natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det eneste tilfælde, hvor dette ikke gjaldt, var, når den forskellige behandling af de to kategorier af ansatte var begrundet i objektive faktorer, som intet havde at gøre med forskelsbehandling på grund af køn (se sag 170/84 — Bilka).
This would only be otherwise if the difference in treatment between the two categories of employees could be objectively justified by factors unrelated to any discri-
EØF-traktatens artikel 7 7 9 skal fortolkes således, at den er til hinder for, at det i en kollektiv over enskomst for offentligt ansatte i en medlemsstat bestemmes, at tjenesteperioder, hvori en ansat har haft en arbejdstid på mindst tre fjerdedele af normal arbejdstid, medregnes fuldt ud ved oprykning til en højere lønramme, mens tjeneste perioder, hvori en ansat har haft en arbejdstid på mellem halvdelen og tre fjerdedele af normal arbejdstid, kun medregnes med halvdelen, når det viser sig, at den sidstnævnte gruppe ansatte
Article 119 of the EEC Treaty must be interpret ed as precluding a collective agreement, entered into within national public services, from providing for the seniority of workers performing at least three quarters of normal working time to be fully taken into account for reclassification in a higher salary grade, where only one half of such seniority is taken into account in the case of workers whose working hours are between one half and three quarters of those normal working
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab rent faktisk omfatter en betydelig mindre pro centdel af mænd end af kvinder, medmindre ar bejdsgiveren godtgør, at den pågældende over enskomstbestemmelse er begrundet i faktorer, som er objektive, hvilket især afhænger af forholdet mellem det udførte arbejdes karakter og den erfaring, udførelsen af arbejdet giver efter et bestemt antal arbejdstimer.
Case-law of the European Court of Justice hours, where the latter group of employees comprises a considerably smaller percentage of men than women, unless the employer can prove that such a provision is justified by factors which depend for their objectivity in particular on the relationship between the nature of the duties performed and the experience afforded by the performance of those duties after a certain number of working hours have been worked.
Når en bestemmelse i en kollektiv overenskomst fører til en indirekte forskelsbehandling, har den nationale ret pligt til at tilsidesætte bestemmelsen, uden at retten behøver at anmode om eller af vente, at den forinden ophæves ved overens komstforhandlinger eller på anden måde, cg retten har ligeledes pligt til at anvende de samme regler på den gruppe, der stilles ugunstigt på grund af forskelsbehandlingen, som gælder for de øvrige ansatte, idet disse regler er de eneste, man kan henholde sig til, når EØF-traktatens arti kel 119 ikke er korrekt gennemført i national ret.
Where there is discrimination in a provision of a collective agreement, the national court is re quired to display that provision, without request ing or awaiting its prior removal by collective negotiation or any other procedure, and to apply to members of the group which is disadvantaged by that discrimination the same arrangements as are applied to other employees, arrangements which, failing the correct application of Article 119 of the EEC Treaty in national law, re mains the only valid system of reference.
Forskellen beror på genstanden for de respektive på stande.
The difference between them is the subjectmatter of both claims.
Den foreliggende sag vedrører ydelse af anciennitetstillæg, mens sag 33/89 vedrører fratrædelsesydelser udbetalt ved arbejdsforholdets ophør.
The former case concerns the grant of seniority payments and the latter is about severance grants paid on the termination of the employment relationship.
Læseren anmodes om at holde sig dette for øje, når han ser på bemærkningerne til Kowalska-sagen.
Bearing this in mind, the reader is requested to look at the comments made on the Kowalska case.
Endvidere bør det her tilføjes, at en sammenligning mellem EFD's ræsonnement i sag 109/88 — Dan foss og i denne sag tyder på, at arbejdsgiveren ikke længere frit kan belønne anciennitet uden at godt gøre, hvilken betydning ancienniteten har for udøvelsen af de konkrete opgaver, der pålægges den an satte.
Moreover, it should be added here that a comparison between the EG's reasoning in Case 109/88 — Danfoss and the one given in the present case, suggests that the employer is no longer free to reward seniority without establishing the importance it has in the performance of specific tasks entrusted to the employee.
EF-Domstolens afgørelser gangsordning blev forlænget i 1987 og igen i 1988).
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community
Sag C-377/89 A. COTTER OG N. McDERMOTT MOD MINISTER FOR SOCIAL WELFARE MFL. (Cotter og McDermott II)
Case C-377/89 A. COTTER and N. MCDERMOTT ν MINISTER ceased to be eligible for an increase would neverth­eless become entitled to a compensatory allowance (these 'transitional' increases were extended in 1987 and again in 1988).
