natgillin/translations-raw huggingface dataset:
filmens århundrede ge stemning udgør hele charmen i filmen, der uden tvivl er selvbio-/filmografisk.
the centenary of cinema where, despite everything, the sense of daily happiness reigns.
Den samme fremgangsmåde inspirerede Claire Denis til at filme sin barndom med Chocolat (1988).
The same experience inspires Claire Denis in Chocolat (1988) to film her child hood.
"Da jeg har levet meget af mit liv i Afrika, har jeg, siden jeg var en helt lille pige, syntes, at der ligger en ægte skønhed i de etniske forskelle..." (Claire Denis til en premiere i juni 1994).
"Ever since I was a httle girl, because I have lived a lot in Africa, I have found there is real beauty in the different ethnic groups..." (Claire Denis - Première, June 1994).
Denne skønhed iscenesatte instruktøren gennem et barns blik - en lille pige, der driver mystiske rænkespil med Afrika.
The film-maker reproduces that beauty through the eyes of a young girl who has a mysterious bond with Africa.
Da Chocolat er optaget i "børnehøjde", bringer filmen os direkte ind i et fordomsfrit univers, hvor sorte og hvide lever næsten harmonisk side om side.
Filmed from a child's perspective, Chocolat brings us direcdy into a world void of prejudice, where Blacks and Whites live together almost harmoniously.
Endelig fortæller englænderinden Elaine Proctor i sin film Friends (1993) om venskabet mellem tre unge piger, en sort lærer inde, en hvid aktivist og en arkæolog af afrikaaner-afstamning, som har alt imod sig: hendes kultur, mentalitet og sprog.
Finally, the Briton Elaine Proctor in her film Friends (1993) tells of the friend ship of three young girls, a black professor, a white activist and an Afrikaner archaeologist which encounters opposition from all sides: the culture, the mentality and the language.
Kampen gælder de politiske begivenheder, der ryster det johannesburgske samfund i Sydafrika.
They fight against the political events rattling Johannesburg society.
Ovennævnte film har det fællestræk, at de på en anderledes måde vidner om koloniseringsfænomenet.
These films all tell of a different experience of colonisation.
Gennem barndommens nostalgi minder de om en sart og følelsesladet lykke, der fremkaldes af mødet med andre kulturer, hvorved den politiske katastrofe i kølvandet kommer til at virke desto mere bitter.
Through childhood nostalgia, they evoke the sensitive and emotional happiness provoked by the encounter of other cultures and make the political disaster which followed all the more bitter.
og nu anerkendt instruktør inden for nyere tysk film, har hun iscenesat Männer (1985), der blev en forbløffende publikumstrækker med over 5 millioner solgte billetter i Tyskland.
grants. Former film critic, writer, film researcher and director known to the young German cinema world, she made Männer (1985) which was an astonishing commercial success with over 5 million film-goers in Germany viewing it.
Filmen handler om rollespillet mellem en forsømt ægtemand, der arbejder på at blive kunstner, og hans elsker, en ung kunster, der gerne ville være hans ægtemand...
In the film, the director describes the role play between a neglected husband who becomes an artist and a lover who is an artist and who would like to be the husband...
I Parodies (1986) beskrev hun på en mere vovet måde krisen i et forhold. I 1991 høstede hun påny succes med Happy Birthday, Türke.
In Parodies (1986), she tells in a much riskier way of a relationship in crisis.
Det er en gyser om bratte toneændringer og marginale personers dobbeltbundethed og med et desillusioneret vid.
It is a thriller about abrupt changes in tone, the ambiguity of the dissident minority and a disenchanted humour.
Hovedpersonen er en tyskfødt tyrker af anden indvandrergeneration. neration.
The hero is a second generation German Turk.
80'erne
The eighties
På en endnu mere subtil måde og i en modsatrettet strømning ligger befolkningsog kultursammensætningens blandede karakter til grund for nogle film, der har sat spørgsmålstegn ved fortiden og historien. Herunder finder vi instruktører som Brigitte Rouan, Claire Denis og Elaine Proctor.
