a jobclassification system for the purpose of determiningrates of pay, of the criterion of muscle demand ormuscular effort or that of the heaviness of the workif, in view of the nature of the fasks involved, thework to be performed does not require the use of acertain degree of physical strength, so long as thesystem as a whole, by taking into account othercriteria, precludes any discrimination on grounds of5ex.
Imidlertid skulle et fagligt klassifikationssystem for i sin helhed at være ikke-forskelsbehandlende være således udformet, at det — såfremt arten af de pågældende arbejdsopgaver tillod det — omfattede stillinger, som tillagdes samme værdi, og for hvilke der toges hensyn til andre kriterier, som kvindelige arbejdstagere kunne have særlige forudsætninger for at opfylde.
2. lt follows from Directive 75/1 17 that: in such a mannerthatit includedi,f the natureof thetasksin questionso permittedjobs,to which equalvalue was attributedand for which regard was hadtoother criteriain relationto which women workerscould have aparticulaap rt it u de .
Svaret på spørgsmål 2) og 3) fulgte ifølge Domstolen af, hvad der allerede var konstateret i forbindelse med besvarelsen af det første spørgsmål, nemlig at der Mest i direktivet var nogen bestemmelse, der forbød, at der ved fastsættelsen af lønrammer toges hensyn til et a) at kriterierne for indplaceringen på de forskel lige lønniveauer skal sikre lige løn for, hvad der objektivt set er det samme arbejde, uanset om
The answerto questions(2)and(3),saidthe Court,followedfromwhat hadalreadybeen saidin answertoquestion(1),i.e. nothingin theDirectivepreventedthe Directivepreventedthe it is performed by a man or a woman;
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union dette udføres af en mandlig eller kvindelig arbejdstager b) at det forhold, at man ved fastsættelsen af, om et arbejde er anstrengende eller særligt trættende eller særligt hårdt, henholder sig til værdier, der svarer til den gennemsnitlige ydeevne for arbejdstagere af det ene køn, udgør en form for forskelsbehandling på grundlag af køn, som er forbudt ved direktivet c) at et fagligt klassifikationssystem, for ikke at være forskelsbehandlende i sin helhed, også — i det omfang, de arbejdsopgaver, der skal udføres i virksomheden, tillader det — skal indeholde kriterier, som arbejdstagere af begge køn er særligt egnede til at opfylde.
(b) the use of values reflecting the averageperformance of workers of ane sex as a basrsfor determining the extent to which workmakes demands or requires effort or whether itis heavy constitufes a form of discrimination ongrounds of sex, contrary to the Directive;
EF-Domstolens afgørelser
The States-Genera were l askedto approvethe Bill by
Sag 71/85 DEN NEDERLANDSKE STAT MOD FEDERATIE NEDERLANDSE VAKBEWEGING direktivet blev gennemført inden for fristen.
Case 7',185STATEOF THE NETHERLANDSv
Dato for dommen: 4. december 1986.
Date ofjudgment:4 Decembe1986r
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring (artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/ EØF af 19. december 1978).
Subject matter:Equaltreatmentfor men and women with regardto sociaseculrity(Article4(1) of Council Directive79/7 /EEC of 1 9 December 1 978).
Federatie Nederlandse Vakbeweging (i det følgende benævnt »FNV«), der efter sine vedtægter skulle varetage arbejdstagernes og deres familiers interesser, indstævnede den nederlandske stat for præsidenten for Arrondissementsrechtbank, Haag, i en sag om foreløbige forholdsregler, og nedlagde påstand om, at staten tilpligtedes at sætte Wet Werkloosheidsvoorziening, artikel 13, stk. 1, nr. 1, ud af kraft eller i det mindste at undlade at anvende denne bestemmelse, for så vidt angår forsørgerprincippet, indtil den nye lov var trådt i kraft.
The FederatieNederlandseVakbeweging ('FNV'), whose statutoryobjectsincludedsafeguardingworkersandtheirfamiliessummoned,the Statein interlocutoryproceedings before the President of the Arrondisse- mentsrechtbank (D is tr ic Court t ), The Hague.lt soughtan orderrequiringthe Stateto suspendor, at least nottogive effectto Article 13(1),point 1, of the Wet We r k lo o she i ds voor z ien as ing far , asthe breadwinnerrule was concernedun,til newpublishedlegislationenteredinto force.
