natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Udarbejdet af: CD »AV-sektoren, Information,
Originating department: DG 'Audiovisual, Information, Communication,
Anden udgave
(Third edition)
Manuskript forfattet af Klaus-Dieter Borchardt, afsluttet i august 1990 Forside: Foto Eureka Slide, Bruxelles
By Klaus-Dieter Borchardt Manuscript completed in August 1990 Cover: Eureka Slide, Brussels ì!?-Sìi
DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS »FORFATNING«
THE 'CONSTITUTION' OF THE EUROPEAN COMMUNITY
0 FÆLLESSKABETS STRUKTUR Opgaver, beføjelser, retlige natur
STRUCTURE OF THE COMMUNITY Tasks — Powers — Legal character
DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS GRUNDLÆGGENDE VÆRDIER Fred, enhed, lighed, frihed, solidaritet, økonomisk og social sikkerhed, grundlæggende rettigheder
■ FUNDAMENTAL VALUES OF THE COMMUNITY Peace — Unity — Equality — Freedom — Solidarity — Economic and social security — Fundamental rights
■ DET EUROPÆISKE FÆLLESSKABS ORGANER Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen, Domstolen, hjælpeorganer
■ THE INSTITUTIONS OF THE COMMUNITY European Parliament — Council — Commission Court of Justice — Ancillary institutions
FÆLLESSKABET SOM RETLIGT FÆNOMEN
THE COMMUNITY AS A LEGAL REALITY
FÆLLESSKABET ER RETSSKABT
■ THE COMMUNITY IS CREATED BY LAW
Indhold, lovmæssigheden af fællesskabsorganernes handlinger, retsbeskyttelse
0 ■ THE COMMUNITY IS A LEGAL ORDER Meaning — Legality of acts of the institutions — Legal protection
■ FÆLLESSKABSRETTENS FORHOLD TIL NATIONAL RET
■ COOPERATION BETWEEN COMMUNITY LAW AND NATIONAL LAW
KOLLISION MELLEM FÆLLESSKABSRETTEN OG NATIONAL RET
CONFLICT BETWEEN COMMUNITY LAW AND NATIONAL LAW
■ FÆLLESSKABSRETTENS UMIDDELBARE ANVENDELIGHED Arbejdskraftens frie bevægelighed, etableringsfrihed, fri udveksling af tjenesteydelser
■ DIRECT APPLICABILITY OF COMMUNITY LAW Freedom of movement — Freedom of establishment — Freedom to provide services
FÆLLESSKABSRETTENS FORRANG
■ PRIMACY OF COMMUNITY LAW
Endnu indtil kort tid efterafslutningen på An den Verdenskrig udfoldede vort statslige og politiske liv sig næsten udelukkende på grundlag af nationale forfatninger og love.
Until shortly after the end of the Second World War our concept of the State and our political life had developed almost entirely on the basis of national constitutions and laws.
Disse opstillede i vore demokratiske stater de adfærdsregler, derskulleoverholdes ikke alene af borgerne og partierne, men også af staten og dens organer.
It was on this basis in our democratic States that the rules of conduct binding not only on citizens and parties but also on the State and its organs were created.
Først med Eu ropas totale sammenbrud fik idéen om en ny europæisk ordning, i det mindste i Vesteuropa, ny vind i sejlene.
It took the complete collapse of Europe to give a new impetus to the idea of a new European order, at least in Western Europe.
Den første grundsten til virkeliggørelsen af et Europæisk Fællesskab lagde den daværende franske udenrigsminister, Robert Schuman, med sin erklæring af 9. maj 1950, i hvilken han præsenterede den af ham og Jean Monnet udviklede plan, der gik ud på at forene den europæiske kul- og stålindustri i et Europæisk Kulog Stålfællesskab.
The foundation stone of a European Community was laid by the then French Foreign Minister Robert Schuman in his declaration of 9 May 1950, in which he put forward the plan he had work ed out with Jean Monnet to pool Europe's coal and steel industries.
Dermed ville man ligesom tage et historisk initiativ ti I et »Organiseret og levende Europa«, der »er nødvendigt for civilisationen«, og uden hvil
By this means, he declared, a historic initiative would be taken foran organized and vital Europe, which was indispensable for civilization and without which the peace of the world could not be maintained.
De oprindelige medlemmer af disse Fælles skaber var de seks stater Frankrig, Italien, Belgien, Luxembourg, Nederlandene og For bundsrepublikken Tyskland.
The found ing States of these Com munities were Belgium, the Federal Republic of Germany, France, Italy, Luxembourg and the Netherlands.