Dato for dommen: 13. marts 1991.
Date of judgment: 13 March 1991.
Emne: Ligebehandling med hensyn til social sikring — nationalt retsprincip om forbud mod ugrundet be rigelse (Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
Subject-matter: Equal treatment in matters of social security — Principle of national law prohibiting unjust enrich­ment (Article 4(1 ) of EEC Council Directive 79/7 of 19 December 1978).
Retten gav kun sag søgerne delvis medhold, idet de navnlig ikke fik medhold i deres påstande vedrørende forsørgertillæg for voksne og børn og vedrørende overgangskompensationstilskud.
This Court allowed their claim only in part, re­jecting in particular their claims in respect of in­creases for adult and child dependents and in respect of the transitional compensatory payments.
High Court fandt, at det ville være urimeligt at udbetale de pågældende beløb til sags øgerne, for så vidt deres ægtefæller ikke var økonomisk afhængige af dem.
The High Court took the view that it would be inequitable to pay those sums to the claimants when their spouses were not financially dependent upon them.
Sagen blev indanket for Supreme Court, og socialministeren og Attorney General gjorde gældende, at såfremt der blev givet sag søgerne medhold i deres påstande, ville dette stride mod princippet om forbud mod ugrundet berigelse, som efter irsk ret kan begrunde, at en erstatning nedsættes eller bortfalder.
On appeal to the Supreme Court of Ireland, the Minister for Social Welfare and Attorney General argued that to allow the claims would be against the principle of unjust enrichment, which under Irish law constitutes a ground for restricting or refusing relief.
For så vidt angår de faktiske omstændigheder bør denne sag sammenholdes med sag 286/85 — M c Der mott og Cotter I.
As far as the facts are concerned, the present case should be read in conjunction with Case 286/85 — McDermott and Cotter I.
Ved kendelse af 12. december 1988 forelagde Su preme Court of Ireland i medfør af EØF-traktatens arti kel 177 Domstolen to præjudicielle spørgsmål:
By order of 12 December 1988, the Supreme Court of Ireland referred two questions to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
Hvad denne sag angår skal det tilføjes, at før Dom stolen tog stilling til ovennævnte sag, vedtog Irland Social Welfare (No. 2) Aet 1985 (i det følgende benævnt »loven«) til gennemførelse af direktiv 79/7, men loven trådte først i kraft på forskellige tids punkter i 1986.
As to the present case, it should be added that be­fore the Court of Justice ruled on the abovementioned case, the Irish legislature, in implementing Directive 79/7, enacted the Social Welfare (No 2) Act 1985 ('the Act'), but this did not come into effect until various dates in 1986.
Formålet med loven var at undtage gifte kvinder fra den kategori af personer, som uden videre blev anset for at blive forsørget af andre, og i henseende til loven om social sikring at give gifte kvinder de samme vilkår som gifte mænd.
The aim of the Act was to remove mar­ried women from the category of automatic depen­dency and to treat them as having the same status within the social welfare code as married men.
Dette skete ved at gøre forsørgertillægget for en voksen, uanset ansøgerens køn, betinget af, at det kunne godtgøres, at der rent faktisk forelå en forsørgerbyrde.
This was done by confining the payment of an increase in benefit in respect of an adult dependent to a situa­tion where the actual dependency could be shown, ir­respective of the sex of the claimant.
Men som overgangsordning blev det i 1986 bestemt, at ydelsesberettigede (i praksis alene gifte mænd), som ikke havde en ægtefælle, de rent faktisk forsørgede, og som derfor ikke længere havde krav på forsørger tillæg, fik ret til et kompensationstilskud (denne over
However, tran­sitional Regulations in 1986 provided that claimants (in practice, only married men) who did not have a spouse actually dependent on them and therefore
1 ) Skal Domstolens dom i sag 286/85, McDermott og Cotter mod socialministeren og attorney ge neral [1987] Sml.
(1 ) Is the ruling of the Court of Justice in Case 286/85, McDermott and Cotter ν Minister for Social Welfare and Attorney General [1987] ECR 1453, whereby the Court of Justice answered the second question referred to it pursuant to Arti­cle 177 EEC by the High Court in its interpreta­tion of the provisions of Article 4(1) of Council Dir­ective 79/7/EEC of 19 December 1978 as follows:
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab ret af dette princip«, forstås således, at gifte kvinder har ret til forhøjede sociale sikringsydel ser i form af a) forsørgertillæg for en ægtefælle og b) forsørgertillæg foret barn, de fået tilkendt forsørgertillæg for personer, som de forudsattes at have forsørget, uden at de havde skullet godtgøre, at disse personer rent faktisk blev forsørget af dem, havde gifte kvinder i samme situation som sådanne mænd ligeledes ret til sådanne tillæg, uden at det kunne kræves, at kun gifte kvinder skulle opfylde yderligere betingelser.
