natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Men selv om mandlige tjeneste mænd uanset deres ægteskabelige status var forpligtet til at bidrage til fonden gpnnem et fradrag på 1,5 % i bruttolønnen, havde kvindelige tjenestemænd aldrig været forpligtet til at bidrage til fonden, men kunne i visse tilfælde få tilladelse til at bidrage.
Thatfund wasfinancedin partby the contributionsof civil servants.Howevel although male civil servantswha,tevertheirmaritasltatuswe,re obligedto contributeto thefund, adeductionof 1.5o/obeing madefrom their grosssalary,femalecivilservantswere neverobligedto contributetothe fund but could be permittedto do so in certain circumstances.
3) Er det i strid med direktivet om ligebehandling 76/207/EØF, at arbejdsgiveren betaler mænd og kvinder samme bruttoløn, men kræver, at en ugift mandlig pensionsberettiget tjenestemand (såsom appellanten) skal betale 1,5 % af sin bruttoløn (som fratrækkes hans løn) i bidrag til en enkepension af den art, der foreligger i nærværende sag, således at bidragene ikke kan tilbagebetales, før han dør eller forlader statens tjeneste, når der ikke stilles et lignende krav til en ugift kvindelig pensionsberettiget tjenestemand med henblik på en enke mandspension?
(3)ls it a breachof the Equal Treatme nDt i re ctive 76l 207_BAR_EECfor the employerto pay men and womenthe same grosssalarybut to requirean unmarriedmale pensionablecivilservan(suchtasthe appel-lant)topay (byway of deductionfrom his salary)1.5 % of his grosssalaryas a contributiontoprovisionof a widow's pensionof the sortin thepresencasetand which contributionscannot be repaiduntilhis death or he leavesthe Civil Service,when a similarrequiremenist not imposeduponunmarriedfemalepensionablecivilservanfotr thepurposesof a widower'spension?
Hr. Newstead, der i en alder af 58 år aldrig havde været gift, gjorde gældende, at han som følge af det tvungne bidrag til enkepensionsfonden blev forskelsbehandlet i forhold til en kvindelig tjenestemand i samme situation, eftersom en sådan tjenestemand ikke var forpligtet til midlertidigt at give afkald på 1,5 % af sin bruttoløn i bidrag til fonden (bidraget ville senere blive refunderet ham eller hans bo).
Mr Newsteadwho, at the age of 58, was a convincedbachelora,rguedthat the obligationto contributetothe widows' pensionfund hadthe effect of discriminatingagainsthimin comparisonwith a femalecivilservanint an equivalenpostt,sinceshe was not obligedto giveup temporarily1.5 % of her salaryas a contributionto thefund(thefund wouldbe returnedto in du st r i at lr ib un al him orpaidto his estate)
Industrial Tribunal gav ikke hr. Newstead medhold, og denne appellerede afgørelsen til Employment Appeal Tribunal.
, dismissedhis application Mr . Newsteadappealed
4) Hvis spørgsmål 3) besvares bekræftende, er direktivet om ligebehandling da umiddelbart anvendeligt i medlemsstaterne, således at det giver enkeltpersoner rettigheder, der skal håndhæves af myndighederne under de omstændigheder, der foreligger i nærværende sag?
(4)lf the answertoquestion(3)is in the affirmative,doesthe Equal Treatme nDt i re ctive have direct
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union
Case law of the European Court of Justice effectin MemberStatesso asto conferenforceablerightson individualsin the circumstancesof thepresentcase?
EFD's dom om ligebehandling af mænd og kvinder inden for de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger.
Theiudgmentof the ECJ schemes.
Direktivet bestemte dog i artikel 9, at medlemsstaterne kunne udsætte den obligatoriske gennemførelse af ligebehandlingsprincippet, for så vidt angik ... b) efterladtepenslon, indtil ligebehandlingsprincippet ved et direktiv indførtes i de lovbestemte sociale sikringsordninger om dette spørgsmål.
ln orderto replyto thefirstquestionthe, Court decidedto determinefirstof all whetherthepresentcasefellwithinthe scopeof Article119.ltpointedout thatthefactor whichgaveriseto the disparityat issue wasneithera benefitpaidto workers nor a contributionpaid bythe employetor apensionschemeon behalfofthe employeewh,ich could be regardedas'consider-ation... whichthe workerreceivedd,irectlyorindirectlyas' refer:redto in Article 119.