Ved kendelse af 17. januar 1985 pålagde præsidenten den nederlandske stat at ændre artikel 13 inden den 1. marts 1985.
By order of 17 January1985, the President ordered the State to amend the relevant Article 13 before1 March 1985.
Både staten og FNV ankede denne dom.
The Stateandthe FNVappealedagainsthatt decision.
Spørgsmål, der blev forelagt EFD
treform was
Ved kendelse af 13. marts 1985 forelagde Gerechshof, Haag, i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen tre præjudicielle spørgsmål:
By order of 13 March 1985,the G er ec h sh o ( Reg fi on al Court of Appeal),The Hague,referredthreequestionsto the Courtfor apreliminaryruling under Article177of the EEC Treaty:
1 ) Har artikel 4 i direktiv 79/7/EØF haft direkte virkning siden den 23. december 1984, og har dette til følge, at artikel 13, stk. 1, nr. 1,1 den nederlandske Wet Werkloosheidsvoorziening fra den anførte dato ikke længere kan finde anvendelse, og at de i bestemmelsen omhandlede gifte kvinder fra denne dato har erhvervet ret til en ydelse?
(1)Has Article4 of Directive79/7lEEC had directeffectsince 23 December1984 and doesthis meanthatfrom that date Article 13(1)point 1, of the Wet We r k lo o she i ds voor z ien is ing in applicable andthatthe women excludedby thatprovisionacquiredentitlementot benefit asfrom the same date?
Den nederlandske regering agtede oprindeligt i for bindelse med en omfattende reform af den sociale sikring at gennemføre direktiv 79/7 i national ret samtidig med en sammensmeltning af Werkloosheidswet (lov om arbejdsløshed) og Wet Werkloosheidsvoorziening (lov om bistand ved arbejdsløshed).
, it matter whether, apartfrom to includethe repealof the breadwinnerequrirementlaid downin Article13(1)of the Wet Werkloosheids-voorzieningwh,ich providedthat'thefollowingshall beexcludedfromthe rightto benefit:workers...(1)who,havingthe statusof married women, may not bedescribedas breadwinnersunderthe rules adopted bythe competent ministerafter consultingthe centralcommissionand, who do not live permanentlysepar-atedfromtheir husbands...'.
Denne reform skulle omfatte afskaffelsen af betingelsen om forsørgerstatus i henhold til artikel 13, stk. 1, i Wet Werkloosheidsvoorziening, hvori det hed: »Gifte kvindelige arbejdstagere, som ikke ifølge bestemmelser, der fastsættes af ministeren efter høring af det centrale udvalg, anses for forsørgere, og som ej heller lever varigt adskilt fra ægtefællen, har ingen ret til ydelse«.
Whenit appearedthatthat mergercouldnot be effectedby 23 December1984, a provisionablill amendingthe abovementionedarticleand designedto extendthe breadwinnerrequirementot unemployedmales wastabled by the G over n men but t rejectedby the Second Chamberofthe States-Generaonl 13 December1984.
Da det viste sig, at sammensmeltningen ikke kunne gennemføres inden den 23. december 1984, fremsatte regeringen et forslag om midlertidig lov om ændring af ovennævnte artikel, hvorefter betingelsen om forsørgerstatus også skulle gælde for arbejdsløse mandlige arbejdstagere, men forslaget blev forkastet af parlamentets andetkammer den 13. december 1984.
Byletterdated 1B December19B4,the State Secretaryfor SocialAffairsand Employmenintformedthe Presidenotf the SecondChamberof the States-Genetharalt a new Billwould be submittedandits provisionswouldtake effect havingthepossibilityof simplyrepealingtheprovisionreferredto inquestion(1),the State hadalternativepossibilitiesfor complyingwith the Directive?
Ved skrivelse af 18. december 1984 meddelte statssekretæren i Arbejds- og Socialministeriet formanden for andetkammeret, at der ville blive fremsat et nyt lovforslag, hvis bestemmelser skulle have tilbagevirkende gyldighed til den 23. december 1984, således at
For examplein, repealingthe aforesaidprovisionand in orderto financethe extra costsinvolvedi,t could have made more rigoroustheconditionsfor the acquisitionof entitlementot
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union
Caselaw of the European Court of Justice benefitandlimitedit to unemployedpersonsunder35 yearsof age.
