natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Rom-traktatens artikel 106, stk. 1, fastslog, at »i det omfang fri bevægelighed for varer, tjenesteydelser, kapital og personer er gennemført mellem medlemsstaterne i medfør af denne traktat, forpligter hver medlemsstat sig til at tillade betalinger, som vedrører udveksling af varer, tjenesteydelser og kapital, samt overførsler af kapital og lønninger, i den medlemsstats valuta, i hvilken fordringshaveren eller adressaten opholder sig.«.
Article 106(1) of the Treaty of Rome laid down that 'Each Member State undertakes to authorize, in the currency of the Member State in which the creditor or the beneficiary resides, any payments connected with the movement of goods, services or capital, and any transfers of capital or earnings, to the extent that the movement of goods, services, capital and persons between Member States has been liberalized ...'.
Siden den første liberaliseringsetape har disse betalinger været fuldstændig frie (i medfør af traktatens artikel 67, stk. 2, som er umiddelbart gældende).
Since the end of the first stage, they have been fully liberalized by virtue of Article 67(2) of the Treaty, which is directly applicable.
I ethvert land er de retsregler, der er gældende, indordnet efter en bestemt rangorden.
In every country the rules in force form a kind of hierarchical structure, and the following sections look at the main levels involved.
På de vigtigste trin i denne rangorden finder vi øverst oppe landets forfatning eller grundlov, hvortil i EU svarer Rom-traktaten, der »skabte« Det Europæiske Økonomiske Fælles skab, ændret ved den europæiske fælles akt.
At the apex stands the constitution, the basic law, and for the Community this is the Treaty of Rome, the 'progenitor' of the European Economic Community, as amended by the Single European Act.
Med Maastricht-traktaten er der derefter blevet indføjet en række ændringer heri.
The Maastricht Treaty in turn made a number of amendments to the Treaty of Rome.
På det næste trin kommer landets lovgivning.
On the next rung down comes the legislation, and at Community level this consists essentially of directives.
Den har på EU-plan først og fremmest sit modstykke i direktiverne. Endelig henhører fortolkningsspørgsmål og afgørelse af tvister i de enkelte lande under domstolene, der skaber retspraksis.
Lastly, questions of interpretation and the resolution of conflicts are the responsibility of the courts, and their findings represent case-law: for the European Union, there is the Court of Justice, which sits in Luxembourg.
Denne funktion varetages i Den Europæiske Union af EF-Domstolen, som har sit sæde i Luxembourg.
The unrestricted movement of capital is clearly asserted in Part One of the Treaty, 'Principles', as one of the axioms underlying the activities of the Community, alongside
Dette princip er en af de grundregler, som Fællesskabet bygger på i sit virke, og det er sidestillet med den frie bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser samt den frie ret til etablering (artikel 3).
the freedom of movement for goods, persons, and services, and the right of establishment (Article 3).
Alle disse frihedsrettigheder nævnes på lige fod.
All these rights stand on an equal footing.
Senere i traktaten ser man dog, at de bestemmelser, der omhandler kapitalbevægelser, er affattet mere forsigtigt end bestemmelserne på de andre områder, der er underlagt traktaten.
Yet the subsequent provisions in the Treaty governing the movement of capital were drafted more cautiously than those relating to other matters.
Princippet om liberalisering af kapitalbevægelser var indeholdt i artikel 67, stk. 1, som var den grundlæggende bestemmelse på dette område.
The principle of unrestricted movement of capital was set out in Article 67(1), which was the fundamental provision on the subject in the Treaty.
Heri hed det, at medlemsstaterne i løbet af overgangsperioden skulle afskaffe indbyrdes restriktioner for kapitalbevægelser, såfremt kapitalen tilhørte personer, der var bosat eller havde hjemsted i medlemsstaterne, ligesom de skulle ophæve enhver forskelsbehandling, der støttedes på parternes nationalitet eller bopæl eller på stedet for kapitalens anbringelse.
This article provided for the gradual abolition, during the transitional period, of restrictions on the movement of capital belonging to persons resident in Member States and of any discrimination based on the nationality or residence of the parties or on the place where the capital was invested.
Der var tale om en gradvis afskaffelse »i det omfang, det var nødvendigt for fællesmarkedets tilfredsstillende funktion«. tion«.
Restrictions were to be abolished gradually 'to the extent necessary to ensure the proper functioning of the common market'.
Til forskel fra bestemmelserne om Toldunionen, var der ikke her fastlagt nogen tidsplan med fastsættelse af de enkelte etaper i liberaliseringen.