Henset til besvarelsen af spørgsmål 3) besvarede Domstolen ikke spørgsmål 4).
Consideringits answertoquestion(3),the Court didnot replyquestion(4).
På denne baggrund statuerede Domstoen:
(asit did in the aforementioned cases ) on
Faktisk fandt ingen af de direktiver, Rådet havde vedtaget i medfør af dette direktivs artikel 1, stk. 2, anvendelse på efterladtepensioner, hvad enten der var tale om pensioner i henhold til en lovbestemt social sikringsordning eller en erhvervstilknyttet ord ning.
In view of its answertoquestion(1),the Court did notreplytoquestion(2).
Endvidere var det i artikel 3, stk. 3, i direktiv79/7 fastsat, at med hensyn til de erhvervstilknyttede sociale sikringsordninger skulle princippet om ligebehandling først gennemføres, når Rådet senere på forslag af Kommissionen havde vedtaget bestemmelser herom.
Council Directive 75/1 17 of 10 February 1975, doesnot prevent an employer from paying men andwomen the same gross salanJ but making adeduction of 1.5 % of the gross salary of men only,even those who are unmarried, as a contribution toa widows' pension fund provided for under anoccupational scheme which is a substitute for astatutory social security scheme.
2) Rådets direktiv 76/207 af 9. februar 1976 er ikke til hinder for, at arbejdsgiveren — skønt der er fastsat samme bruttoløn for mandlige og kvindelige arbejdstagere — foretager et fradrag på 1,5 % i de mandlige arbejdstageres bruttoløn, endog selv om disse er ugifte, i bidrag til oprettelse af en enkepensionsfond i henhold til en erhven/stilknyttet ordning, som træder i stedet for en lovbestemt social sikringsordning.
As far asthe thirdquestionwas concernedthe, Courtfirst emphasisedthat Directive76/207 was notintendedto applyin socialsecuritymatters.ln fact, none of thedirectivesadoptedby the Councilpursuantot Article1(2) of that Directiveappliedto survivorspens'ions,whether providedfor under a statutorysocialsecurityschemeor under an occupati,onaschemel.
EF-Domstolens afgørelser kolleger indankede dommen for High Court på et retsspørgsmål.
Handbookon equal treatmentfor women and men in the European Union colleaguesthenappealedon a point of lawto the High Court.
Ved kendelse af 4. marts 1986 forelagde High Court of Ireland i medfør af EØF­traktatens artikel 177 Dom­stolen tre præjudicielle spørgsmål:
By an orderof 4 March 1986,the High Court of lrelandreferredthreequestionsto the Court of Justicefor apreliminaryruling under Article 177 of the EECTreaty:
1) Skal det fællesskabsretlige princip om lige løn for samme arbejde fortolkes således, at det kan danne grundlag for et krav om lige løn for arbejde, der har samme værdi, når værdien af det udførte arbejde er højere end værdien af det arbejde, som det søges sammenlignet med?
(1)Doesthe Communitylaw principleof equalpayforequal work extendto a claimfor equalpayon thebasisof work of equalvaluein circumstanceswherethe work of the claimanhast been assessedto be ofhighervaluethanthat of thepersonwith whom
Emne: Lige løn til mænd og kvinder (EØF­traktaten, artikel 119, og artikel 1 ι Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975).
Equalpayfor men and women(EEC Treaty Ar,ticle 119 and Article 1 of CouncilDirective75/117/EEC Directive75/117/EEC the claimansough t t comparison
2) Såfremt spørgsmål 1) besvares bekræftende, øn­skes det oplyst, om dette beror på bestemmelserne i artikel 1 i Rådets direktiv 75/117 af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstater­nes lovgivninger cm gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder?
(2)lf the answertoquestion(1)isin the affirmativeisthat answerdependenont the provisionsof Article 1 of Council Directive75/117/EECof1 0 February 1975 on the approximationof the lawsof the Member Statesrelatingto the applicationofthe principleof equalpayfor men and women?
3) I bekræftende fald ønskes det videre oplyst, om direktivets artikel 1 gælder umiddelbart i med­lemsstaterne?
(3)lf so,is Article 1 of the saidDirectivedirectlyapplicablein Member States?