3) Er det herved af betydning, at en overgangsregel er nødvendig i forbindelse med ophævelsen af denne bestemmelse, og at der herved må træffes et valg blandt flere muligheder?
(3)Doesit matter;in that respecttha,t a transitionalprovisionis necessaryowingto the repealof thatprovisionandthat a choice must be made betweenalternativemeasures?
For så vidt angik artikel 5, bemærkede Domstolen, at der ikke på grundlag af bestemmelsens ordlyd kunne udledes noget om, at den omhandlede betingelser for anvendelsen af forbuddet mod forskelsbehandling. Følgelig havde medlemsstaterne ikke ifølge direktivets artikel 4, stk. 1, mulighed for at stille betingelser for eller begrænse anvendelsen af princippet om lige behandling på dettes egentlige anvendelsesområde, og følgelig var bestemmelsen tilstrækkelig præcis og ubetinget til efter den 23. december 1984, i mangel af gennemførelsesforanstaltninger, at kunne påberåbes af private ved en medlemsstats domstole for at afværge anvendelsen af internretlige bestemmelser, der ikke var i overensstemmelse med den.
Thejudgmentof the ECJ applicationof the principleof equal treatme n as t regards Article 4 of the Directive As . for Article 5, the Court observedthat it could not be inferredfrom itswordingthat it laid down conditionsto whichtheprohibitionof discriminationwas subject Conse . - quently, Article 4(1) of the Directivedid not confer on MemberStateslhepowerto make conditionaorl tolimitthe applicationof theprincipleof equaltreatmentwithinitsfieldof applicationandit wassufficientlypreciseand unconditionatol allowindividualsin, theabsenceof implementingmeasuresadoptedwithintheprescribedperiod,to relyuponit beforethe national courtsasfrom 23 December1984,in orderto precludethe applicationof any nationalprovisioninconsistentwith that article.
Vedrørende det andet og tredje spørgsmål fandt Domstolen det tilstrækkeligt at bemærke, som den allerede havde gjort i ovennævnte Becker-dom, at den omstændighed, at et direktiv levnede en vis frihed med hensyn til valget af form og midler ved gennemførelsen af det tilsigtede mål, ikke kunne påberåbes for ganske at tilsidesætte de direktivbestemmelser, der kunne gøres gældende i retssager, selv om direktivet ikke i sin helhed var blevet gennemført.
As regardsthe secondandthird questionsthe, Courtfoundthat it was sufficientot observeas,it had alreadyheld in Becker, cited above, that the fact that a directiveleft the choiceof form and methodsfor achievingthedesiredresultto the Member Statescould not be relieduponin orderto denyall effectto thoseprovisionsof the directivewhich could be invokedin legalproceedingseventhoughthat directivehadnot beenimplementedin itsentirety. entirety.
I besvarelse af de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In answerto thequestionssubmittedto it, the Courtruledthat:
Inden Domstolen tog stilling til kernen i spørgsmål 1) henviste den til sag 8/81 — Becker mod Finanzamt Münster-Innenstadt (1), hvori den havde fastslået, at når bestemmelser i et direktiv ud fra et indholdsmæssigt synspunkt fremstod som ubetingede og tilstrækkeligt præcise, kunne private i mangel af rettidige gennem førelsesforanstaltninger støtte ret herpå for at anfægte enhver national regel, der ikke var i overensstemmelse med direktivet, ligesom private over for staten kunne påberåbe sig bestemmelser, der tillagde private rettigheder i forhold til staten. Domstolen nævnte derefter sag 150/85 — Drake, hvori den havde fastslået, at det i artikel 1 i direktiv 79/7 angivne formål konkret gennemførtes ved direktivets artikel 4, stk. 1, der indeholdt et forbud mod forskelsbehandling på grund lag af køn direkte eller indirekte under henvisning særlig til ægteskabelig eller familiemæssig stilling, ¡sær for så vidt angik anvendelsesområdet for ordningerne om social sikring samt betingelserne for adgangen til disse.