(b) a child dependant entitlement to increases in social security benefits, they were required to comply fully with the principle of equal treatment laid down in Article 4(1) of the Dir ective. The Court moreover added that if after 23 December 1984 a married man automatically re ceived increases in benefits in respect of persons deemed to be dependents without having to prove that those persons were actually dependent on him, a married woman, in the same circumstances, was also entitled to those increases, and no additional con ditions applicable only to married women could be imposed.
uanset at det godtgøres, at disse personer ikke rent faktisk er blevet forsørget af de pågælden de, eller selv om forholdet ville medføre en udbetaling to gange af de nævnte forsørgertillæg?
even where it is proved that no actual depen dency existed or even if as a result double pay ments of such increases in respect of depen dents would occur?
2) I en sag, hvorunder kvinder har nedlagt påstand om betaling af kompensationstilskud som følge af en angivelig forskelsbehandling i form af, at de for mænd i samme situation gældende regler ikke er blevet anvendt på dem, skal Rådets direktiv 79/7/EØF da fortolkes således, at en national retsinstans ikke må anvende nationale retsregler på en sådan måde, at retten til kompensationstilskuddene begrænses eller bortfalder i tilfælde, hvor en tilkendelse af disse ville stride mod prin cippet om forbud mod ugrundet berigelse?
(2) In a claim by a woman for compensatory pay ments in respect of discrimination alleged to have been suffered by reason of the failure to ap ply to them the rules applicable to men in the same situation, is Council Directive 79/7/EEC to be interpreted as meaning that a national court or tribunal may not apply rules of national law such as to restrict or refuse such compensation in cir cumstances where the granting of such compen sation would offend against the principle prohi biting unjust enrichment?
I sin besvarelse af det andet spørgsmål bemærkede Domstolen, at direktivet ikke indeholdt nogen undta gelse fra ligebehandlingsprincippet i artikel 4, stk. 1, der kunne begrunde en opretholdelse af en forskelsbe handling, som bestod ifølge tidligere gældende na tional lovgivning.
In replying to the second question, the Court said that the Directive did not provide for any derogation from the principle of equal treatment laid down in Article 4(1 ) in order to authorize the extension of the discriminatory effects of earlier provisions of na tional law.
Det fulgte heraf, at en medlemsstat ikke efter den 23. december 1984 lovligt havde kun net opretholde en forskelsbehandling, der beroede på, at ydelsesvilkårene var de samme som før den nævnte dato. Det gjorde herved ingen forskel, at en så dan forskelsbehandling fulgte af overgangsbestem melser (se sag 80/87 — Dik).
It followed that, a Member State might not maintain beyond 23 December 1984, any inequalities of treatment attributable to the fact that the con ditions for entitlement to compensatory payments were those which applied before that date.
Domstolen gjorde det endvidere klart, at for sent udstedte nationale gen nemførelsesbestemmelser fuldt ud skulle tage hensyn til de rettigheder, som artikel 4, stk. 1, tillagde med lemsstaternes retsundergivne, med virkning fra udløbet af den frist, medlemsstaterne havde til at gennemføre direktivet.
Subsequently, the Court made clear that such belatedly adopted implementing measures should fully respect the rights which Article 4(1) had conferred on individuals in a Member State as from the expiry of the period allowed to the Member States for complying with it.
Med hensyn til begge spørgsmål fremhævede Dom stolen, at de nationale myndigheder, såfremt de kunne påberåbe sig princippet i national ret om forbud mod ugrundet berigelse, på grundlag af deres egen retsstridige handlemåde ville kunne forhindre, at di rektivets artikel 4, stk. 1, fik fuld retsvirkning.
As far as both questions were concerned, the Court emphasized that, if the national authorities could rely on the principle of national law prohibiting unjust enrichment they would be able to use their own un lawful conduct as a ground for depriving Article 4(1 ) of the Directive of its full effect.
I besvarelse af det første spørgsmål bemærkede Domstolen, at i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, fandt dette bl.a. anvendelse, for så vidt angår »beregningen af ydelserne, herunder ægtefælle- eller forsørgertillæg«.