Den 1. januar 1973 tiltrådte Det Forenede Kongerige, Danmark og Irland Fællesskabet; i Norge blev den på samme måde planlagte tiltrædelse forkastet ved en folkeafstemning i oktober 1972. I årene 1976 og 1977 forelagde Græ-
On 1 January 1973 Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland acceded to the Community; the accession of Norway, which had been planned to take place at the same time, was rejected by a referendum in October 1972.
pæiske Fællesskab«. Også i den offentl ige de bat og i borgernes hverdag er de tre Fælles skaber længe blevet betragtet som en helhed.
has long since come to regard the three Com munities as one.
Af disse grunde og for at forenkle frem stillingen vil vi også her anvende udtrykket »Det Europæiske Fællesskab« (EF).
For these reasons, and in order to simplify presentation, it is proposed here also to use the expression 'the European Community'.
Den såkaldte udvidelse af EF mod syd er i dag med Portugals og Spaniens tiltrædelse med virkning fra 1. januar 1986 et faktum, efter at Grækenland allerede fra 1. januar 1981 blev optaget i EF.
'southward extension' of the Community was completed with the accession of Spain and Portugal on 1 January 1986, Greece having already become a member on 1 January 1981.
EF's retsorden er allerede i dag blevet til en fast bestanddel af vor politiske virkelighed.
Twelve European States are now united in the Community.
Siden »Rom-Traktaternes« ikrafttræden den 1. januar 1958 har der bestået tre forskellige Fællesskaber, der hver især er baseret på egne oprettelsesdokumenter.
Since the entry into force of the Treaties of Romeon 1 January 1958 three separate Com munities have existed, each based on its own instruments of foundation.
Deri har — juridiskset— intet hidtil ændret sig, da en formel sammenslutningaf de tre Fællesskaber indtil nu ikke er fuldbyrdet.
From a legal point of view this situation has remained un changed to the present day, since no formal merger of the three Communities has ever taken place.
Alligevel taler gode grunde for den antagelse, at disse tre Fælles skaber i deres politisk-retlige opbygning danner en enhed, selv om de er forskellige efter deres sagsområder.
There are however good reasons for regarding these three Communities, different as they are in the fields they cover, as constituting one unit so far as their political and legal structure is concerned.
De er skabt af de samme medlemsstater og oprettet ud fra den samme i begyndelsen fremsatte grundtanke.
They have been set up by the same Member States and are based on the same fundamental objectives, as expressed in the preambles to the three Treaties: to create 'an organized and vital Europe', 'to lay the foundations of an ever closer union among the peoples of Europe', and to combine their efforts to 'contribute ... to the prosperity of their peoples'.
Alle tre Fællesskaber forfølger de samme principielle mål, sådan som de kommer til udtryk i de tre Traktaters præambler: virkeliggørelsen af et »organiseret Europa«, skabelsen af grundlaget for »en stadig snævrere sammenslutning mellem de europæiske'folk« og en fæl les optræden som bidrag »til deres folks velstand«.
This approach was also adopted in the resolution of the European Parliament of 16 February 1978, which proposed that the three Communities should be designated 'the European Community'.
Det tages der også hensyn til i Europa-Parlamentets resolution af 16. februar 1978, i hvilken man har foreslået at betegne de tre Fællesskaber som ét eller »Det Euro
Common usage too, both in the media and in everyday life,
På grundlag af fællesskabstraktaterne bliver der hvert år truffet tusinder af beslutninger, som på afgørende vis er med til at forme virkeligheden for medlemsstaterne i dette Fæl lesskab og deres borgere.
The legal order created by the European Community has already become an established component of our political life. Each year, on the basis of the Community treaties, thousands of decisions are taken that crucially affect the lives of the Community's Member States and of their citizens.
Den enkelte er for længst ikke kun borger i sin by, kommune eller stat, men han er også fællesskabsborger.
The in dividual has long since ceased to be merely a citizen of his town, district or State; he is also a Community citizen.
Ikke mindst af den grund erdet af stor vigtighed, at fællesskabsborgerne er informeret om den retsorden, der også angår dem.
For this reason alone it is of the highest importance that the Community citizen should be informed about the legal order that affects him personally.
EF's samlede opbygning og dets retsorden er imidlertid ikke let tilgængelig for borgerne.
Yet the complexities of the Com mun ity and its legal order are not easy for the citizen to grasp.
Til dels ligger dette i traktatteksterne selv, der hyppigt er lidet overskuelige og ikke lette at forstå, når man vil fastlægge deres rækkevidde.
This is partly due to the wording of the treaties themselves, which is often somewhat obscure and the implications of which are not easy to discern.
Dertil kommerde mange uvante begreber, hvormed man i Traktaterne forsøgte at klargøre den nye realitet.
An additional factor is the unfamiliarity of many concepts with which the treaties sought to break new ground.
I det følgende vil vi nu forsøge at anskueliggøre EF's opbygning såvel som de bærende elementer i den europæiske retsorden og således hjælpe med til at mindske fællesskabsborgernes mangel på indsigt.
The following pages are an attempt to clarify the structure of the Com munity and the supporting pi liars of the Euro pean legal order, and thus help to lessen the incomprehension prevailing among Com munity citizens.
Ethvert samfund har en forfatning.
Every social organization has a constitution.
Gennem en forfatning bestemmes strukturen i et poli­tisk system, dvs. samfundets enkelte dele bli­ver ordnet ¡forhold til hinanden og til helhe­den, de fælles mål fastlægges, og der opstil­les de spilleregler, efter hvilke beslutninger­ne træffes med bindende virkning.
By means of a constitution the structure of a political system is defined, that is to say the relationship of the various parts to each other and to the whole is specified, the common objectives are defined and the rules for mak­ing binding decisions are laid down.
EF's forfatning måderfor, ligeledes som forfatning for et forbund af stater, til hvilket man har overdraget bestemte opgaver og funktioner, være i stand til at besvare de samme spørgs­mål som en statsforfatning.
The constitution of the European Community, as an association of States to which quite specific tasks and functions have been allot­ted, must thus be able to answer the same questions as the constitution of a State.
Denne fællesskabsforfatning er ikke ligesom de fleste af medlemsstaternes forfatninger nedfældet i et sammenhængende forfat­ningsdokument, men fremgår af det sæt reg­ler og grundlæggende værdier, som de an­svarlige anser for bindende.
This Community constitution is not, as in the case of most of the constitutions of its Member States, laid down in a comprehen­sive constitutional document, but arises from the totality of rules and fundamental values by which those in authority regard themselves as bound.
Disse normer står til dels i Traktaterne om oprettelsen af EF eller i de retsakter, der er udstedt af fælles­skabsorganerne, men til dels opstår de også ved sædvane.
These rules are to be found partly in the founding treaties or in the legal instruments produced by the Com­munity institutions, but they also rest partly on custom.
Statssamfundene beherskes af to hovedprin­cipper: retten (»rule of law«) og demokratiet.
In the Member States the body politic is shaped by two overriding principles: the rule of law and democracy.
Alt, hvad Fællesskabet foretager sig, skal, hvis det vil leve op til de grundlæggende krav om ret og demokrati, legitimeres såvel retligt som demokratisk: grundlæggelse, opbygnin­ger, kompetence, funktion, medlemsstater­nes og deres organers stilling, borgernes stilling.
All the activities of the Community, if they are to be true to the fun­damental requirements of law and democracy, must be both legally and democratically legitimated: foundation, construction, competence, operation, the position of the Member States and their in­stitutions and the position of the citizen.
nationale organisationer, om nøje afgrænse­de tekniske opgaver, der varetages af et inter­nationaltorgan, men derimod om aktiviteter, som i deres helhed præger staternes eksi­stens.
These are not the narrowly circumscribed technical tasks commonly assumed by international organizations, but fields of competence which, taken as a whole, form essential at­tributes of statehood.
Efter EKSF­Traktaten er EF kompetent i spørgsmål om Fællesskabets forvaltning af kul­og stålindustrien, der spiller en afgøren­de rolle i de nationale økonomier.
Under the ECSC Treaty the Community is competent for the Com­munity­wide administration of the coal and steel industries, which play a key role in the national economies.
Euratom skal udføre fælles opgaver ved udforsknin­gen og udnyttelsen af kerneenergi.
The European Atomic Energy Community has common tasks to perform in research for, and utilization of, atomic energy.
Endelig sigter EØF i kke som de to andre Fællesskaber mod tættere sammenknytning af bestemte økonomiske områder (såkaldt økonomisk in­tegration).
Finally, the EEC does not aim, like the other two Communities, at the closer interlocking of specific sectors of the economy (so­called economic integration).
Det har i højere grad den opgave at bringe medlemsstaterne sammen i et fæl­lesskab, dels ved at oprette et fælles marked, derforener medlemsstaternes nationale mar­keder i sig, og på hvilket alle varer og tjene­steydelser kan tilbydes og sælges på de sam­me betingelser som på et hjemmemarked, og dels ved at tilstræbe en gradvis tilnærmelse mellem medlemmernes politik på alle øko­nomiske områder.