Unlike its provisions relating to the customs union, the Treaty laid down no timetable for the various stages in which restrictions were to be abolished.
Det tilkom Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal ') på forslag af Kommissionen, at iværksætte denne liberalisering ved udstedelse af direktiver (artikel 69).
It was for the Council, voting by qualified majority" on a proposal from the Commission, to implement the process of liberalization by means of directives (Article 69).
Hvad er det da for restriktioner, der tilsigtedes afskaffet?
What were the restrictions which were meant to be abolished?
Ifølge en dom afsagt af EF-Domstolen (i sagen Brugnoni-Ruffinengo, se punkt 2.2.3), drejede det sig ikke blot om restriktioner, der følger af valutabestemmelserne, men også om de mindre direkte hindringer, der følger af love, administrative bestemmelser eller administrativ praksis vedrørende f.eks. udstedelse, notering eller anbringelse af udenlandske værdipapirer.
According to a judgment by the Court (Brugnoni and Rufflnengo, see Section 2.2.3), they include not only those deriving from exchangecontrol regulations, but also those less direct hindrances resulting from laws, regulations or administrative arrangements governing, for example, the issue, quotation and placing of foreign securities.
Den forsigtighed, hvormed artikel 67 var affattet, kom ligeledes til udtryk i andre bestemmelser i traktaten:
The caution shown in the drafting of Article 67 of the Treaty of Rome was repeated in other provisions.
— Moderat anvendelse af bestående restriktioner
Moderate application of remaining restrictions
Fra det øjeblik, hvor Rom-traktaten trådte i kraft (og altså også før der blev udstedt gennemførelsesdirektiver), var medlemsstaterne forpligtet til så liberalt som muligt at udstede valutabevillinger i det omfang, disse endnu var nødvendige (artikel 68, stk. 1). Modifikationen »så liberalt som muligt« indskrænkede imidlertid bestemmelsens række vidde betydeligt, idet den gav medlemsstaterne ubegrænsede skønsbeføjelser.
As soon as the Treaty of Rome came into force (i.e. even before the implementing directives had been adopted) Member States were required to be as liberal as possible in the granting of exchange authorizations (Article 68(1)). The qualifier 'as liberal as possible' weakened the effect considerably since it allowed Member States unlimited discretion.
') Dette har været gældende siden udløbet af den anden etape.
This lack of compulsion was no doubt the result of the very widely
Tidligere krævedes der enstemmighed.
" Since the end of the second stage; previously, unanimity was necessary.
Den uforpligtende karakter skyldes utvivlsomt, at bestemmelsen stammede fra en tid, hvor den liberalisering, som medlemsstaterne havde foretaget ved traktatens ikrafttrædelse, lå på meget forskellige niveauer.
differing degrees of deregulation applied by Member States at the time the Treaty came into force.
Det skal bemærkes, at denne regel kun fandt anvendelse på ikke-liberaliserede kapital bevægelser.
It should be remembered that this rule applied only to movements of capital which had not been deregulated.
Faktisk kunne de kapitalbevægelser, som allerede var liberaliseret i medfør af direktiverne, kun skærpes ved brug af en beskyttelsesklausul.
In the case of movements of capital which were already subject to deregulation by virtue of directives, a backward step could be taken only by invoking a safeguard clause.
— Ingen forskelsbehandling ved anvendelse af indenlandske bestemmelser
Nondiscriminatory application of domestic rules
Når en medlemsstat anvender sine indenlandske bestemmelser vedrørende kapitalmarkedet og långivningen, skal det ske uden forskelsbehandling (artikel 68, stk. 2). Formålet med denne bestemmelse var at undgå, at love eller administrative bestemmelser, som ikke specielt vedrører kapitalbevægelser eller valutakontrol, men derimod f.eks. børser eller banker, lægger hindringer i vejen for liberaliserede kapitalbevægelser.
Where a Member State applies its domestic rules governing the capital market and credit system to movements of capital that have been liberalized, it must do so in a non discriminatory manner (Article 68(2)).
Artikel 71, stk. 2, bekræftede, at medlemsstaterne erklærer sig rede til, i det omfang deres økonomiske situation, herunder især deres betalingsbalances stilling, tillader det, at gå videre i liberaliseringen på kapitalområdet end forudset i traktaten.
The second paragraph of Article 71 stated that, in the field of capital, Member States must declare their readiness to go beyond the degree of deregulation of capital movements provided for in the Treaty in so far as their economic situation, in particular their balance of payments, permitted.
En lignende bestemmelse fandtes i andre kapitler i Romtraktaten.
