natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen fastslog, at så snart de i disse forordninger indeholdte betingelser er opfyldt og ved udløbet af den frist, der begynder at løbe, når bevis for slagtning foreligger, »har de nævnte forordninger skabt en ret for landbrugeren til at kræve præmien betalt, og den pågældende medlemsstat kan ikke modsætte sig betalingen under henvisning til sin lovgivning eller administrative praksis«.
The definition extends to all organizations or bodies which are subject to the authority or control of the State or have special powers beyond those which result from the normal rules applicable to relations between individuals.5
Domstolen udtalte, at »for at fælles skabsforordningerne kan have samme bindende virkning for borger ne i alle medlemsstater, indgår de som et led i det nationale retssystem, som skal muliggøre den umiddelbare virkning, der beskrives i artikel 189, således at private kan påberåbe sig forordningerne uden at støde mod nationalretlige bestemmelser eller sædvaner«, og »en medlemsstats bevillingsmæssige dispositioner kan derfor ikke påvirke den umiddelbare gyldighed af en fællesskabsretlig bestemmelse og følgelig heller ikke udøvelsen af de individuelle rettigheder, som en sådan bestemmelse tildeler private« ').
It follows that the provisions of a directive may be relied on not only against a central government agency such as a revenue authority6 but also against local authorities (e.g. district councils),7 constitu­ tionally independent authorities responsible for maintaining law and order,hpublic authorities providing health services'' and, more gen­erally, any body, 'whatever its legal form, which has been made responsible, pursuant to a measure adopted by the State, for provi­
') Dom af 17.5.1972, sag 93/71, Sml. 1972, s. 77, præmis 19, 22-23.
Ibid.. paragraph 18. " Sec Becker, cited note 1, p.
Det skal dog nævnes, at det her drejede sig om gennemførelsesfor­anstaltninger, som ikke bidrog til at fastlægge borgerens ret.
The Court has also developed a doctrine whereby national legislation must be interpreted in a manner compatible with a directive.
Hvis nationale eller fællesskabsretlige bestemmelser derimod er nødven­dige for at fastlægge borgerens rettigheder, kan fællesskabsreglerne ikke påberåbes, før sådanne gennemførelsesforanstaltninger er truf­fet.
The judiciary itself is an authority to which directives are addressed.
Det samme gælder med hensyn til nationale love, som for­udsætter udstedelse af gennemførelsesforanstaltninger.
There is nothing new about this, for in 1984 the Court had already held2that 'the Member States' obligation arising from a directive to achieve the results envisaged ... is binding on all the authorities of the Member States including, for matters within their jurisdiction, the courts.
For så vidt angår forordningsbestemmelsernes »horisontale virk­ning«, henvises til EF­Domstolens retspraksis vedrørende forbuddet mod forskelsbehandling i forbindelse med udøvelse af retten til fri bevægelighed for arbejdstagerne, som både vedrører traktatbestem­melsernes og forordningernes retsvirkninger ').
It follows that ... national courts are required to inter pret their national law in the light of the wording and the purpose of the directive in order to achieve the result referred to in the third paragraph of Article 189.'3 However, when interpreting the national law by reference to a directive, the national court must have regard for the general principles of law accepted in Community law, notably the requirement of legal certainty and the rule against retroactivity.
EF­Domstolen, som fastholder sit oprindelige standpunkt, har ikke fulgt denne argumentation. Den har udtalt sig til fordel for beslutningers og direktivers direkte »vertikale« virk­ning.
In Kolpinghuis Nijmegen the Court ruled that, as regards the interpretation of national law in the light of the directive, 'it makes no difference ... if on the material date the period on which the Member State had in which to adapt national law had not yet expired'.5
I Grai­dommen tog Domstolen stilling til den kombinerede virkning af en beslutning, hvorved en merværdiafgift erklæredes for uforene­lig med andre omsætningsafgifter, og af direktivet om indførelsen af moms.
A more recent judgment went on to give a particularly striking illustration of the decisive role attributed by the Court to national courts in ensuring that directives are properly applied.
Den udtalte, at »selv om forordninger i henhold til artikel 189 gælder umiddelbart, og følgelig på grund af deres karakter kan have direkte virkning, følger det ikke heraf, at andre af de i artiklen nævnte retsakter aldrig kan have lignende virkninger«, og at »det ville være uforeneligt med den bindende virkning, som artikel 189 tillægger en beslutning, principielt at udelukke, at den heri inde­holdte forpligtelse kan påberåbes af de berørte personer; især i de tilfælde, hvor fællesskabsmyndighederne ved beslutning måtte have pålagt en medlemsstat eller alle medlemsstaterne en vis handlemåde, ville den med en sådan foranstaltning tilsigtede virkning svækkes, dersom den pågældende stats befolkning ikke kunne gøre den gældende ved domstolene, og de nationale retter ikke kunne anven­de den som en del af fællesskabsretten« 2).
A Spanish judge had asked the Court whether he was required to interpret national law in the light of the text and the purpose of Council Directive 68/151/EEC of 9 March 1968 (first company law coordination Directive) in such a way as to preclude a declaration of
') Sagerne Walrave og Kommissionen mod Frankrig, som nævnt ovenfor. '■) Dom af 6.10.1970, sag 9/70, Sml. 1970, s. 160, præmis 5.
1909, and Kolpinghuis Nijmegen, supra, paragraph 12. The same principles were applied in Case C-177/88 Elisabeth Dekker [1990] ECR 1-3941.
Domstolen udtalte i den anledning, at »direktiv 68/31, som fastsætter en tidsfrist for en medlemsstat til gennemførelse af en fællesskabsforpligtelse, vedrører ikke alene forholdet mellem Kom missionen og denne stat, men har også retlige følger, som kan påberåbes både af de øvrige medlemsstater, der selv berøres af forpligtelsens opfyldelse, og af private, når den bestemmelse, som fastsætter forpligtelsen, i kraft af sin karakter gælder umiddelbart, således som det forholder sig med hensyn til forpligtelsen i trakta tens artikler 9 og 13« ').
The Court reiterated the rule in von Colson and Kolpinghuis Nijmegen, holding that the 'requirement to interpret national law in conformity with the Directive meant that the provisions of national law relating to public limited companies had to be interpreted in such a way as to prevent a declaration of nullity of a public limited company from being based on a ground different from those set out in Article 11 of the Directive'.2 The Court accordingly does not treat directives as having horizontal direct effect but simply requires national courts to have regard to them as a component of Community law enjoying primacy and to refrain from applying a national rule which conflicts with a directive.3
Det drejede sig i det konkrete tilfælde om en EF-borger, der var medlem af »Church of Scientology«, og som af denne grund blev forment adgang til det britiske territorium, hvor hun ville tage beskæftigelse.
The distinction will, of course, be further blurred in the post-Maastricht situation when, as we saw at paragraph 69 supra, directives generally enter into force by reason of their publication in the Official Journal.
Domstolen har i sin dom, men denne gang i forbindelse med et direktiv, lagt helt de samme betragtninger til grund som i Grad sagen.
Alitalia had applied to the relevant authority for the rescission of several articles in tax regulations on the grounds that they were incompatible or in conflict with the objectives of the sixth VAT Directive.
Den gennemgik således den pågældende bestemmelses art, opbygning og ordvalg og konkluderede, at bestemmelsen gav borgerne rettigheder, som de kunne gøre gældende ved domstolene 2).
Since the Prime Minister did not respond to the application within the prescribed period,
') Dom af 17.12.1970, sag 33/70, Sml. 1970, s. 280, præmis 15.
Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR 1-4135.
Forholdet til national ret
Relationship to national law there was an implied decision rejecting it.
Efter denne dom fulgte en række andre afgørelser vedrørende samme spørgsmål, nemlig den direkte virkning af bestemmelserne i direktiv 64/221 for så vidt angår fremmedpolitiet.
The direct effect of decisions addressed to the Member States was acknowledged in Grad, cited at paragraph 105 supra; though there is not an abundance of cases on the subject. However, one recent judgment took stock of the position generally:
Den første sag vedrørte anvendelsen af fradragsreglen for moms, betalt for varer, der var indkøbt til en virksomheds eget brug, samt medlemsstaternes beføjelse til at fravige dette princip med hensyn til »investeringsgoder«.
Lastly, it will be recalled that the Court of Justice extended the Marshall rule on the direct effect of directives to ECSC recommen­dations addressed to Member States (see Introduction, supra).1
Den nationale ret kan ikke foretage prøvelse med hensyn til det valg, staten måtte have truffet om at udøve eller ikke at udøve de beføjelser, som direktivet hjemler, men hvis staten gør brug af den skønsfrihed, som dette direktiv tillægger den, kan og skal retten prøve, om den nationale foranstaltning overskrider medlemsstatens skønsfrihed, det vil her sige, om fravigelsen er i overensstemmelse med direktivet og navnlig med det heri indeholdte begreb »investeringsgoder«. ringsgoder«.
This the Court did in its judgment in Bresciani. The case concerned a clause in the first and second Yaoundé Conventions which pro­vided that goods imported from the associated countries were to benefit from the progressive abolition of customs duties and charges
»det fremgår af traktatens artikel 189, stk. 3, at den kompetence, der er overladt medlemsstaterne, for så vidt angår form og midler for de foranstaltninger, der skal træffes af de nationale organer, er bundet til det resultat, som Rådet og Kommissionen ønsker at nå«.
The Court did not stop at the fact that the Conventions expressly referred to the directly effective Treaty provision.
I det her omhandlede tilfælde fulgte det imidlertid af fællesskabsbestemmelserne, at direktivet sigtede mod at skabe fuldstændig over ensstemmelse mellem de nationale regler, der gælder for behandlingen af importerede varer.
Instead, it looked at the background of the Conventions as the successor to the special association agreements with former colonies.
Domstolen konkluderede, at »direktivet, for så vidt angår indholdet af begrebet 'den pris der er betalt eller skal betales', omhandlet i artikel 9 i forordning nr. 803/68, ikke giver de nationale organer nogen skønsmargen, således at direktivets indhold har forrang for bestemmelser i medlemsstaterne, som måtte være uforenelige med direktivet« ')·
It noted that the prohibition of charges having equivalent effect to import duties on associated countries' products was not subject to any implied or express reservation, although the associated countries — but not the Community — could ask for consultations to determine how Article 2(1) was to be applied.
Det fremgår heraf, at det afgørende kriterium er og forbliver, hvorvidt medlemsstaterne har en skønsbeføjelse. Direkte virkning kan kun forekomme, hvor en sådan skønsbeføjelse ikke findes.
This imbalance in the obligations assumed by the two sides, which was commonplace in conventions of this type, did not prevent the provision from having direct effect in relations between Member States and private individuals. '
EF-Domstolens retspraksis med hensyn til direktivers direkte virk ning er i høj grad blevet anfægtet af Conseil d'État i Frankrig2) og af Bundesfinanzhof3).
The Court was also asked about the direct effect of international agreements in a case concerning the provisions of the EEC-Portugal Free Trade Agreement relating to measures having equivalent effect to quantitative restrictions on imports.
Ifølge Conseil d'État er de nationale myndigheder »enekompetente til at bestemme, i hvilken form direktiver skal gennemføres, ligesom de også er enekompetente til at fastsætte — dog med forbehold af de nationale domstoles eventuelle kontrol — hvorledes direktiverne skal gennemføres i den interne lovgivning, ... og et direktiv kan ikke påberåbes af statens borgere til støtte for en klage over en individuel forvaltningsakt«.
The case arose out of im ports of Portuguese-made records into the United Kingdom. Could the copyright holder in the United Kingdom, Polydor, enforce the copyright to prevent the importation of records that had been made in Portugal from the copyrighted sound recordings?
I det foreliggende tilfælde kunne Cohn-Bendit ikke påberåbe sig Rådets direktiv om fremmedpolitiet over for en af indenrigsministeren truffen beslutning om hans udvisning fra Frankrig.
The English Court of Appeal referred two main questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Sagsøgeren påberåbte sig navnlig artikel 8 i direktiv 64/221 af 25. februar 1964, hvorefter den pågældende skal have meddelelse om de hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller
First, was the enforcement of UK copy rights to prevent import of the records a measure having equivalent effect to a quantitative restriction on imports under Article 14(2) of the EEC-Portugal Agreement? If so, was Article 14(2) directly effective?
2) Dom af 22.12.1978, Cohn-Bendit, Dalloz, Sml.
The Commission's representative had taken a very restrictive line.
1979, s. 155 ff.; se også CE, 28.11.1980, R.J.F. 1981, 2.74 og 25.2.1981, Dalloz, 1981, Inform, rapides. Droit fiscai af J. Schmidt, s. 331.
On the basis of considerations of legal policy, he had advanced the proposition that the notion of direct effect could not be transposed as such into the Community's international relations.
Jf. ligeledes dom af 13.12.1985, Zakine, Sml. 1985, s. 515.
1 Case 87/75 [1976] ECR 129, at pp. 139-141.
Forholdet til national ret sundhed, der er lagt til grund for en beslutning, der vedrører ham.
Relationship to national law
Men EF-Domstolen havde i Rutili-dommen ') statueret, at denne bestemmelse havde direkte virkning.
The first was based on the different nature and aims of international agreements, the second on the need to maintain reciprocity in the balance of advantages and disadvantages in a treaty such as a free trade agreement.
Men Cohn-Bendit-dommen åbnede mulighed for, at et direktiv kunne påberåbes til støtte for en sag, hvori man anfægtede en retsbestemmelse, der er i strid med et direktiv.
It came out in favour of direct effect in answer to a question from the Hamburg Financial Court concerning Article 53 of the Associa­tion Agreement with Greece, which was worded in terms similar to Article 95 of the EEC Treaty which prohibits discriminatory taxa­tion of imports. '
Dette har Conseil d'État taget til følge i en række domme 2).
It held that Article 53 forms part of a group of provisions the purpose of which was to prepare for the entry of Greece into the Community.
Grunden til, at de fleste retsteoretikere kraftigt kritiserede Conseil d'État's holdning, er, at den pågældende dom virkede som en provokation over for EF-Domstolens retspraksis.
Both from its wording and from the objective and nature of the Association Agreement of which it formed part, Article 53 precluded more favourable tax treatment of domestic spirits than of those imported from Greece.
Ikke alene nægtede den øverste forvaltningsdomstol at anerkende EF-Domstolens præjudicielle afgørelser, men den udtalte samtidig, at EØF-traktatens artikel 189, stk. 3, indeholdt en klar bestemmelse, der gik i en anden retning end den fortolkning, som EF-Domstolen havde udledt.
Applying its customary criteria, the Court concluded that the obligation was directly applicable.
Den tyske forfatningsdomstol annullere de den 8. april 1987 (2 BvR 687/85) den afgørelse, som Bundesfinanzhof havde truffet den 25. april 1985, under henvisning til, at Bundesfinanzhof havde tilsidesat EF-Domstolens retspraksis ved »arbitrært« at have undladt at forelægge et præjudicielt søgsmål, hvilket var i strid med den i artikel 101, stk. 1, andet punktum, i den tyske forfatning anerkendte ret til at få en sag prøvet ved den rette domstolsinstans. Forfatningsdomstolen tog også stilling til EF-Domstolens retspraksis med hensyn til direktivers direkte virkning,
This judgment, on similar lines to that in Bresciani, did not resolve the general question raised by the Polydor case, i.e. whether the criteria the Court had established for the direct effect of provisions of the Community Treaties were applicable to any international agreement made by the Community or, on the other hand, whether the doctrine of direct effect was so specific to the internal Commu­nity legal order that it could only be extended to international agreements when special circumstances were present, such as the special nature of the agreements (association agreements, for exam­ple) or a wording in precisely the same terms as in the Treaties.
') Dom af 28.10.1975, sag 36/75, Sml. 1975, s. 1219. :) Jf. dom af 28.9.1984, Confédération nationale des sociétés de protection des ani maux de France et des pays d'expression française m.fl., Rev. trim. dr. eur., 1984, s. 759, Jeannenez's konklusioner og dom af 7.12.1984, Fédération française des sociétés de protection de la nature mfl., Rev. trim. dr. eur., 1985, s, 187, Dutheillet de Lamothes konklusioner, navnlig s. 189. Jf. også CE 6.3.1988, Fédération française des sociétés de protection de la nature, Rev. trim. dr. eur., 1988, s. 118, CE 7.10.1988, Fédération française des sociétés de protection de la nature et Ligue française pour la protection des oiseaux, A.J.D.A., 1989, s. 34, E. Guillaumes konklusioner, CE 3.2.1989, Alitalia, AJDA, 1989, s. 387, note af Olivier Fouquet.
Later decisions clarified the position in several important respects.
159 idet den fandt, at EF-Domstolen med hensyn til udvikling af retspraksis holdt sig inden for rammer som var acceptable i henhold til den kompetenceoverførsel til fordel for Fællesskabet, der havde fundet sted på grundlag af artikel 24, stk. 1, i den tyske forfatning ').
159 the application of free trade agreements, the dispute settlement procedures set up under the agreements, and the safeguard clauses allowing the parties to depart from the agreements in special circumstances.
Denne afgørelse ligger fuldstændig på linje med den, der blev truffet den 22. oktober 1986, og som omtales i slutningen af punkt 120.
The Court dismissed these arguments one by one and concluded that neither the nature nor the general scheme of the EEC-Portugal Agreement made direct effect in principle impossible.
EF-Domstolen har i flere senere domme bibeholdt og præciseret sin retspraksis med hensyn til borgerens mulighed for at påberåbe sig direktivbestemmelser.
It therefore considered, in the light of both the object and purpose of the Agreement and of its context, whether the first paragraph of Article 21 imposed an unconditional precise obligation.
EF-Domstolen har således i Ratti-dommen2), der er den første, Domstolen har afsagt vedrørende dette spørgsmål efter den af Frankrigs Conseil d'État afsagte Cohn-Bendit-dom, fastslået, at direktiver kan have en direkte vertikal3) virkning, idet den tilføjede et argument til det allerede klassiske ræsonnement:
After stressing the importance of a rule against tax discrimination in a free trade agreement, the Court found that the obligation imposed by the clause was unconditional and precise and hence directly effective.
»... følgelig kan den medlemsstat, som ikke rettidigt har foretaget de i direktivet pålagte gennemførelsesforanstaltninger, ikke overfor private henholde sig til, at den ikke har opfyldt direktivets forpligtelser«. telser«.
This judgment brought a substantial clarification of the position. There was no fundamental reason why provisions of certain inter national agreements made by the Community should not be directly effective.
Domstolen præciserede, til trods for at det ikke var strengt nødvendigt for at besvare de stillede spørgsmål, at et direktiv ifølge sin natur kun pålægger medlemsstaterne forpligtelser.
However, the institutions responsible for making the agreements may contract with the other party what effects the agreement is to have in their respective internal laws.
Domstolen til kendegav således klart, at direktiver ikke har horisontal virkning.
Only if this question is not settled by the agreement itself can the Court decide the matter in the same way as any other question of interpretation.
I forbindelse med en sag anlagt af Kommissionen mod Belgien 4udtalte EF-Domstolen:
In a 1987 judgment the Court summed up the legal position thus:
»Kun under særlige omstændigheder, især i det tilfælde, hvor en medlemsstat har undladt at træffe de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger eller har truffet foranstaltninger, som ikke er i overensstemmelse med et direktiv, har Domstolen anerkendt, at de retsundergivne ved retten kan gøre et direktiv gældende mod en medlemsstat, som ikke har efterkommet diretivet...«.
'A provision in an agreement concluded by the Community with nonmember countries must be regarded as being directly applicable when, regard being had to its wording and the purpose and nature of the agreement itself, the provision contains a clear and precise obligation which is not subject, in its implementation or effects, to the adoption of any subsequent measure.'2
3) Vedrørende dette begreb, se ovenfor punkt 100, sidste afsnit.
Case 253/83 [1985] ECR 157.
4) Dom af 6.5.1980, sag 102/79, Sml. 1980, s. 1473 ff.
Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, p.
I Rewe-dommen ') kommer Domstolen igen — tydeligvis for at overbevise dem, der er forbeholdne — ind på rækkevidden af sin retspraksis vedrørende direktivets retsvirkninger.
Thus, to answer a question about the direct effect of the provisions of an international agreement made by the Community, the Court first examines whether in the light of the agreement's nature and objectives it is capable of having direct effect.
De relevante passager i denne dom gengives på grund af deres betydning in extenso:
Once this preliminary question has been resolved, it looks at the terms of the provisions, applying to them the same criteria as for articles of the EEC Treaty or Community legislation. '
Det følger af det anførte, at en privat for de nationale domstole kan hævde de rettigheder, han har i henhold til en forordning.
It began by recalling that the provisions of an agreement concluded by the Council in accordance with Articles 228 and 238 of the Treaty are, from the time when they enter into force, an integral part of the Community legal order.
På samme måde kan en national myndighed ikke over for en privat håndhæve love — og administrative bestemmelser — der ikke er i overensstemmelse med en ubetinget og tilstrækkeligt præcis forpligtelse i et direktiv.«
It went on to conclude that a decision taken by an Association Council was likewise an integral part of the Community legal order from the time of its entry into force 'because it is directly connected with the association agreement'.2There is consequently no need to transform such a decision into some other category (regulation, directive, decision) of Community instrument.
At de »særlige omstændigheder«, der berettiger en national domstol til at tillægge et direktiv virkning, dersom en medlemsstat over træder det, ikke er det samme som »exceptionelle« omstændigheder, fremgår af Becker-dommen, hvori EF-Domstolen fastlog, at en borger til sin fordel kan påberåbe sig en bestemmelse i det sjette momsdirektiv, selv om den konkrete sammenhæng ikke indicerede en sådan »direkte virkning« 2).
In a subsequent case the Court established that Association Council decisions had direct effect, using the same criteria as those applied to the agreements themselves and with explicit reference to Demirel. It considered first the terms and then the purpose and nature of the decisions and of the agreement to which they related.3