De rejste krav om at blive aflønnet efter den samme lønsats som en bestemt mandlig medarbejder, der var beskæftiget i den samme virksomhed som lagerarbejder.
The judgment of the ECJ a storeslaboure engagedin cleaningco,llecting and r and deliveringequipmenandt componentsandinlendinggeneraasslistanceas required.
I overensstemmelse med den procedure, der foreskrives i Anti­Discrimination (Pay) Aet 1974, blev kravet i første omgang forelagt en »Equality Officer«, som fandt, at det af sagsøgerne udførte arbejde i det hele havde højere værdi end det, der udførtes af deres mandlige kollega, og derfor ikke var »samme arbejde« i den førnævnte lovs betydning.
TheEqualityofficerto whom the claim was referredinthe firstinstanceunder,the procedureprescribedbythe Anti-Discrimination(Pay)Act 1974,consideredtheclaimantswo'rk to be of highervaluetaken as a wholethanthat of the male worker and, consequentlydid, notconstitute'likework' withinthe meaningof the above Act.
Af denne grund mente Equality Officer ikke at kunne statuere, at sagsøgerne havde krav på løn efter samme løntarif som deres mandlige kollega, og det fandtes nødvendigt at tage stilling til, hvorvidt der med den foreliggende lønforskel var tale om en kønsbestemt diskrimination.
The EqualityOfficer , therefore found, herselfunableon thatgroundaloneto make a recommenda-tionthatthe claimantsshouldbepaidat the samerateasthe male worker. That being so,the Equalityofficerdecidedthat it was necessaryto considerwhetherthe differenceinpayamountedto discriminationongroundsof sex.
I besvarelsen af det første spørgsmål erkendte Dom­stolen, at artikel 119 udtrykkeligt fastslog, at lige­lønsprincippet for mænd og kvinder alene fandt anvendelse, hvor der var tale om samme arbejde eller, som det fremgik af Domstolens faste praksis, arbejde af samme værdi, men ikke for arbejde af forskellig værdi.
Thoseconclusionswere upheld onappealby the Labour Court and Mrs Murphyand her ln replyingto the first questionthe, Court a d m it t eb that Article 119 expresslyrequiredthe applicationof theprincipleof equalpayfor men and women solelyin thecase of equal work oL accordingto variousof itsdecisionsin, the caseof work of equalvalue,andnot inthe case of work of unequalvalue.
Når imidlertid hensås til, at det nævnte princip indebar et forbud mod, at arbejdstagere af det ene køn, der udførte et arbejde af samme værdi som det, der udførtes af arbejdstagere af det andet køn, fik lavere løn på grundlag af køn, måtte princippet så meget mere indebære et forbud mod en sådan lønforskel, når den lavere lønnede arbejostagergruppe udførte et arbejde af højere værdi.
Neverthelesssa,idthe Court,if that principleforbadeworkersof one sexengagedin work of equalvalueto that of workersofthe oppositesexto bepaida lower wagethanthelatterongroundsof sex,it a fortiori prohibitedsuch adifference in pay where the lower-paid category ofworkers was engagedin work of highervalue.Consequentlyto, adopt a contraryinterpretationwouldbe tantamountot renderingthe principleof equal payineffectiveand nugatory The .
Derfor ville den modsatte fortolkning føre til, at ligelønsprincippet berøvedes sin tilsigtede virkning og indhold. Domstolen var enig med den irske
Courtthen agreed withthe lrish Governmenastto the factthat in that caseanemployerwould easilybe ableto circumventhet
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union regering i, at i modsat fald ville en arbejdsgiver let kunne omgå dette princip ved at henlægge yderligere eller mere belastende arbejdsopgaver til arbejdstagere af det ene køn, som han derefter kunne give en lavere løn.
Caselaw of the European Court of Justice principleby assigningadditionaolr more onerousdutiesto workersof aparticulasexr, who couldthen bepaidalower wage.
Derfor konkluderede Domstolen, at såfremt det godtgjordes, at den i sagen omhandlede forskel i lønniveauet var en forskelsbehandling på grundlag af køn, var traktatens artikel 119 umiddelbart anvendelig i den forstand, at de berørte arbejdstagere kunne støtte ret på bestemmelsen ved domstolene for at opnå ligeløn i bestemmelsens forstand, og således at de nationale domstole var forpligtet til at anvende bestemmelsen som en del af fællesskabsretten.