Rather, its task is, by establishing a common market that un ¡tes the national markets of the Member States and on which all goods and services can be offered and sold on the same conditions as on an internal market, and by the gradual approximation of the national economic policies in all sectors of the economy, to weld the Member States into a community.
Disse omfatter i enkelthe­der frie varebevægelser, arbejdskraftens frie bevægelighed, etableringsfrihed, fri udveks­ling af tjenesteydelser og frie kapitalbevægel­ser, landbrug, transportpolitik, socialpolitik og konkurrence.
Specific matters covered are free movement of goods, free movement of workers, freedom of establishment, freedom to provide services and freedom of capital movements, agriculture, transport policy, social policy and competition.
Kun nogle få, om end vigti­ge områder af suveræniteten er ikke overdra­get til Fællesskabet, som f. eks. forsvaret, di­plomatiet, uddannelsesvæsenetog kulturen; men for visse delaspekter består der selv på disse områder en fællesskabskompetence.
Only a few, albeit important, aspects of State sovereignty are withheld from the Community, such as defence, diplomacy, education and culture; but even in these spheres certain partial aspects are subject to Community com­petence.
Derimod er handlefriheden for Fællesskabet og dets organer f.eks. begrænset ved snævre betingelser, når der er tale om konkurrenceret (EØFT artikel 85 ff.).
The concept of establishing a common market has been revitalized by the pro gramme aimed at completion of the internal market by 1992.
Kommissionen allerede i juni 1985 stats- og regeringscheferne fra de den gang kun ti medlemsstater et katalog over foranstaltninger omfattende ca. 300 retsakter ledsaget af en præcis tidsplan.
This programme was born of the realization that, on the one hand, there remained a series of national obstacles to the full establishment of the freedoms on which the common market is based and that, on the other hand, important sectors of the economy such as telecommunications and public procurement were not included in the common market.
Formålet hermed var, at alle hindringer inden for Fællesskabet skulle fjernes inden udgangen af 1992.
In its White Paper on the completion of the internal market, the Com mission of the European Communities presented the Heads of State or Government of the (then) 10 Member States in June 1985 with some 300 proposals for legal in struments, complete with a detailed timetable, designed to remove all intra-Com-munity barriers by the end of 1992.
Stats-og re geringscheferne gav samme år på topmødet i Milano Kommissionen den politiske opgave at virkeliggøre programmet for det indre marked senest i 1992.
At the Milan Summit in the same year, the Heads of State or Government entrusted the Commission with the political task of implementing the single market programme.
Det krævede imidlertid mere end blot en politisk viljeserklæring og vedtagelsen af et program på kun syv år at nå et mål, som færre medlemsstater ikke havde kunnet gennemføre på næsten tre årtier, nemlig at gøre målsætningen om det indre marked ved udgangen af 1992 til en integrerende del af Rom-Traktaterne.
However, to achieve in just seven years what fewer Member States had failed to achieve in nearly three decades, a mere declaration of political intent and the adoption of a pro gramme was not enough: the substance of Project 1992 had to be incorporated into the Treaties of Rome.
Dette opnåedes endelig med Den Europæiske Fælles Akt, hvorved bl.a. EØF-Traktaten blev suppleret med en bestemmelse om, at Fællesskabet skulle træffe samtlige nødvendige foranstaltninger for gradvis at virkeliggøre det indre marked inden den 31. december 1992 (artikel 8a i EØF-Traktaten).
This was done by the Single European Act, which added to the EEC Treaty, among other new provisions, an Article 8a stipulating that the Community should take al I the necessary measures to establish the in ternal market progressively by 31 December 1992.
Denne bestemmelse trådte i kraft den 1. juli 1987 samtidig med Den Europæiske Fælles Akt.
This provision entered into force along with the rest of the Single European Acton 1 July 1987
Ud over disse specielle handlebeføjelser giver EF-Traktaterne også fællesskabsorganerne mulighed for visse aktiviteter, nårdisse synes påkrævet for at virkeliggøre et af Traktaternes mål (EØFTartikel 235, Euratom-Trakta-tens (Euratom T) artikel 203, EKSF-Traktatens (EKSFT) artikel 95, stk. 1 —subsidiærehandlebeføjelser).
The powers of the Community to achieve the objectives of the treaty, but lay down in each chapter the extent of the powers to act (principle of specific attribution of powers). This method has been chosen by the Member States in order to en sure that the renunciation of their own powers can be more easily monitored and controlled.
Dermed får organerne ganske vist ikke tildelt nogen generel fuldmagt, der muliggør varetagel sen af opgaver, som ligger uden for de mål, der er omfattet af Traktater ne.
The range of matters covered by the specific attributions of power varies according to the nature of the tasks allotted to the Community.
Den kan derfor f.eks. ikke anvendes inden for forsvarspolitik, udenrigspolitik, forså vidt det ikke drejer sig om udenrigsøkonomipolitik, og inden for de fleste områder af kulturpolitikken.
It is very far-reaching, for in stance, in the common transport policy, where any appropriate provisions may be enacted (Article 75(1)(c) EEC), in agricultural policy (Articles 43(2) and 40(3) EEC) and in the sphere of freedom of movement of workers (Article 48 EEC).
I praksis er mulighederne for en sådan fuldmagt blevet udnyttet hyppigere og hyppigere.
On the other hand, in competition law (Article 85 ef seq.
Dette skyldes, at EF i dag sti 11er sig selv opgaver, som man ved indgåelsen af EF-Traktaterne endnu ikke have forudset, hvor for bestemmelser om de konkrete beføjelser manglede i Traktaterne.
EEC) the scope for discretion on the part of the Community and its institutions is limited by narrowly defined conditions.
Man kan her først og fremmest henvise til områderne inden for miljø- og forbrugerbeskyttelse, til oprettelsen af en europæisk regionalfond, der skal bidrage til at mindske afstanden mellem de udviklede og de underudviklede områder i EF, såvel som til de talrige forskningsprogrammer uden for Euratom, der er vedtaget siden 1973. De nævnte områder henhører nu udtrykkeligt under Fællesskabets kompetence i medfør af Den Europæiske Fælles Akt.
In addition to these special powers to act, the Community treaties also confer on the institutions a power to act when this proves necessary to attain one of the objectives of the treaty (see Articles 235 EEC, 203 Euratom, 95, first paragraph, ECSC — subsidiary power to act).
Endelig består der en videre kompetence til at vedtage sådanne forholdsregler, som er nødvendige til effektivt og hensigtmæssigt at benytte beføjelser, der allerede udtrykkeligt er givet {underforståede beføjelser).
These articles do not, however, confer on the institutions any general power enabling them to carry out tasks which lie outside the objectives laid down in the treaties.
Særlig betydning har kompetencen til at varetage forbindelserne udadtil fået. Ifølge denne kan EF også over for ikke-medlemsstater eller in ternationale organisationer påtage sig for-
So they cannot be applied in matters of defence policy, foreign policy (apart from external trade) and most aspects of cultural policy.
Endnu tydeligere træder lighederne mellem fællesskabsordningen og en statsordning frem, når man foresti 11er sig den mængde beføjelser, med hvilke fællesskabsorganerne er blevet udstyret til varetagelse af de opgaver, EF har fået overdraget.
This is because the Community is nowadays confronted with tasks that were not foreseen at the time the founding treaties were concluded, and for which accordingly no appropriate powers were conferred in the treaties.
Traktaterne om oprettelse af EF ti Ideler normalt ikke Fællesskaber ne og deres organer nogle generelle beføjelser til at vedtage alle forholdsregler, der er nødvendige for virkeliggørelsen af Traktater nes mål, men fastlægger derimod i de enkelte kapitler omfanget af beføjelserne for deres aktiviteter (princippet om overdragelse af den konkrete beføjelse).
Examples are the protection of the environment and of consumers, the establishment of a European Regional Fund as a means of closing the gap between the developed and underdeveloped regions of the Community and the numerous research programmes concluded since 1973 outside the European Atomic Energy Community. The Community was specifically given
Denne vej er blevet valgt af medlemsstaterne for at gøre deres af kald på egne beføjelser overskueligt og kontrollerbart.
The similarities between the Community order and that of a State become even more striking if we consider the extent of the powers with which the Community institutions are endowed for the performance of the tasks entrusted to the Community.
Det materielle omfang af enkelt fuldmagterne er større eller mindre, alt efter arten af de opgaveområder, der er overdraget EF.
Generally speaking the founding treaties do not confer on the Community and its institutions any general powertotakeall measures necessary
pligteiser på områder, der er omfattet af EF's opgavekatalog. Et anskueligt eksempel er »Kramer«­sagen, som EF­Domstolen måtte behandle.
Jurisdiction in these fields by the Single Euro pean Act.
Domstolen ud­ledte EF's dertil nødvendige kompetence i forholdet til ¡kke­medlemslande (af dets kompetence vedrørende fiskeriprodukter) inden for rammerne af den fælles landbrugs­politik.
Finally, there are further powers to take such measures as are indispensable for the effective and meaningful implementation of powers that have already been expressly conferred (implied powers).
Til at beskrive dets retlige natur har be­grebet »supranationalitet« vundet indpas.
These powers have acquired a special significance in the conduct of external relations.