More subtly still, and in an opposite movement, this mix of populations and cultures is at the origin of certain films which question the past and history, for filmmakers such as Brigitte Rouan, Claire Denis or Elaine Proctor.
Visse kvindelige instruktører forsvarer i vore dage en filmkunst af høj kvalitet, selv om deres film ikke altid vinder gehør på europæisk plan eller lever op til det brede biografpublikums mystiske - for ikke at sige skandaløse - kriterier.
Certain women filmmakers champion high-quality cinema, even if, at the European level, their films do not always make the grade and the mysterious - not to say scandalous - film distribution system. tem.
I Outremer (1990) beskriver Brigitte Rouan sin barndom som fransk pige i Algeriet i kolonisternes priviligerede miljø, kort før landet opnåede selvstændighed.
With Outremer (1990), Brigitte Rouan describes her own story as a French child growing up in Algeria in the privileged environment of the colonies on the eve of independence.
Denne pragtfulde film, der er bygget op som et cyklisk forløb, beskriver historien om tre unge piger af god familie i slutningen af 50'erne.
This magnificent film, which uses a "loop" construction to tell the story of three young girls from wealthy families at the end of the fifties, nonetheless makes room for the dramatic events of the war.
I Tyskland, hvis filmkunst så ud til at have tabt pusten, fremkom der dog i denne periode en række betydelige instruktører af hun køn.
In Germany, where cinema seemed to be losing speed, several important women filmmakers have arrived on the scene.
Vi har allerede omtalt Ulrike Ottinger og Ula Stöckl, og lad os også tilføje Monika Treut (født i 1954).
We have mentioned Ulrike Ottinger and Ula Stöckl and we should add Monika Treut (born in 1954).
I en fantasifuld, tøjlesløs stil - uden dog at miste øjet for den form- og synsmæssige opfindsomhed - dannede hun i 1984 produktionsselskabet "HyèneProduction" i samarbejde med en kollega, Elfi Mikesch.
With her whimsical, unbridled style, which pays close attention to formal and visual invention, she founds the "Hyena Production" company in 1984
Siden instruerede Monika Treut My Father Is Coming (1990), i hvilken hun ikke uden humor beskriver en karikaturagtig bayer, der besøger sin datter i USA og uden skrupler kaster sig ud i den newyorkske subkultur.
Then,alone,Monika Treut makes My Father is Coming (1990) describing quite humorously a typical Bavarian who visits his daughter in the United States and delves care-free into New York sub-culture.
Filmen er repræsentativ for en hel strømning af nutidige tyske film, som ikke er slået igen nem internationalt.
This film is representative of a trend in modern German cinema which is poorly appreciated abroad.
temaer såsom terrorisme, donjuanisme, en nynazists forhold til en jødisk psykiater osv. Man kan tale om en bestemt "Osten-facon" at angribe et vanskeligt emne på, nemlig at gøre det aktuelt og nærværende på en måde, der klinger meget rent med verden af i dag. I Tala!
Det är så mörkt (1992), all of which address ambitious topics: terrorism, don-juanism, the relationship between a neo-nazi and a Jewish psychiatrist... There is a process, an "Osten" manner of dealing with the difficulty of a topic, which is to make it current and to give it proximity, associating it with today's society.
Det är så mörkt er iscenesættelsen med vilje gjort meget enkel for overlade al pladsen til spændingen i en særdeles voldsom dialog.
Det är så mörkt, has willingly been purified so as to focus on a particularly violent dialogue.
Derimod fremhæver den pompøse opsætning af Skyddsängeln dårligdommen og neuroserne i en svensk ministerfamilie, der konfronteres med studenteroprørene. Suzanne Ostens store kunststykke består utvivlsomt i at behandle verdenshistorien med hverdagshistoriens midler.