Subsequentthely, Court concludedthatinso far asit was establishedthat the differencein wagelevelsin questionwas basedon discriminationongroundsof sex, Article 119 of the EECTreatywasdirectlyapplicablein the sensethat the workersconcernedcouldrely on it in legal proceedingsin orderto obtainequalpaywithinthemeaningof theprovisionandin the sensethat nationacoulrtsor tribunalsshouldtakeit into accounast a constituenpatrtof Community law.
Efter Domstolens opfattelse kunne den sag, der var indbragt for den nationale ret, afgøres alene på grundlag af en fortolkning af artikel 119.
ln the opinionof the Court,the proceedingsbeforethenationacourlt were capableof beingresolvedby meansof an interpretationof Article 1 19 alone.
Det var herefter ikke nødvendigt at besvare det andet og det tredje spørgsmål, der vedrørte fortolkningen af direktiv 75/117.
Becauseofthis,it was unnecessatory replyto the secondand,thirdquestionsconcerningthe interpretationof Directive
I besvarelse af de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
ln replyto thequestionssubmittedto it, the Courtruledthat:
1) EØF-traktatens artikel 119 skal fortolkes således, at den også omfatter tilfælde, hvor en arbejdstager, der vil støtte ret på bestemmelsen for at gennem tvinge et krav om lige løn i dennes forstand, udfører et arbejde af højere værdi end værdien af det arbejde, der udføres af den, som den pågældende sammenlignes med.
Article 1 19 of the EEC Treaty must be interpretedascovering the case where a worker who relies on thatprovision to obtain equal pay within the meaningthereof is engaged in work of higher value than that ofthe person with whom a comparison is to be made.
EF-Domstolens afgørelser
So did Mrs Laar-Vreeman as
Sag 80/87 Α. DIK, Α. MENKUTOS­DEMIRCI OG H.G. LAAR­VREEMAN MOD COLLEGE VAN BURGEMEESTER EN WETHOUDERS, ARNHEM OG WINTERSWIJK
COLLEGE COLLEGE
Sag­søgerne anførte, at den nævnte overgangsbestemmelse medførte en opretholdelse af forskelsbehandlingen af gifte kvinder, som var blevet arbejdsløse før den 23. december 1984, og som på dette tidspunkt havde mistet retten til ydelser i henhold til WW, idet de, hvis artikel 13, stk. 1, nr. 1, aldrig havde eksisteret, ville have modtaget ydelser i henhold til WWV.
Reference:[1e88] ECR1 601 regardsthe decisiontaken by the samegovernmentalbodyin W inter s w ijk In . their view the effect of theaforementionedtransitionaprovlisionwastoprolongthe discriminatobasryisof entitlementot unemployment benefitin the case of married women who hadlosttheir employmenandttheir entitlementot thebenefit underthe WW before 23 December1984, andwho would have been entitledto benefit underthe WWVif Article 13(1),point 1, hadneverexisted. neverexisted.
Emne: Social sikring — ligebehandling af mænd og kvinder (artiklerne 4, stk. 1, og 8 i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. cecember 1978).
Subject matter:Sociaseculrity-Equaltreatmenotf men andwomen(Articles4(1) and 8 of Council Directive79/7lEEC of 1 9 December1978). 978).
Ved kendelse af 19. februar 1987 forelagde Raad van Beroep, Arnhem, i medfør af EØF­traktatens artikel 177 Domstolen to præjudicielle spørgsmål:
By decisionof 1 9 February 1987,the Raadvan Beroep,Arnhem,referredtwoquestionsto the Courtfor apreliminaryruling under Article 177 of the EECTreaty:
Giver direktiv 79/7/EØF medlemsstaterne mulighed for i loven til gennemførelse af direktivet at indføje en overgangsbestemmelse, hvorefter et krav om forsørgerstatus opretholdes efter den 23. december 1984, for så vidt angår gifte kvinder, som var blevet arbejdsløse inden denne dato?
married women, could not be describedas"wageearners"(kostwinster)underthe rules adopted by thecompetent Ministera,fter consultingthe Central Commission o ,r who did notlive permanentlyseparated from their husbands' was
2) Er det foreneligt med direktivet at tillægge en overgangsbestemmelse af den i første spørgsmål nævnte art tilbaqevirkende gyldighed fra det tids­punkt, da den i direktivets artikel 8, stk. 1, fastsatte frist udløb?