A similar clause was found in other chapters of the Treaty of Rome.
Denne bestemmelse indebærer ikke nogen retligt bindende forpligtelse, men alene en moralsk forpligtelse, der afhænger af de enkelte medlemsstaters vurdering af deres økonomiske situation.
This clause did not create any legally binding obligation but was simply a moral obligation contingent on the Member States' assessment of their economic situation.
— Offentlige lån
Public borrowing
Der blev derfor indføjet bestemmelser om, at »lån, der er bestemt til direkte eller indirekte at finansiere en medlemsstat eller dens lokale offentlige organer, kun kan emitteres eller anbringes i andre medlemsstater, såfremt de pågældende stater er blevet enige herom« (artikel 68, stk. 3).
For this reason, it was laid down that loans for the direct or indirect financing of a Member State or its regional or local authorities shall not be issued or placed in other Member States unless the States concerned have reached agreement thereon (Article 68(3)).
Rom-traktaten forudså, at medlemsstaterne kunne unddrage sig forpligtelser, de havde påtaget sig, i to typer tilfælde, nemlig:
Under the Treaty of Rome, two types of situation permit Member States to escape their obligations.
— Når indførelsen af frie kapitalbevægelser kan medføre forstyrrelser i kapitalmarkedets funktion i en medlemsstat.
(i) Instituting free movement of capital may cause disturbances in the workings of a Member State's capital market, and in this event it may take protective measures.
I dette tilfælde kan staten træffe beskyttelsesforanstaltnin-
This is a broader problem since it
Når afskaffelsen af valutakontrol kan få indvirkning på medlemsstaternes betalingsbalance.
involves dealing with a crisis spreading beyond the strict framework of the capital market.
I dette tilfælde kan den berørte stat foretage betydeligt mere vidtgående indgreb i den frie bevægelighed. Der kan her fastsættes restriktioner for enhver transaktion, som kan påvirke betalingsbalancen (det vil sige stort set alle kapitalbevægelser).
In this event, the Member State concerned is entitled to impose far wider restrictions on free trade, and any operations likely to affect the balance of payments (i.e. virtually any movements of capital) may be restricted.
Hvad angår fremgangsmåden, undersøger Kommissionen først den pågældende medlemsstats situation og angiver herefter de foranstaltninger, som den henstiller til den pågældende stat at træffe (artikel 108 og 109).
From a procedural point of view, the Commission must first investigate the position of the Member State in question and then state what measures it recommends that State to take (Articles 108 and 109).
Det er navnlig på grundlag af denne bestemmelse, at nogle lande (Danmark, Frankrig og Italien) tidligere har fået tilladelse til at opretholde ret stramme valutabestemmelser, og den har senest været bragt i anvendelse for Grækenland.
It is mainly under these provisions that various countries (Denmark, France, Italy) have in the past been permitted to maintain fairly strict exchange controls. Greece was the last country to apply such controls.
Fællesakten (»EF-pakken«) indeholdt ingen særlige bestemmelser om kapitalbevægelser.
The Single European Act contained no specific provisions relating to the movement of capital.
Men ved at traktatfæste gennemførelsen af det indre marked som et overordnet mål for EF (se afsnit 1.1.2) knyttede den en forbindelse mellem gennemførelse af det indre marked og nødvendigheden af øget samarbejde mellem medlemsstaterne om den økonomiske politik, herunder penge- og valutapolitikken.
However, after laying down the objective of completing the internal market (see Section 1.1.2), it established a link between completion of the internal market and the need for greater cooperation between Member States on economic and monetary policy.
I artikel 102 A, der ved fællesakten blev indføjet i Rom-traktaten, hed det, at medlemsstaterne i forbindelse hermed skulle »tage hensyn til erfaringerne fra samarbejdet inden for rammerne af Det Europæiske Monetære System (EMS) og udviklingen af ecuen«.
Article 102a, incorporated into the Treaty of Rome by the Single European Act, stipulated that, to that end, Member States 'shall take account of the experience acquired in cooperation within the framework of the European Monetary System (EMS) and in developing the ecu ...'.
Det er ikke tilfældigt, at man i overskriften til det nye kapitel i traktaten, der indeholder denne bestemmelse, har ønsket at anføre det bredere perspektiv, samarbejdet skulle indgå i, nemlig Den Økonomiske og Monetære Union.
It should be noted that the drafters of the Single European Act were at pains to indicate, in the heading of the new chapter containing this article, the wider objective within which this cooperation was to fall, namely economic and monetary union.