Beforeexaminingthe core ofquestion(1),the Courtmentioned Case8/81 - Becker v Finanzamt M1nster-lnnenstad(t[1982]ECR53). whereit heldthat whereverthe provisionsof a directiveappearedas,far astheirsubject matter was concernedto, be unconditionaandlsufficientlypreciseind,ividualscouldrely on thoseprovisionsin the absenceof implementingmeasuresadopted withintheprescribedperiodas againstanynationaplrovisionwhich waS incompatiblewith thedirectiveor in so far asthe provisionsdefinedrightswhichindividualswereableto asseragatinsthet State.The Courtthen made mention of Case 1 50/85-Drake, where it had stated that the objective set out in Article 1 of Directive79/7 was given practicaexpresslionby Article4(1), whichprovidedthat in mattersof socialsecuritythere should be no discriminationwhatsoeveron groundsof sex, eithei directlyor indirectlybyreferencein particularto maritalor family status,inparticularas, concernedthe scopeof socialsecurityschemesand the conditionsof accessthereto.
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union fra tidspunktet for den første udbetaling heraf, og udbetaling af lønbestemte arbejdsløshedsydelser op hører uden videre, når udbetalingen af arbejdsløshedsydelser ophører«.
Caselaw of the European Court of Justice benefitautomaticallyceasedon the cessationof thepaymentof unemploymenbenetfit'.
Dato for dommen: 24. marts 1987.
Date ofjudgment:24 March 1987
Emne: Ligebehandling med hensyn til social sikring (artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
Subject matter:Equatrealtmentin mattersof sociasecurl it y
Den 4. februar 1985 indgav fru McDermott og fru Cotter begæring til High Court med påstand om fremsættelse af foreløbige »Orders of certiorari« (påbud), ¡det sagsøgerne søgte at få omstødt de pågældende af socialministeren eller på dennes vegne trufne afgørelser, hvorefter udbetalingen af arbejdsløs hedsydelser skulle ophøre efter 312 dage. De gjorde herved gældende, at afgørelserne stred mod deres rettigheder i henhold til artikel 4 i Rådets direktiv 79/7/ EØF, ¡det fru Cotter endvidere gjorde gældende, at det stred mod direktivet, at hendes arbejdsløshedsydelser havde været lavere end dem, som gifte eller ugifte mænd havde ret til.
Court on 4 February1985,for conditionaolrdersofcertiorarto have i the decisions made by or on behalf ofthe Ministerfor SocialWelfareto ceasetopayunemploymenbenetfit aftertheperiodof 312 daysquashedon, thegroundsthat these decisionswerecontraryto, and in infringemenotf, their rights underArticle 4 of Council Directive 79/7IEEC, and in the caseof Mrs Cotter; on the grounds that to pay herunemploymenbenetfitat a lowerratethana marriedorsingle man was contraryto the Directive The .
Socialministeren og Attorney-General afgav i begge sager et »affidavit« (en skriftlig beediget erklæring), hvori de gjorde gældende, at artikel 4 i det pågældende direktiv ikke Indeholdt nogen klar og præcis forpligtelse med hensyn til den måde, direktivet gennemførtes på, således at Irland i denne forbindelse havde betydelige skønsmæssige beføjelser. Bestemmelsen kunne derfor ikke være umiddelbart anvendelig og påberåbes af fru McDermott og fru Cotter ved de irske domstole.
Ministerfor Social Welfareand the Attorney-Generafiledl anaffidavitin each casein whichthey statedthat Article4of the Directiveat issuedid not imposea clear andpreciseobligationconcerningthe mannerof securingcomplianceas,to whichthere was a wide degreeofdiscretion. lt could not therefore be directly effective soasto be capableof beinginvokedby Mrs McDermottand Mrs Cotter beforethe lrishcourts.
Spørgsmål, der blev forelagt EFD
Questions referred to the ECJ insurable employ menfrom t ap pro x i mately
Grundydelsen blev udbetalt til hende fra omkring den 3. januar 1984 til den 5. januar 1985.
By an orderof 13 May 1985,the High Court, Dublin,referredtwoquestionsto the Courtfor apreliminaryruling under Article177 of the EECTreaty: employedshe, appliedfor unemploymenbenetfit.