(2)lsit compatiblewith the Directivefor a transitionalprovisionsuch asthat referredto in the firstquestionto begivenretroactiveeffect asfrom thedate at whichtheperiodprescribedin Article8(1)of the Directiveexpired?
Artikel II i loven af 24. april 1985 indeholdt imidlertid en overgangsbestemmelse, hvorefter arti­kel 13, stk. 1, nr. 1, i WWV fortsat fandt anvendelse på arbejdstagere, som var blevet arbejdsløse inden den 23. december 1984, medmindre de på dette tidspunkt oppebar ydelser i henhold til Werkloosheidswet (lov om arbejdsløshed, i det følgende benævnt »WW«).
Articlellflof the Law of 24 April 1 985,neverthelessprovideda transitionaperliodto the effectthat the repeaolf Article13(1),point1, of the WWVwould not applyto workers whose unemploymentcommencedbefore 23 December1984unlessthey unlessthey werein receiptat that date of the benefit underthe We r k lo o she i ds we (Law to n Unemploymen(t)'WW').
De tre sagsøgere var alle blevet arbejdsløse inden den 23. december 1984 og havde før denne dato fortabt deres ret til ydelser i henhold til WW, fordi maksi­mumsperioden for udbetaling af sådanne ydelser var udløbet.
As a basisfor its replyto question(1),the Courtfirstmentioned its decision in Case286/85 - McDe'rmott andCotter/.
Ifølge artikel 13, stk. 1, nr. 1, i WWV kunne de ikke efter den nævnte dato få udbetalt ydelser i
Inthat casethe Court had heldthat,takenbyitselfandin thelight of the objective,and contentof Di'rective79/7, Article4(1) was sufficientlypreciseto be reliedupon by an individuaand l
Som baggrund for sin besvarelse af spørgsmål 1) nævnte Domstolen for det første sin afgørelse i sag 286/85 — McDermott og Cotter I. I denne havde Domstolen fastslået, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, både isoleret betragtet og efter direktivets formål og indhold, var tilstrækkelig præcis til, at bestemmelsen kunne påberåbes af de retsundergivne og anvendes af de nationale domstole. Selv om direktivets artikel 5
Moreoverwh,ilst Article 5 left the Member Statesadiscretionwith regardto methods,it prescr:ibedthe their employm'enandt their:entitlementot the benefrtunder, th:e WW loecause the maximumper:iod forr,eceiving that b,enefit had: expir:ed,. After,thatd:ate theywere refused unempl.ofment benefi:t un,d,er the WWV
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union
In replyto thequestionssubmittedto it,the Courtruledasfollows: equal treatment Second
endvidere overlod det til medlemsstaterne at træffe bestemmelse om midlerne, fastslog den, hvilket mål disse midler skulle nå, nemlig ophævelse af alle bestemmelser, der var i strid med princippet om ligebehandling. Domstolen henviste for det andet til sin afgørelse i sag 384/85 — Borrie Clarke, hvori den havde udtalt, at direktivet ikke indeholdt nogen undtagelse fra ligebehandlingsprincippet i artikel 4, stk. 1, der kunne hjemle opretholdelse af en forskelsbehandling, der bestod ifølge tidligere gældende lovgivning.
its decisionin Case 384/85-Borrie Clarkewhere,itemphasisedthat the Directivedid notprovidefor anyderogationfrom the principleof equaltreatmentlaiddownin Article4(1)in orderto authorisethe extensionof the discriminatoryeffectsof earlierprovisionsofnationalawl.lt followedthata MemberStatecould notmaintainbeyond23 Decembe1984r, anyinequalitiesof treatmenatttributableto thefactthatthe conditionsfor entitlementot benefit werethose whichappliedbeforethat date.
Med hensyn til det andet spørgsmål, som vedrørte den tilbagevirkende gyldighed af en overgangsbestemmelse, udtalte Domstolen efter at have erklæret sig enig med Kommissionen, at hvis de nationale gennem førelsesbestemmelser fastsattes for sent, dvs. efter udløbet af den nævnte frist, sikredes direktiv 79/7's samtidige ikrafttræden i samtlige medlemsstater ved, at sådanne foranstaltninger fik tilbagevirkende gyfdighed fra 23. september 1984.