Desuden indeholdt de indledende betragtninger i fællesakten to vigtige henvisninger — dels til topmødet i Paris i 1972, hvor stats- og regeringscheferne tilsluttede sig målet om gradvis etablering af Den Økonomiske og Monetære Union, og dels til resolutioner fra Det Europæiske Råds møder i Bremen og Bruxelles i 1978 om EMS. Mange eksperter mener, at netop disse henvisninger i »betragtningerne« — som ikke er henvisninger til hensigtserklæringer, men derimod til decideret bindende tekster — gav dem et ikke blot politisk, men også retligt bindende indhold1).
Two recitals serve the same purpose, referring to the approval in 1972, at the conference of Heads of State or Government in Paris, of the objective of the progressive realization of economic and monetary union and to resolutions on the EMS adopted by the European Council in Bremen and Brussels in 1978.
Bilaget til det første liberaliseringsdirektiv fra 1960 indeholder derfor en nomenklatur over kapitalbevægelser.
A nomenclature of capital movements was consequently annexed to the first liberalization Directive in 1960.
Denne liste byggede på arbejdet inden for rammerne af Den Europæiske Organisation for Økonomisk Samarbejde, der senere blev til Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling (OECD).
It was based on work undertaken at the OEEC (Organization for European Economic Cooperation), the forerunner of the OECD (Organization for European Cooperation and Development).
Direktiverne
The Directives
De nærmere gennemførelsesbestemmelser til traktatens bestemmelser om liberalisering af kapitalbevægelser måtte vedtages ved direktiver.
Directives had to be adopted in order to implement the Treaty's provisions relating to the liberalization of capital movements.
De grundlæggende direktiver blev vedtaget i 1960 og i 1962 og ændret på visse punkter i 1986.
The basic Directives were adopted in 1960 and 1962, and a number of amendments were made to them in 1986.
EF-instanserne handlede hurtigt — allerede den 11. maj 1960 vedtog Rådet det første direktiv om gennemførelse af traktatens artikel 67 '), og ved det andet direktiv, der blev vedtaget den 18. december 1962, blev der givet en række afklarende og supplerende bestemmelser hertil2).
The Community authorities were quick to take the initiative. The first Directive implementing Article 67 of the Treaty was adopted by the Council on 11 May 1960.2I A second Directive, adopted on 18 December 1962,22 added to and clarified certain aspects of the first.
De betegnede dog kvalitativt et betydeligt fremskridt, idet medlemsstaterne fik pålagt en meget præcis forpligtelse, samtidig med at de blev afskåret fra ensidigt at ophæve allerede eksisterende bestemmelser om liberalisering (dog således, at beskyttelsesklausulerne blev opretholdt).
In terms of quality, however, they represented considerable progress since they set out specific obligations on Member States and prevented any individual Member State repealing unilaterally the liberalization measures it had already taken (except as permitted by the safeguard clauses).
Ved 1960-direktivet, der senere er ændret3), blev kapitalbevægelserne inddelt i fire kategorier (opført på fire lister), og der blev fastsat en ganske bestemt grad af liberalise ring for hver enkelt kategori, nemlig:
The 1960 Directive, as subsequently amended,23divided movements of capital into four categories or lists, each of which was subject to a different degree of liberalization.
') Senest ved direktiv af 20.12.1985, hvor der blev indført liberaliseringsforpligtelse for erhvervelse af andele i investeringsinstitutter (EFT L 375 af 31.12.1985).
" The last amendment was made by the Directive of 20 December 1985, which introduced a liberalization requirement in respect of purchases of units of undertakings for collective investment in transferable securities (OJ L 375, 31.12.1985).
Medlemsstaterne skulle alene »bestræbe sig« på, at overførsler kunne foretages til kurser, der ikke i længere tid afveg væsentligt fra de for betalinger ved løbende transaktioner gældende kurser.
Member States were required to 'endeavour' to ensure that transfers were made at rates which did not show appreciable and lasting differences.
Denne nuancering var af stor betydning, efter­som der ikke var tale om nogen bindende forpligtelse til at garantere kurserne.
This was an important nuance since the obligation to guarantee the exchange rate was replaced by a more flexible undertaking.
Denne kategori omfattede valutaudlændinges erhvervelse af indenlandske værdipapirer og hjemtagelse eller anvendelse af beløb, der hidrørte fra afvikling af sådanne papirer, samt fysisk ud­ og indførsel af disse.
List Β operations included the acquisition by a resident of one Member State of securities of another Member State, the repatriation or use of the proceeds of their liquidation, and the physical movement of such securities.
Transaktionerne på liste C var kun betinget frigivet. Principielt skulle medlemsstaterne udstede valutabevillinger, men hvis frigivelsen af disse kapitalbevægelser kunne skabe hindringer for landets økonomiske politik, kunne det opretholde eller genindføre valuta­restriktioner over for disse transaktioner.
List C operations were liberalized only conditionally.
Der var her tale om emission og anbringelse af aktier eller obligationer på kapitalmarkedet, transaktioner vedrørende værdipapirer, der ikke handles på børser, erhvervelse af børsnoterede andele i investeringsinstitutter og langfristede kreditter i forbindelse med varehandelsforretninger.
This list included the issue and placing of securities on a capital market, dealings in unlisted securities and in units of listed unit trusts, and long-term credits relating to commercial transactions.
De pågælden­de restriktioner skulle i princippet gennemgås én gang om året af Det Monetære Udvalg.
These restrictions were, in theory, to be reviewed annually by the Monetary Committee.
På denne liste var bl.a. opført anlæg i skatkammerveksler, oprettelse og opretholdelse af kontokuranter, indlånskonti i kreditinstitutter, kortfristede finansieringskreditter mv.
The list included in particular investments in treasury bills, placing of funds on current and deposit accounts, shortterm credit, etc.
Det første skridt i retning af mere udstrakt liberalisering af kapitalbevægelser blev taget i slutningen af 1986, eller helt nøjagtigt den 17. november 1986, hvor Rådet vedtog et nyt
This was the first phase of the Commission's programme, the ultimate goal of which was the total liberalization of all capital move­ments.25
direktiv om ændring af direktiverne fra 1960 og 1962 ').
(i) long-term credit relating to commercial transactions or the provision of services involving a resident;
— adgang for værdipapirer udstedt af en virksomhed i en medlemsstat til kapitalmarkedet i en anden medlemsstat.
(iii) admission to the capital market of one Member State of securities issued by a company in another Member State.
I øvrigt gjaldt for samtlige kapitaltransaktioner, der var undergivet ubetinget forpligtelse til liberalisering, at overførsler kun kunne henvises til et valutamarked, der var forskelligt fra det, på hvilket der foretages løbende transaktioner, på betingelse af, at der ikke var væsentlige og varige afvigelser mellem kurserne på disse to markeder3).
In addition, for all unconditionally liberalized operations the transfers could not be made on an exchange market separate from that on which current transactions were conducted unless there were no significant or lasting differences between the two.26
Disse ændringer medførte en tilpasning af bilagene til 1960-direktivet, der hovedsagelig resulterede i, at liste A og B blev slået sammen til én liste.
These changes involved a revision of the lists annexed to the 1960 Directive, the main feature of which was that Lists A and Β were merged to form a single list.
Blandt de af EF-Domstolen afsagte domme er der navnlig tre, der har betydning for liberalisering af kapitalbevægelser.
Three judgments of the Court of Justice are generally cited in connection with movements of capital.
Der skal her kun kort redegøres for den fortolkning, som Domstolen har anlagt af traktatens bestemmelser, uden at komme ind på de faktiske omstændigheder i sagerne.
The following paragraphs summarize the Court's interpretation of the Treaty, without going into the facts of the cases.
1 denne dom fastslog Domstolen, at Rom-traktatens artikel 67, stk 1, ikke er umiddelbart gældende. Domstolens betragtninger kan kort gengives som følger:
In this judgment, the Court confirmed that Article 67(1) of the Treaty of Rome was not directly applicable.
— Efter at have fastslået, at frie kapitalbevægelser er en grundlæggende frihedsrettighed inden for Fællesskabet, understreger Domstolen den særlige karakter af de nære forbindelser mellem kapitalbevægelser og medlemsstaternes økonomiske og monetære politik.
Whilst recognizing the free movement of capital as one of the fundamental freedoms of the Community, the Court stressed the special nature of capital movements in that they were closely connected with the economic and monetary policies of Member States.
— Domstolen udleder heraf, at det ikke kan udelukkes, at fuldstændig frihed for alle kapitalbevægelser kan bringe den økonomiske politik i visse af medlemsstaterne i fare
Accordingly, it could not be denied that complete freedom of movement of capital might undermine the economic policy of one or other Member State or might create an imbalance in its balance of payments, thereby impairing the proper functioning of the common market.
') Denne bestemmelse angår navnlig Belgien og Luxembourg, hvor der findes to markeder. ')
" This provision specifically concerned the Belgo-Luxembourg Economic Union (BLEU), where a dual market was in operation. "
Dom af 11.11.1981, sag 203/80.
Judgment of 11 November 1981, Case 203/80.