In Skyddsängeln, on the other hand, the sumptuous setting accentuates the discomfort and neurosis of the family of a Swedish minister confronted with student riots.
Lad os tilføje, at denne talentfulde svenske instruktørs seneste film er helliget John Cassavetes.
The latest film by this talented Swedish film-director is dedicated to John Cassavetes.
Efter at have taget uddannelse i dramaiscenesættelse og kinematografi stiftede hun i 1960 "Pocket Theatre". Sammen med denne avantgardetrup instruerede hun sin første spillefilm Mamma, vårt liv är nu, om sin mor, der var filmanmelder og desperat men uden held havde forsøgt at komme til at lave film. Derefter instruerede S. Osten Bröderna Mozart (1986), Livsfarlig Film (1988), Skyddsängeln (1989) og Tala!
After training to be a director of drama and film, she founds in 1960 the "Pocket Theatre", an avantgarde troop that makes Mamma, vårt liv är nu, her first full-length film on the life of her mother, a cinema critic who desperately tried to make films, without succeeding. Then she produces Bröderna Mozart (1986), Livsfarlig Film (1988), Skyddsängeln (1989) and Tala!
Jeg henter min inspiration i malerkunsten, musikken og antropologien.
My inspiration comes from art, music and from the field of anthropology.
Alle Hollywood filmene har selvfølgelig lært mig mere end noget andet, men jeg fortsætter med at afmystificere klicheerne for at kunne bruge dem igen.
Hollywood films, of course, taught me more than any thing else, but I am continuing to de-mystify the stereotypes so that I can re-use them.
Inden for teaterverdenen har jeg beskæftiget mig indgående med tids-, længde, rum- og statusbegreberne, de kropslige sanseindtryk, de kulturelle tabuer og det emotionelle område for både kvinder og mænd.
In the world of theatre, I examined the notion of time, length, space and status, bodily sensations, cultural taboos and the emotional domain of men and women.
Som kvindesagsforkæmper i 60'erne og 70'erne lærte jeg meget om publikums fastlåste ideer, idealer, hvad folk ville se, og også om den politiske verdens klicheer.
As a woman activist in the sixties and seven ties, I learned a great deal about the spectator's blocking ability, his ideals, about what he wanted to see as well as about stereotypes of the political world.
"Jeg er datter af en filmanmelderske, så biografen var min babysitter.
"I'm the daughter of a film critic, so film was my baby-sitter.
Jeg har altid vidst, at jeg selv en dag ville lave en film.
I always knew that one day I would make a film.
Men jeg gik alligevel teatervejen, fordi min mor mente, at det var et mere interessant område, og det blev også dér, jeg følte mig hjemme.
But I entered theatre because my mother thought that it was a more interesting field. And it became my true family.
Jeg begyndte at iscenesætte som 19årig, og inden længe instruerede jeg skuespillere, der var meget ældre end jeg selv.
I started stage directing at 19, and very quickly I started directing actors much older than myself. They did what I asked them to do.
Det nød jeg.
It was great.
Men jeg fandt ud af, at det var endnu mere spændende, når de lavede fejl, eller der skete noget uforudset. Jeg var en meget entusiastisk kunststuderende ved Dafda.
But I found it all the more interest ing when they made mistakes or when something unexpected happened.
Jeg lærte det hele ved at følge alle tænkelige former for teateruddannelse, og jeg læste en masse om Grotowski, Barrault, Jacques le Coque, Philippe Gaulier, Dario Fo, mimeteater, moderne dans, Buto - og så videre.
I learned every thing by taking every theatre class possible and imaginable, and I read a great deal about Grotowski, Barrault, Jacques la Coque, Philippe Gaulier, Dario Fo, on mime, modern dance, Buto...
Jeg har dannet teatergrupper, instrueret for radioen og lavet TV-serier.
I trained the atre troops, I directed radio and shot television series.
Jeg har også skrevet og medvirket i stykker for mange teatre.
I have also written and collaborated on plays for numerous theatres.
I 1974 skrev og instruerede jeg et kvindesagsstykke i Stockholm, og vi var endda på turné med det i Tyskland.
In 1974, I wrote and directed a feminist play in Stockholm and we toured Germany.
Det blev en gevaldig succes, og vi opførte det i tre år. Det gav mig en god start. I 1975 startede jeg mit eget teaterkompagni, Unga Klara.
We had great success and we played for three years.
Vores arbejdstema var "barndommen".
Our working theme was "childhood". hood".
Det vigtigste, hvad angår til den kreative side af mit arbejde, var kvindefrigørelsen med alle de sange og teaterstykker, vi lavede i den periode.
At the creative level, an important factor influencing my work was the women's lib eration movement with all of the songs and plays that we created at the time.
Hvad jeg mener, ses tydeligst i de første stykker af Bette Middler: humor bygget op omkring historier om køn og aggression.
Bette Midler's first shows are the best representation of that: humour centred around stories of sex and aggression.
Psykoanalytikeren Alice Miller (som jeg har samarbejdet med i to stykker baseret på hendes essay "Hitlers barndom") har også spillet en vigtig rolle for mig, lige som Donald Winnicots arbejde har det i for bindelse med briternes nye, analytiske skole i hvilken man studerer barndommen og kreativiteten.
The psychoanalyst Alice Miller (whom I collaborated with on two plays based on her essay Hitler's Childhood) also played an important role for me, as did the work of Donald Winnicot: the new British analytical school where childhood and creativity are studied. Pina
Det samme gælder direktør Keith Johntsone (Canada) i henseen de til gruppearbejde.
The same is true of director Keith Johntsone (Canada) with regard to work in groups).
Det, at kvinder også har ret til at udtrykke sig gennem billeder og være intellektuelle har været helt afgørende for min generation.
For my generation, the fact that women had the right to speak and express themselves through images and the right to be, they too, intellectuals, was of capital importance.
Kvinders adgang til at skabe og instruere afhænger i dag af hver enkelts strategiske stilling.
Today, access to creation and directing depends on the strategic position of each and every woman.
Hvis hun komme afsted med at lave TV-serier og "episk" dramatik, har hun også en chance (Jane Campion - An Angel at my Table).
If she is capable of making it into television series and "epics", then she has a chance (Jane Campion - An Angel at my Table).
Men os kvindelige instruktører af i dag har fjernet os lidt fra dette krav om referencer, og nogle af os gør tingene lidt mere komplicerede.
But we, the filmdirectors of today, have moved away somewhat from this demand for references and some of us complicate somewhat the situation.
Med hensyn til filmkunstens kvindebillede har jeg selv mere til fælles med John Cassavetes ( Women Under Influence) end med en ung svensk studerende, der gennem en film, hun laver under uddannelsen, udtrykker sine første antifeministiske handlinger.
I have more things in common with John Cassavetes (Women Under Influence) with regard to the representation of women on screen, than with a young Swedish student who, through a student film, expresses her first antifeminist actions.
Modernismen i forhold til feminismen er et problem, der konstant optager mig.
Modernism as compared with feminism is a problem that I am constantly concerned about.
Der eksisterer en vis skræk for avantgardistiske æstetikbegreber.
There is a kind of fear of avantgarde aesthetics.
Og man kan ikke støtte noget, man ingenting ved om!
And it is impossible to support something you do not know anything about!
De industrielle strukturer virker begrænsende på de kunsteriske udfoldelser. Kvinder, der har en "god historie", og for hvem det lykkes at dupere "systemet" med et godt manuskript, har chancer for succes. Jeg har virkelig prøvet alle former for manuskripter.
Structures for artistic creations in the art industry are limited.
Jeg har indtrykket af, at det somme tider drejer sig mere om menneskelige kvaliteter, erfaringsgrundlag og "feeling".
I have the impression that some times it is more a question of human qualities, of personal experience and "feeling".
Jeg er altid lidt forud i mit temavalg.
I am always a little ahead of the game with regard to topics!
Det fungerer inden for teateret men virker dårligt i filmindustrien. ·
That works in theatre, but not in the film industry.·
Selv om man hævder sig som forfatter, har man svært ved at blive accepteret i Sverige, for der er opstået en kult omkring det klassiske manuskriptarbejde.
If your assert your style as an author, you will have a difficult time finding acceptance in Sweden because today there is a cult of the classic manuscript.
Der er ingen plads til gransken.
There is no room for thought.
Dengang, jeg erklærede, at 8o'ernes filmindustri rummede en kvindelig lydhørhed, var der ingen, der troede mig.
When I announced that there was a feminine audience in the film industry of the eighties, no one believed me.
Men gennem mit teaterarbejde vidste jeg alligevel, at sådan havde det været siden 70'erne.
And yet I knew through theatre that this had been the case since the seventies.
I dag er det en kendsgerning, at der
Today it is a fact -
Blandt briterne skal også nævnes Sally Potter, som over Virginia Woolfs original manuskript har instrueret en sublim udgave af Orlando (1922).
In England, we should mention Sally Potter who, from the original text by Virginia Woolf, makes a magnificent version oí Orlando (1992).
Skønt denne film er mindre åbenlyst sapfisk og utilgængelig end Freak Orlando af Ulrike Ottinger, udgør den i kraft af sin opbygning, der spænder over fire hundrede års historie, og sin intense granskning af verdenshistorie, sex, poesi, politik mm. en virkelig filmkunsterisk udfordring.
Less openly sapphic and obscure than Freak Orlando by Ulrike Ottinger, this film is nonetheless a real film feat in its structure through four hundred years of history and in the density of its account of history, sex, poetry, politics...
Det ene øjeblik som mand og det andet som kvinde gennemgår Orlando (i Tilda Swintons fremragende fortolkning) flere skæbner og kunne i sig selv være symbolet på ethvert eventyr om filmverdenens kvinder.
Sometimes man, sometimes woman, Orlando (magnificently played by Tilda Swinton) traverses many destinies and could in itself be the film most symbolic of women's adventure in cinema.
Som journalist kendte hendes far personligt Dr. Korczak, hovedpersonen i Andrzej Wajdas film.
Her journalist father knew personally the doctor Korczak who is the subject of the film by Andrzej Wajda, based on the screenplay by Agnieszka Holland herself.
Den bygger over en drejebog af Agnieszka Holland selv, der har studeret film ved FAMU (Film- og TV-fakultetet) i Prag. Efter sin eksamen i 1971 blev hun under omstruktureringen af den polske filmverden pr. 1. januar 1972 medlem af X-filmkunst-nergruppen, hvis kunsteriske direktør var Andrzej Wajda.
She studies film in Prague at the FAMU (Faculty of Cinema and Television). She receives her diploma in 1971 at the time of the reorganisation of Polish cinema of 1
Efter at have assisteret Krysztof Zanussi med indspilningen af filmen Illumination (1973), lavede hun sine første TV-film fra 1975.
Assistant to Kkrysztof Zanussi for the film Illumination (1973), she makes her first films for television starting in 1975.
Hendes talent brød ud i lys lue i Aktorzy Prowincjonalni (Den internationale Filmanmelderuges Pris i 1980), hendes første lange film, som er en skarpsindig og bitter kronik over en tabt generations mistede illusioner.
Her talent explodes in Aktorzy Prowincjonalni (1980 International Critic Week award in Cannes) her first full-length film which is a lucid and bitter chronicle of the disillusionment of a lost generation.
Ved fremvisningen af hendes spillefilm nummer to, Govaczka, på Berlin-festivalen i 1981, opnåede hun prisen for kvindelig fortolkning.
When her second full-length film, Govaczka, is presented at the Berlin Festival in 1981, she receives the award for best female actress.
Filmen skitserer, hvordan militante socialistiske polakker ved århundredets begyndelse kæmpede mod tsarernes undertrykkelse.
The film retraces the struggle of Polish socialist militants at the beginning of the century against czarist oppression.
Agnieszka Holland, der har boet i Frankrig siden 1981 og regnes for en af den europæiske filmverdens bedste, kvindelige instruktører, spænder over en international karriere.
Considered one of the best European film makers, Agnieszka Holland, who has lived in France since 1981, enjoys an international career.
Efter sin bragende succes med filmen Europa, Europa i 1990, valgte hun at følge Hollywood-sirenernes kalden.
After enormous success with her film Europa, Europa (1990), she chose to answer the calls of Hollywood.
Hun yder i dag en original og afgørende indsats for at bringe erhvervets kvinder i hævd.
Today she plays a unique and determining role in the promotion of women in the profes-
den syvende kunstarts foregangskvinder I Europa ved ikke, om kvinder egentlig laver helt anderledes film.
Women's path through European film history in 1953), discovered by Bertrand Tavernier, makes Félicité (1987), an audacious autobi­ographical story of jealousy, and more notably Le Petit prince a dit (1992) which tells of the life of a young girl with divorced parents.
Men som ved et tilfælde har tre kvindelige instruktørers værker virkelig gjort indtryk på mig i de senere år.
There are moments of superb poetry, such as the solitude of a child alone in the mountains who serene­ly faces the immensity of a landscape all to large for her.
Jeg taler om Astenitcheski Sindrom af Kira Mouratova, - en genial film, Skyddsängeln af Suzanne Osten og An Angel at my Table af Jane Campion.
But, as if by chance, three films made by women have truly moved me these last few years: Astenitcheski Sindrom by Kira Mouratova, a magnifi­cent film by Suzanne Osten Skyddsängeln and An Angel at my Table by Jane Campion.
De film var noget andet end bare simple produkter.
These films were more than simple products.
Det er måske beviset på, at kvinder er stærkere og modigere i disse år", har A. Holland udtalt.
Perhaps it is proof that women are stronger and more courageous at present", she adds.
Filmen rummer momenter af høj poetisk kvalitet såsom pigens ensomhed i bjergene, hvor hun uforstyrret udfordrer et landskab så storslået, at det bliver for meget for hende.
Her heroine resembles her ­ distant, elusive, always on the move, only stopping to get a better start. Here again, it tells of the rela­
I dag må den europæiske biografsektor regne med de kvindelige instruktører, også når det gælder kampen imod det økonomiske pres og konkurrencen fra USA.
Today, European cinema must rely on women, this includes in their battle against economic pressures and American compe­tition.
At styrke de europæiske kriterier vil også sige at støtte forfatterne og gøre det lettere for dem at lave deres første - men især deres anden - film.
Reinforcing European criteria also means supporting authors and favouring their access to the first, but especially the second film.
Hvert enkelt europæisk lands filmproduktion bliver til med et massivt tilskud af TV-penge.
Cinema in each European country is produced with the massive con­tribution of money from television.
Nogle kvindelige instruktører har valgt denne vej, idet de er begyndt med at lave fjernsyn for siden at gå i gang med filmkunsten.
Some women film­makers have chosen this route, they have started in television to work their way to cinema.
Heltinden ligner instruktøren selv: mærkelig, uransagelig, altid i bevægelse, og som kun standser op for bedre at kunne sætte af igen.
■■*■*■*■ tionship of divorced parents: compromise, arrangements, and the pleasures of a some­what hectic life.
I D Fils préféré (1995), har Nicole Garcia valgt at tale om mænd uden forudindtagethed og som om, "intet var hændt".
In Le Fils préféré (1995), Nicole Garcia chooses to portray men as unbi­ased and unpretentious.