As for the secondquestionwh,ich concernedtheretroactiveeffect of a transitionaprovlisionthe, Court,after agreeingwith the Commissionsa,idthatifnationaimpllementingmeasureswere adoptedbelat-edly,namelyafterthe expiryof theperiodin question,the simultaneousentryintoforce of Directive79/7in all Member Stateswas ensuredbygivingsuch measureseffect retroactively as from 23 December 1984.
Dog bemærkede Domstolen, at sådanne for sent fastsatte gennemførelsesbestemmelser fuldt ud skulle tage hensyn til de rettigheder, som direktivets artikel 4, stk. 1, havde tillagt med lemsstaternes retsundergivne med virkning fra udløbet af den frist, medlemsstaterne havde til at gennemføre direktivet.
Never-thelessthe, Court made clearthat such belatedly-adoptedimplementingmeasuresshouldfullyrespectthe rights which Article4(1) had conferredonindividualsin a Member Stateasfrom the expiryof theperiodallowedto the MemberStatesfor complying with it.
EF-Domstolens afgørelser ledelsespersonale, teknisk-administrativt personale, efteruddannelsespersonale og opsynspersonale; tre tjenestegrene ved toldvæsenet; lærere, idrætslærere og hjælpeidrætslærere.
Case 31 8/86COMMISSIONOF THE EUROPEANCOMMUNITIES the marsonsd'educationof the Legiond'honneur;certaincorpsin the externadeparltmentsof theprisonservicename,ly managementechnt,icaandl vocationaltrainingand custodiasltaff; customsinspectorsin,-
Sag 318/86 KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER MOD DEN FRANSKE REPUBLIK
H REPUBLIC and sportsteachersand
Dato for dommen: 30. juni 1988.
Date ofjudgment:30 June 1 988
Under den administrative procedure kom Kommissionen til det resultat, at undtagelsen fra princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i den franske lovgivning for visse tjenestegrene ikke overskred grænserne ifølge artikel 2, stk. 2, i direktiv 76/207.
Duringthepre-litigationprocedurethe, Commissionarrivedat the conclusionthat in the caseof certaincorpsthe derogationfrom theprincipleof equaltreatmentfor men and womenprovidedfor in Frenchlegislationdid not exceedthelimitslaid downin Article2(2) of Directive76/207;the French Governmenatlsowithdrew certainother corpsfromthe above men-tionedlist.
Den franske regering slettede ligeledes visse af de øvrige tjenestegrene fra ovennævnte liste.
Subject matter:Equaltreatmentfor men and women-Accesstopostsin thepublicservice(Article2(2) of CouncilDirective76/207lEECof 9 February1976).
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder — adgang til stillinger i den offentlige forvaltning (artikel 2, stk. 2, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976).
action beforethe Court under Article 1 69 of the EECTreatyfor a declarationthat by failing withintheprescribedperiodto take allthe measuresnecessaryforthe full andproperimplementationof Directive76/207
Faktiske omstændigheder
Facts and,in particular by
Den 8. december 1986 anlagde Kommissionen i medfør af EØF-traktatens artikel 169 sag ved Domstolen med påstand om, at det statueredes, at Den Franske Republik ikke havde overholdt sine forpligtelser i medfør af traktaten, idet den dels ikke inden for den fastsatte frist havde truffet alle de nødvendige foranstaltninger med henblik på den fuldstændige og nøjagtige gennemførelse af direktiv 76/207, dels — og navnlig — i strid med kravene i direktivet opretholdt særskilte, kønsbestemte ansættelsesordninger i forbindelse med udnævnelse til tjenestemand inden for forskellige tjenestegrene.
, maintaininga systemof separate recruitmenaccordtingto sexfor appointmentot certaincivil servicecorps,contraryto the requirementsof that Directive the , FrenchRepublichadfailedto fulfilitsobligationunderthe Treaty.
Efter den mundtlige forhandling frafaldt Kommissionen sin påstand med hensyn til idrætslærere og hjælpeidrætslærere, da disse tjenestegrene i mellemtiden ved bekendtgørelse af 29. april 1988 var blevet slettet fra den omtvistede liste.
Under Frenchlegislationthe, only criterionfor civilservicerecruitmenwast a candidate'sgradingafter asingle-entrycompetitionopento both menandwomen.