In answer to the first question, the Court noted that Article 4(1 ) of the Directive stated that it was applica ble, in particular, in 'the calculation of benefits in cluding increases due in respect of a spouse and for dependents'.
Det fremgik af selve ordlyden af bestemmelsen, at denne omfattede eventuelle tillæg for ægtefæller, som den pågældende ikke forsørgede.
The very wording of that Article, said the Court, included any increases due in respect of spouses who were not dependents.
Hvad angik andre personer, herunder navnlig børn, var det efter direktivets ordlyd ingen forudsætning for, at princippet om ligebehandling, for så vidt angår udbetalingen af de pågældende tillæg, fandt anven delse, at det godtgjordes, at sådanne personer rent faktisk blev forsørget.
With regard to other persons, in particular children, no proof of their actual dependency was required under the Directive as a prior condition for the application of the principle of equal treatment to the payment of the increases in questions.
Domstolen tilføjede, at i tilfælde af, at gifte mænd fra den 23. december 1984 uden videre hav
Consequently, while Member States might stipulate whatever conditions they wished for
Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 skal fortolkes således, at for det tilfælde, at gifte mænd efter udløbet af fristen for at gennemføre direktivet uden videre har fået tilkendt forhøjede sociale sikringsydelser i form af forsørgertillæg for ægtefæller og børn, som de forudsættes at have forsørget, uden at de har skul let godtgøre, at disse personer rent faktisk er
Article 4(1 ) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 must be interpreted as mean ing that if, after the expiry of the period allowed
EF-Domstolens afgørelser blevet forsørget af dem, har gifte kvinder uden faktiske familiemæssige forsørgerbyrder krav på de samme tillæg, også selv om dette under visse omstændigheder kan medføre, at tillæggene udbetales to gange.
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community for implementation of the Directive, married men have automatically received increases in so cial security benefits in respect of a spouse and children deemed to be dependants without having to prove actual dependency, married women without actual dependants are entitled to the same increases even if in some circumstances that will result in double payment of the increases.
Artikel4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØFaf 19. december 1978 skal fortolkes således, at for det tilfælde, at en medlemsstat i en lovgivning til gen nemførelse af artikel 4, der er vedtaget efter udløbet af den i direktivet fastsatte frist, har indsat en overgangsbestemmelse om udbetaling af kompensationstilskud til gifte mænd, som ikke længere er berettiget til en forhøjelse af deres sociale sikringsydelser i form af forsørgertillæg for en ægtefælle, som de forudsættes at have forsørget, fordi det ikke kan godtgøres, at der rent faktisk foreligger en forsørgerbyrde, har gifte kvinder, der opfylder de samme familiemæssige betingelser, krav på de samme ydelser, også selv om dette strider mod et princip i national ret om forbud mod ugrundet berigelse.
Article 4(1) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1 978 must be interpreted as mean ing that where a Member State has included in the legislation intended to implement that article, adopted after the expiry of the period allowed by the Directive, a transitional provision provicing for compensatory payments to married met who have lost their entitlement to an increase in their social security benefits in respect of a spouse deemed to be dependent because of actuai de pendency cannot be shown to exist, married wo men in the same family circumstances are enti tled to the same payments even if that infringes the prohibition on unjust enrichment laid down by national law.
Denne sag er næppe overraskende. Ikke desto mindre byggede EFD videre på sag 71/85 —FNV.
This case is scarcely surprising.
I sidstnævnte sag havde EFD statueret, at de, der blev udsat for forskelsbehandling, havde ret til at få den gunstigste behandling, indtil det diskriminerende element var blevet fjernet fra ordningen.
In the latter case, the EG had held that those who suffered from discrimination had the right to have the most favourable treatment applied to them until such time as the discriminatory element had been removed from the benefit-scheme.
I den forelig gende sag bekræftede EFD, at dette var tilfældet, selv om anvendelsen af den gunstigste behandling ville medføre udbetaling af de samme tillæg to gange til de samme familier, hvorved et nationalt princip om ugrundet berigelse ville blive krænket.
In the present case, the EG con firmed that this is so even if the application of the most favourable treatment would result in the double payment of the same increases to the same families and, as a consequence, a national principle of un just enrichment would be violated.
Sag C-229/89 KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN.
Case C-229/89
Dato for dommen: 7. maj 1991.
Date of judgment: 7 May 1991.
Derudover fik ydelsesmodtagerne i gruppe 1 og 2 udbetalt et tillæg på 5% af den tidligere indkomst for tab af eneste indkomst.
Next, those eligible in groups 1 and 2 received a supplement equivalent to 5% of their former income for loss of the sole income.
Endelig udbe taltes der et tillæg på 20% af den tidligere indkomst til alle modtagere, dog kun i det første år med ar bejdsløshed for arbejdsløse i gruppe 2 og 3.
Thirdly, a transitional supplement equivalent to 20% of the former income was paid to all those eligible but for those members of groups 2 and 3, this was limited to the first year of unemployment.
For så vidt angår ydelserne ved sygdom og invaliditet var de samlede ydelser sat til 65% af den tidligere indkomst for gruppe 1, 45% for gruppe 2 og 40% for gruppe 3.
As for the sickness and disability benefits, the total benefit was fixed to 65% of the former income for group 1, 45% for group 2 and 40% for group 3.
Emne: Social sikring — ydelse ved arbejdsløshed — ydelse ved invaliditet og sygdom (Artiklerne 4, stk. 1, og 8, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
Subject-matter: Social security— Unemployment benefit — invalidity and sickness benefit (Articles 4(1) and 8(1) of EEC Council Directive 79/7 of 19 December 1 978).
De statistiske oplysninger, der blev givet Kommissionen i en skrivelse af 12. september 1983 fra de belgi ske myndigheder, og som byggede på en under søgelse af 6% af de arbejdsløse, der modtog ydelser i juni 1982, viste, at 81,4% af de arbejdsløse i gruppe 1 var mænd, og at 65,2% af de personer, der henhørte under gruppe 3, derimod var kvinder.
The statistics given in a letter addressed by the Bel­gian authorities to the Commission on 12 September 1983, and based on a survey of 6% of those unem­ployed persons receiving benefit in June 1982, showed that the unemployed in group 1 were 81,4% male and that, by contrast, 65,2% of the persons making up group 3 were female.
Kommissionen var af den opfattelse, at det belgiske system for arbejdsløshedsydelser og ydelser ved syg dom førte til indirekte forskelsbehandling af kvinder i strid med artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7.
The Commission was of the opinion that the Belgian unemployment and sickness benefit systems lead to in­direct discrimination against women contrary to Article 4(1) of Council Directive 79/7.
Der for indledte Kommissionen en procedure i medfør af artikel 169 i EØF-traktaten og gjorde gældende, at Kongeriget Belgien havde tilsidesat sine forpligtelser i medfør af EØF-traktaten ved ikke at træffe alle de for anstaltninger, der var nødvendige for den fuldstændige og nøjagtige anvendelse af ovennævnte direktiv.
Therefore, it brought infringement proceedings under Article 169 of the EEC Treaty, seeking a declaration that by fail­ing to take all measures necessary for the complete and precise application of the abovementioned Dir­ective, the Kingdom of Belgium had failed to fulfil its obligation under the EEC Treaty.
Efter bestemmelserne i den belgiske lovgivning om arbejdsløshedsydelser (kongelig anordning af 8. au gust 1986 og ministeriel bekendtgørelse af 23. ja nuar 1987) og om forsikring ved sygdom og invaliditet (kongelig anordning af 30. juli 1986) var ydelsesmodtagerne opdelt i tre grupper: 1 ) arbejdstagere, der boede sammen med en eller flere personer, som ikke havde nogen indkomst, 2) arbejdstagere, der boe de alene, og 3) arbejdstagere, der boede sammen med en person, som havde indtægter.
The Belgian legislation relating to unemployment benefit (Royal Decree of 8 August 1986 and Ministerial Decree of 23 January 1987) and sickness and disabi­lity benefit (Royal Decree of 30 July 1986) allocated those eligible to one of three groups: (1) an em­ployed person who cohabited with one or more per­sons who had no income, (2) an employed person living alone, and (3) an employed person cohabiting with a person receiving an income.
Før 1986 blev disse grupper betegnet henholdsvis »familieforsørgere«, »aleneboende arbejdstagere« og »sambo ende arbejdstagere«.
Prior to 1986, these groups were respectively called 'heads of house­hold', 'sole workers', and 'cohabitants'.
Ydelserne ved arbejdsløshed og sygdom blev beregnet på grundlag af den tidligere erhvervsindtægt med forskellige satser for de enkel te grupper.
For both unemployment benefit and sickness benefit, the entit­lement under this system was calculated on the basis of previous earned income, which was tiered to allow a different rate for each group.