Hun fik af en medarbejder ved den lokale arbejdsformidling meddelelse om, at hun fra nævnte dato ikke længere var berettiget til at oppebære arbejdsløshedsydelser, da gifte kvinder kun havde ret til arbejdsløshedsydelser i 312 dage.
Thebasic unemploymenbenetfit was paidto herfromabout 3 January1984.andceasedon 5 January1985.She wasinformedby an officerin herlocalemployrnentexchangethat her entitlementot unemploymentbenefit had ceasedas of that date on thegroundsthata married woman was only entitled to receiveunemploymenbenetfitfor aperiodof 312 days.
1) Har bestemmelserne i direktiv 79/7/EØF, navnlig artikel 4, haft umiddelbare retsvirkninger i Irland fra og med den 23. december 1984, således at gifte kvinder som sagsøgerne under omstændigheder som de foreliggende er tillagt rettigheder efter fællesskabsretten, som kan påberåbes ved dom stolene?
(1) Do the provisions of Directive 79/7IEEC, and inparticular Article 4 thereof, have direct effect in the Republicof lrelandas andfrom the 23rd day of December1984 so asto confer enforceable Community rights upon married women such asthe prosecutrices in the circumstances of thepresent cases?
Fru Cotter var en gift kvinde, som i omkring ni år havde udøvet en beskæftigelse, i forbindelse med hvilken hun var tilsluttet arbejdsløshedsforsikringsordningen.
Mrs Cotter was a marriedwoman who was rninsurableemploymenfort aperiodof approximatelynineyears. years.
Efter en i medfør af 1981-loven truffet afgørelse ophørte udbetalingen af begge ydelser den 17. januar 1985 med den begrundelse, at »en gift kvinde har kun ret til arbejdsløshedsydelser i 312 dage
, January1984, she claimedunemploymenbenetfit, which wasfirst paidonor about 17 January1984.lttook the form of basicbenefit together with an element of pay-relatedbenefit.In accordancewith a decisionunderthe SocialWelfare(Consolidation)Act 1981,both benefitsceasedto bepaidon 17 January1985, on thegroundsthat'amarried woman was only entitledto receiveunemploymentbenefitfor a periodof 31 2 daysfromthe dateof the initialpaymentbut thepaymentof pay-related
2) Såfremt spørgsmål 1) besvares bekræftende, ønskes det oplyst, om dette indebærer, at der ikke kan ske anvendelse af nationale bestemmelser som dem, der er indeholdt i Part 2, Chapter 4 og
(2)lf the answertoquestion(1)is in the affirmative,doesthis meanthat nationalprovisionssuch asthose containedin Chapters4 and 6 of Part 2 ofthe Social Welfare(Consolidation)Act 1981, asamendedare,inactableandthat theprosecutrices,as married womenlivingin a Member State whichhadfailedto repealor adapt suchprovisionsare,entitledto equaltreatmentin relationto therelevant social welfare benefits as and from the
EF-Domstolens afgørelser
Handbook on equal treatmentfor women and men in the European Union
Chapter 6, i Social Welfare (Consolidation) Act 1981, som ændret, og at sagsøgerne som gifte kvinder med bopæl i en medlemsstat, der har undladt at ophæve eller tilpasse sådanne bestem melser, har haft krav på ligebehandling med hensyn til de pågældende former for sociale sikringsydelser fra og med den 23. december 1984, og at de over for den pågældende medlemsstat ved domstolene kan påberåbe sig sådanne rettigheder?
23rd day of December1984 and haverights ofactionin that regard which are enforceablebythem againssucht Member State?
Domstolens ræsonnement i besvarelsen af ovenstående spørgsmål var meget lig det, den anvendte i forbindelse med det første spørgsmål i den foregående sag (sag 71/85 — FNV), idet forskellen lå i ordlyden og den koncise form.
Thereasoninggivenbythe Court, when answeringtheabovequestionswas, very much similarto that giveninthe first questionof thepreviouscase(Case71/85-FNW,the differencebeingthe former's wording andconciseform.
I besvarelse af de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In replyto thequestionssubmittedto it, the Courtruledthat: