natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Resultatet heraf har ikke blot været stigende krav om sociale foranstaltninger til børnepasning og til pleje af ældre, svagelige forældre og bedsteforældre, men også om en individualisering af ret tighederne i de sociale beskyttelses systemer og om, at der tages behørigt hensyn til afbrydelser i den lønnede beskæftigelse ved beregningen af retten til ydelser.
The effect of this has been to increase the demand not only for social support to help take care of children and elderly and frail parents or grandparents, but also for the individualisation of rights under the social protection system and for due account to be taken of interruptions to paid employment in the calculation of benefit entitlement.
Arbejdsløshedens gennemsnitlige varighed er ligeledes steget betyde­ligt siden midten af 1970'erne.
The average duration of unemployment has also increased considerably since the mid-1970s.
I mid­ten af 1980'erne var antallet af perso­ner i Unionen, der havde været uden arbejde i et år eller mere, steget til over 5% af arbejdsstyrken og mere end halvdelen af de arbejdsløse.
By the mid1980s, the number in the Union who had been out of work for a year or more had risen to over 5% of the labour force, over half of the total unemployed.
Mens denne sats faldt lidt mellem dette tidspunkt og begyndelsen af 1990'erne som følge af den høje job­skabelsesprocent, var tallet i 1996 endnu en gang steget til omkring 5% af arbejdsstyrken.
While it fell slightly be tween then and the early 1990s, as a result of the high rate of job growth, by 1996, the number had risen to around 57c of the labour force once more.
Over 8'Λ million mennesker i Unionen var derfor lang­tidsledige ved den sidste opgørelse, og mere end 60% af disse svarende til næsten 5 Ά million havde været uden arbejde i to år eller mere.
Ovei'81/: million people across the Union were, therefore, long-term unemployed at the last count and of these over 60%, almost 5'/: million, had been out of work for two years or more.
Konsekvensen er, at mens arbejdsløshedsydelsessystemerne blev ud formet til at yde indkomststøtte i midlertidige perioder uden arbejde, så har mindst halvdelen af de arbejdsløse på et hvilket som helst givent tidspunkt i de seneste 10 år i praksis haft behov for længerevarende og næsten helt sikkert mere omfattende hjælp.
Moreover, in general, if someone is unemployed in the Union, there is a much higher probability that they live either alone or in a household where the other members are out of work than in one where someone else is in paid employment and. therefore, bringing in income.
Hertil kommer, at tallene for langtidsledigheden ikke viser det fulde omfang af stigningen i afhængig heden. I en række medlemsstater
In 1996. 15% of households in the Union with a work ing-age adult had nobody in work. In Belgium.
Den gennemsnitlige husholdningsstørrelse er faldet med 5% i tiårsperioden mellem 1986 og 1996.
Finland and the UK. the figure was 20% or more, much higher than the average rate of unem ployment.
Dette fald var fælles for de fleste dele af Unionen, selv om den gennemsnitlige husholdning stadig er betydeligt større i de sydlige med
In the UK. where unem ployment fell significantly over the 10 years 1986 to 1996. the proportion of households where nobody was in work rose, while in Ireland, where
I 1996 havde 15% af husholdningerne i Unionen med en voksen i den arbejdsdygtige alder ingen i arbejde.
In consequence, whereas unemployment compensation systems were de signed to provide income support for
Modernisering af social beskyttelse og tilpasning af systemerne til forandring gjorde udgifterne lige under 30% af BNP i Belgien, Tyskland og Østrig, mens de i Det Forenede Kongerige lå på omkring 27 '/
'ernising social protection and adapting systems to change unemployment fell by even more, the proportion remained unchanged.
De vigtigste kvantitative resultater
277:7c and in Italy 24'/2%. (Because
Omfanget af de sociale udgifter
The main quantitative findings
19) udgjorde direkte skatter og sociale bidrag opkrævet af ydelserne næsten 6% af BNP i Nederlandene, 5% i Sverige, 4% i Danmark og 2'/2% i Tyskland, mens tallet i Det Forenede Kongerige næsten var nul.
Labour Market and Social Policy Occasional Papers, No. 19), direct taxes and social contributions levied on benefits amounted to almost 6% of GDP in the Netherlands, over 57c in Sweden, 47 in Denmark and 2'/:7 in Germany, whereas in the UK, the figure was virtually zero.
Når der tages hensyn til indtægterne fra de indirekte skatter (der er mere ensartede medlemsstaterne imellem), når støttemodtagerne bruger de overførte beløb så nedbringes udgifterne til social beskyttelse netto til omkring 27% af BNP i Sverige og til mellem
Taking account also of the revenue from indirect taxes as beneficiaries spend their transfers — which is more similar between countries — reduces expenditure on social protection in net terms to around 27% of GDP in Sweden and to between 23% and 25'/:7c of GDP in the other four.
Forskellene er således meget mindre end de ovennævnte tal for bruttoudgifterne viste.
This is much less of a difference than shown by the gross spending figures noted above.
I nettotal skønnes Det Forenede Kongerige at have lidt højere udgifter i forhold til BNP end Tyskland og Nederlandene.
Moreover, in net tenns, the UK is estimated to have slightly higher expenditure relative to GDP than Germany and the Netherlands.
Disse variationer i tallene medlemsstaterne imellem svarer i store træk til de relative velstandsniveauer målt i BNP pr. indbygger og afspejler der for landenes evne til at afholde de pågældende udgifter.
Any assessment of the scale of social protection in European countries, and the associated cost in terms of the transfers involved, can only satisfactorily be made by considering the revenue side of the public sector accounts as well as expenditure.
Det står imidlertid klart, at der findes forskelle mellem lande med ensartede velstandsniveauer i den indirekte prioritering af social beskyttelse.
This is. first, because social transfers are in creasingly subject to tax or social charges in a number of Member States and, accordingly, part of the expenditure incurred by government returns as tax or other receipts.
Dette af spejler til dels forskelle i sociale karakteristika (i kvindernes tendens til at forfølge en arbejdskarriere f.eks., der er høj i de nordiske lande og lav i Italien), i befolkningens al dersstruktur og i det omfang, i hvilket man sætter sin lid til private foranstaltninger (private pensioner indgår afhængigt af omfanget af den sociale solidaritet i ordningerne i varierende omfang i ESSPROS dataene).
Secondly, effective transfers can, in principle. be made through tax concessions or allowances as well as through benefit payments and, in this case, will show up as lower receipts rather than as expenditure. Estimating the scale of such so-called tax expenditures and the revenue generated by taxes on benefits is. however, fraught with difficulty.
Det skyldes for det første, at de sociale overførselsindkomster i stigende omfang pålægges skatter og sociale afgifter i en række medlemsstater, og at en del af de udgifter, som regeringerne afholder, som følge her af vender tilbage i form af skatter eller andre indtægter.
The variation in these figures be tween Member States are broadly in line with relative levels of prosperity, as measured by GDP per head, and, therefore, reflect the ability of countries to support the expenditure con cerned.
For det andet kan effektive overførsler i princippet lige så godt foregå gennem skattelettelser og skattefradrag som gennem udbetaling af ydelser, og i så fald vil de optræde som lavere indtægter fremfor som udgifter.
Nevertheless, it is evident that there are differences between countries with similar levels of prosperity in the implicit priority accorded to social protection.
Det er imidlertid yderst vanskeligt at foretage et skøn over omfanget af de såkaldte skatteudgifter og de indtægter, som beskatning af ydelserne resulterer i.
This, in turn, partly reflects differences in so cial characteristics (in the tendency for women to pursue working careers, for example, which is high in the Nordic countries and low in Italy), in the age structure of the population and in the degree of reliance on private provision (private pensions are included to varying ex tents in the ESSPROS data depending on the degree of social solidarity involved).
Disse skøn vedrører kun fem med lemsstater i et enkelt år (Eurostat har planer om at udvikle specielle moduler om skatternes virkning som en del af ESSPROS) og de foreligger kun på forsøgsbasis.
These estimates relate to only five Member States for a single year (Eurostat plans to develop special modules on the effects of taxes as part of ESSPROS) and are somewhat tentative.
Et yderligere indblik i den relative vægt af de sociale over førsler, kan erhverves fra ECHP data om de nettoydelser, som husholdningerne modtager.
A further insight into the relative weight of social transfers can be gained from the ECHP data on net benefits received by households.
Ydelserne er i dette tilfælde begrænset til kontante over førsler og omfatter således alle private pensioner men ikke naturalydelser såsom sygepleje.
Benefits in this case are confined to cash transfers and exclude benefits in kind, such as health care, though they include all private pensions.
I henhold til disse data, beløb de sociale overførsler sig i gennemsnit til lige over 30% af husholdningernes nettoindkomst i Unionen i 1993 (Eksklusive Østrig, Finland og Sverige, der ikke var om fattet af den første bølge af ECHP).
According to these data, social transfers amounted, on average, to just over 30% of net household income in the Union in 1993 (the Union here ex cludes Austria, Finland and Sweden
I en række af lande, hvor udgifterne til social beskyttelse er særligt høje i forhold til BNP, bliver ydelserne dog beskattet og/eller pålagt socialforsikrings- bidrag, så en del af de penge, som staten udbetaler, kommer tilbage som skatterevenue på indtægtssiden af regnskaberne.
So far as expenditure is concerned, social protection (as defined under the new ESSPROS to include social transfers, either in cash or in kind for welfare purposes, and health care) amounted to 287:7c of Union GDP in 1995.
Hvad angår udgifterne beløb social beskyttelse (der i henhold til det nye ESSPROS skal omfatte sociale over førsler, enten i kontanter eller i naturalier, til velfærd og sundhedsvæsen) sig i gennemsnit til 28%% af Unionens BNP i 1995.
This figure, however, varied markedly between Member States, ranging from 20% of GDP in Ireland.
Dette tal varierede dog betydeligt medlemsstaterne imellem, idet det lå på mellem 20% i Irland, 21 % i Grækenland og Portugal og 22% i Spanien og så 30% eller mere i Frankrig, Nederlandene og de tre nordiske medlemsstater, hvor Sverige havde den højeste sats på lige under 36% af BNP (Graf 1). For de øvrige landenes vedkommende ud
21 % in Greece and Portugal and 22% in Spain, to 30% or more in France, the Netherlands and the three Nordic
Mønstret i variationerne medlemsstaterne imellem viser sig her at være anderledes end det mønster, som tal lene for bruttoudgifterne i forhold til BNP fremviser. Målt som andel af husholdningernes nettoindkomst var de sociale overførsler således højest
In a number of the countries, how ever, especially in those where social spending is high in relation to GDP, benefits are subject to tax and/or so cial charges, so that part of the money paid out by government comes back as receipts on the revenue side of the accounts.
Udgiftsmønsteret delser og kun en anelse mere end familietilskuddene.
reinforces the unfavourable age structure.
Alderspensioner er langt den største enkelt post i udgifterne til den sociale beskyttelse i Unionen, idet de beløb sig til 42'A% heraf i 1995, svarende til 12% af BNP. Tallet varierer dog fra 60% i Italien (15'/2% af BNP) — langt mere end i nogen anden med­lemsstat (selvom det også omfatter nogle overførsler, der i rubriceres an­derledes i de øvrige lande) — til 32% i Finland (107
liable to distort the comparative picture which emerges from the ESSPROS and ECHP data, though the amounts involved seem in most cases to be relatively small (though there are exceptions, such as the UK where tax relief on private pension contributions is important).
2 i Belgien og Frankrig, hvor de ud­gjorde mere end 36% (tallet for Fran­krig er lidt for højt, da overførslerne måles brutto uden hensyn til det rela­tivt lille beløb, der skal betales i skat heraf), og næsthøjest i Italien med knap 33%, selvom landet ligger et godt stykke under Unionens gen­nemsnit, når man ser på udgiftstalle­ne.
While, in general, high unemploy­ment is often regarded as a primary cause of high levels of social spend­ing, in reality, transfers to the unem­ployed accounted for only 8% of total expenditure in the Union in 1995 (just under 27:7c of GDP) — less than spending on disability benefits and only a little higher than that on family allowances.
I Irland afspejler dette til dels den lille andel af befolkningen, der er over pen­sionsalderen, ligesom det høje tal i Italien afspejler det modsatte, skønt det store antal, der pensioneres tidligt her, forstærker den ufavorable al­dersstruktur.
Finland and Sweden, was expenditure on unemployment benefits significantly above 3% of GDP (4­5% in each case).
Samtidig er sådanne udgifter kun en meget partiel indikator for de sociale beskyttelsessystemers udgifter i for­bindelse med arbejdsløshed.
Old­age pensions are by some way the largest item of social protection expenditure in the Union, accounting for 42'/2% of the total in 1995, equi­
Disse udgifter mindsker ikke blot indtæg­terne fra skatter og socialforsikrings­bidrag, de øger også udgifterne på andre områder.
Social trans­fers were highest in Belgium and France, at over 36% of net household income (though the figure for France is slightly overstated because trans­fers are measured gross of the rela­tively small amount of tax payable on them), and next highest in Italy, which is well below the Union aver­age in terms of the expenditure figures, at just under 337c.
Dele af udgifterne til invalideydelser, boligydelser og so­cial udstødelse hænger også i praksis sammen med arbejdsløsheden — el­ler mere generelt med jobmangel — ligesom en stor del af udgifterne til tidlig tilbagetrækning (der er poste­res som en del af alderspensionerne i omkring halvdelen af medlemssta­terne og ikke som en arbejdsløsheds­ydelse, som krævet i henhold til ESSPROS­klassifikationen).
They were similar to the average in Denmark and the Netherlands, as they were in Spain, where, like Italy, the ratio of expenditure to GDP is relatively low, below average in Germany. Ireland.
I Nederlandene og Det Forenede Kongerige var udgifterne til invalide­pension meget højere end arbejdsløs­hedsydelserne i 1995 (henholdsvis
Luxembourg and the UK (at around 27% of net income) and lowest, in Greece and Portugal (257c and 227c, respectively), in line with the expen­diture figures.
4'/2% og 3% af BNP), mens udgifter­
valent to 127c of GDP.
Mens den høje arbejdsløshed gene­relt ofte betragtes som værende en primær årsag til de høje sociale ud­gifter, tegnede overførsler til arbejds­løse sig i realiteten kun for 8% af de samlede udgifter i Unionen i 1995 ne til boligydelser og social udstødel­se beløb sig til yderligere 1% af BNP i hele Unionen (over 2% af BNP i
The figure, however, varies from over 60% in Italy (157:7c of GDP) — far more than in any other Member State (but include some transfers allocated to other items in other countries) — to 32% > in Finland (107:7c of GDP) and only 257c in Ireland (57c of GDP). In the latter, this partly reflects the small proportion of the population above retirement age. just as the high figure in Italy reflects the opposite, though here the large numbers retiring early At the same time, such expenditure is only a very partial indicator of the costs of unemployment for systems of social protection.
Indtil videre findes der ingen pålide­lige skøn over den samlede værdi af skatteudgifterne, og selv om de på­gældende beløb i de fleste tilfælde ser ud til at være relativt lave (Det For­ende Kongerige, hvor der er store skattelettelser på bidrag til private pensioner udgør en af flere vigtige undtagelser) vil den manglende in­dregning af disse sandsynligvis for­vride det komparative billede, som
Not only does it reduce the finance available from taxes and contributions, but it also adds to spending in other areas. Part of spending under disability benefits, housing allowances and social exclu­sion is also, in practice, related to unemployment — or. more gener­ally, to job shortages — as is a large part of spending on early retirement
(lige under 2'/2% af BNP) — dvs. mindre end udgifterne til invalidey­
So far no reliable estimates are avail­able for the overall value of tax­ex­penditures and their exclusion is
Væksten i faste priser i udgifterne til social beskyttelse i medlemsstaterne, 1990­93 og 1993­95
Growth of social expenditure in real terms in Member States, 1990­93 and 1993­95
Samlede udgifter til social beskyttelse i medlemsstaterne, 1995
Total expenditure on social protection by broad function in Member States, 1995
Årlig gennemsnitlig ændring i % {udgifterne nedsat med BNP deflationsfaktoren) i 1990-93 11993-95 ni
Annual average % change (expenditure deflated by GDP deflator)
E NL S I DK FIN E13 F UK DK 1990-94 og 1994-95, GR & S ingen data for 1993 IRL Ρ GR E I L UK E14 D GR forelåbige data, opdeling Ikke mulig
GR provisional data, no breakdown available
Modernisering af social beskyttelse og tilpasning af systemerne til forandring m
In the Netherlands and the UK. ex penditure on disability benefits was much higher than on unemployment benefits in 1995 (47:7c of GDP and 3%, respectively), while spending on housing and social exclusion amounted to another 1% of GDP across the Union (over 2% of GDP in Denmark.
Danmark, Sverige og Det Forenede Kongerige).
Sweden and the UK).
afspejler stabiliseringen af arbejds­løsheden efter den store stigning i årene med lavkonjunktur.
Apart from unemployment benefits, old age pensions and health care showed the largest rise over the period (up by 1 % of Union GDP and 7:% respectively), in part reflecting the ageing of the population.
ne til sundhedsvæsenet i forhold til BNP i en række lande, mens udgif­terne til alderspensioner steg parallelt med eller mindre end væksten i BNP i de fleste medlemsstater.
Be tween 1993 and 1995, however, spending on health care fell relative to GDP in a number of countries, while that on old-age pensions rose in line with, or less than, the growth in GDP in most Member States.
Målt i faste priser (dvs. justeret for den generelle inflation) voksede ud­gifterne til social beskyttelse i Unio­nen gennemsnitligt med næsten
In the two years 1993 to 1995, social spending in the Union declined on average relative to GDP, rising only in Belgium, Germany and Austria and falling elsewhere.
Sundhedsvæsenet er den næststørste post på udgiftssiden, idet det beløber sig til omkring 22% i hele Unionen såvel som i medlemsstaterne bortset fra Danmark (kun 14%) og til om­kring 6% af BNP, et tal der dog va­rierer fra under 5% i Danmark og
Health care is the second largest item of expenditure, amounting to around 22% of the total in the Union, as well as in all Member States, except for Denmark (only 14%), and to some 6% of GDP. though varying from under 57c in Denmark and Italy to 77:% in France, well above the figure in any other Member State.
Italien til 7'/2% i Frankrig, hvor det er klart højere end i nogen anden med­ lemsstat.
In real terms (adjusting for general inflation), social spending grew by an average of around 47:% a year in the Union in the three years 1990 to 1993. when GDP hardly increased at all.
Væksten i de sociale udgifter
In the two years.
De samlede udgifter til social beskyt­telse steg fra lige under 26% af BNP
1993 to 1995, it went up by 17:% a year (Graph 2).
Kun i Belgien og i Irland (hvor BNP voksede med over 9% om året) forkom der ikke noget fald i den reelle vækst i den sidst­nævnte periode.
Only in Belgium and in Ireland (where GDP rose by over 9% a year) was there no reduction in the rate of real growth over the latter period.
Selv når der ses bort fra udgifterne til arbejdsløshedsun­derstøttelse, som målt i faste priser udviste et fald mellem 1993 og 1995, udgjorde den gennemsnitlige vækst i udgifterne efter 1993 kun halvdelen af vækstraten i de foregående tre år.
Even after excluding unemployment benefits, which declined in real tenus between 1993 and 1995, average ex penditure growth after 1993 was half the rate in the three years before.
1990 og 1995 sammenlignet med en stigning på omkring 1% af BNP igen­nem 1980'eme (efter den tidligere ESSPROS definition).
Total spending on social protection increased from just under 26% of GDP to 287:% over the five years 1990 to 1995 as compared with a rise of around 1% of GDP over the 1980s (on the previous ESSPROS definition).
Stigningen var fælles for alle medlemsstaterne med undtagelse af Nederlandene, hvor der forekom et mindre fald.
The increase was common to all Member States with the sole ex ception of the Netherlands, where there was a small fall.
(Nettoændringerne har sandsynligvis har været mindre, men desværre fin­des der ingen skøn over disse).
(Unfortunately, no estimates are available for the change in net terms, which is likely to have been less.)
Stigningen afspejler imidlertid i vid udstrækning opbremsningen i væk­sten i BNP i 1990'erne — til under
The funding of social protection con tinues to be the focus of much policy attention.
Finansieringen af den sociale beskyt­telse er fortsat genstand for megen politisk opmærksomhed.
The emphasis throughout the Union, as part of the attempt to increase job creation, has been on reducing non-wage labour costs.
I hele Unio­nen har man, som led i forsøget på at øge jobskabelsen, lagt vægt på at nedbringe de indirekte lønomkost­ninger.
This objective, proposed by the Commission in its White Paper on Growth.
Dette mål, som Kommissio­nen fremsatte forslag om i sin Hvid­bog om Vækst, konkurrenceevne og beskæftigelse i 1993, er blevet be­kræftet af Det Europæiske Råd ved flere lejligheder, især på mødet i Du­blin i slutningen af 1996 samt i de retningslinjer for beskæftigelsen, som blev vedtaget i slutningen af 1997.
Competitiveness and Employment in 1993, was confirmed by several European Councils, especially in Dublin at the end of 1996, as well as in the Employment Guidelines adopted at the end of 1997.
Indtil videre er der dog kun ringe tegn på, at beskatningen af ar­bejdskraft (skatter og bidrag til socia­le sikringsordninger), er blevet mind­sket.
However, so far there is little sign that the level of charges levied on labour (taxes and social contributions) has decreased.
Fra 1981 til 1995 skønnes den indirekte skatteprocent faktisk af være steget fra 35% til 42%.
In fact, the implicit tax rate is estimated to have increased from 357c in 1981 to 427c in 1995.
(Forbed­ringer i koordineringen af skattepoli­tikkerne i Unionen med henblik på at løse dette problem drøftes i øjeblik­ket i Taxation Policy Group, som Det Europæiske Råd nedsatte på mødet i Dublin i slutningen af 1996.)
(Improvements in the coordination of taxation policies across the Union to address this issue are currently being discussed by the Tax ation Policy Group set up be the Eu ropean Council in Dublin at the end ofl996.)
Den største stigning i udgifterne til social beskyttelse i femårsperioden 1990 til 1995 (6­7% af BNP) fore­kom i Portugal, hvor der blev gjort en indsats for at hæve standarden i den sociale beskyttelse til det niveau, der findes i Unionens nordlige medlems­stater, og i Finland, hvor arbejdsløs­heden steg kraftigere end andre ste­der.
The largest rise in social expenditure over the five years 1990 to 1995 (67% of GDP) occurred in Portugal, where efforts were being made to raise protection to the standards in the North of the Union, and Finland, where unemployment rose more steeply than anywhere else.