natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I henhold til denne bestemmelse er indgåede aftaler bindende for Fællesskabets institutioner og for medlemsstaterne.
It will be for the Council rather than the Member States to take common positions (Article J.2(2)) and adopt joint action (Article J.3) in line with principles and guidelines set by the European Council.
Retsteorien har for hovedpartens vedkommende kun fortolket sidstnævnte præcisering som en anerkendelse af, at aftaler, når først de er indgået, udgør en integrerende del af Fællesskabets retsorden.
Unanimity is the rule. However, Article J.3(2) provides that 'the Council shall, when adopting the joint action and at any stage during its development, define those matters on which decisions are to be taken by a qualified majority'.
Den pågældende bestemmelse havde med andre ord ikke til formål at regulere forholdet mellem medlemsstaterne og Fællesskabets partnere.
This falls well short of what the Commission and certain governments might have preferred; they wished the qualified majority to be the rule for all measures to give effect to decisions adopting joint actions.
Dette forhold må ses på baggrund af organisationens behov for autonomi og af folkerettens almindelige regler og princip per, der i øvrigt ikke ofte har været gjort til genstand for dom stolsprøvelse.
There is considerable debate also about the legal status of common positions and joint action.
Men i Kupferberg-dommen2), der indeholdt en vigtig passage vedrørende artikel 228, stk. 2, indtog Domstolen en anden holdning.
International law, imperfect Community law, 'soft law', purely political measures: what are they?
Den udtalte således følgende: »Ved at sikre over holdelsen af de forpligtelser, som følger af en aftale, der er indgået af Fællesskabets institutioner, opfylder medlemsstaterne en forpligtelse, ikke blot overfor de berørte tredjelande, men ligeledes og især over for Fællesskabet, som har påtaget sig ansvaret for aftalens rette gennemførelse.«
The effet utile of these provisions and certain pointers in the text suggest that they are legally binding on the Member States, the Union as such having no legal personality. However, it is significant that the Court of Justice has not been given jurisdiction to enforce compliance with commitments entered into under the common foreign and security policy (Article J. 11).
Kan den som en bibemærkning indskudte bekræftelse af, at med lemsstaterne i henhold til artikel 228, stk. 2, har en forpligtelse over for de berørte tredjelande, indebære mulighed for, at en medkontrahent kan gå direkte til medlemsstaterne, hvis Fællesskabet ikke opfylder sine forpligtelser?
The truly striking innovation of Title V is, however, the provision for a security policy. Article J.4(1) reads: 'The common foreign and security policy shall include all questions related to the security of the Union, including the eventual framing of a defence policy, which might in time lead to a common defence.'
Fortolket på denne måde vil artikel 228, stk. 2, være en retsskabende bestemmelse, der kan påberåbes af tredjemand.
The limits imposed by Article 30 of the Single Act in relation to security have disappeared; what is more, the word 'defence' appears in a 'European' Treaty for the first time since 1954. '
Man kan stille det spørgsmål, om den omstændighed, at medlemsstaterne generelt anses som en slags garanter for Fælles-
The form of words used is an accurate reflection of the compromise nature of the agreement reached by the Member States. It scarcely conceals the
85 skabet, ikke svækker dettes status som selvstændig juridisk per son '). Disse spørgsmål vil uden tvivl blive besvaret engang i fremtiden.
85 differences of opinion on the substance of the objective to be attained, but it leaves the door wide open for those with the highest ambitions.
Inden der gås nærmere ind på unionstraktatens bestemmelser vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, skal der her kort gøres rede for den historiske udvikling.
However, the divergent positions and interests of the Member States are also recognized by Article J.4(4).
Dette samarbejde blev styrket i København i september 1973 og i London i oktober 1981.
All the Member States except Ireland are NATO members.
De enkelte stater forpligter sig til ikke definitivt at fastlægge deres egen hold ning til spørgsmål, for hvilke en fælles holdning bliver nødvendig eller ønskelig, uden at have konsulteret deres partnere inden for rammerne af det politiske samarbejde.
Some, however, do not participate in NATO's military command.
Der er vedtaget en række bestemmelser af praktisk art med henblik på at effektivisere denne procedure.
Others are not members of the WEU but are invited to apply.
Men dualismen mellem det politiske samarbejde og Fællesskabets mekanismer er bibeholdt.
The European Union is expected to live with this diversity.
Den daværende belgiske premierminister, Leo Tindemans, havde i sin rapport fra 1975 om Den Europæiske Union fremsat forslag i den henseende.
Major responsibilities are shouldered by the WEU, an intergovernmental organization.
Man har således kunnet konstatere, at der en en tendens til, at man sammen undersøger de vigtige spørgsmål, som de forskellige inter-
There is a question mark over its capacity to provide the impetus for the attainment of objectives that Title V is content to sketch out.
') Vedrørende disse spørgsmål, se Groux og Manin, op. cit., s. 125-126 og 143; Ph. Manin, L'article 228, paragraphe 2, du traité CEE, Mélanges Teitgen, op. cit., s. 289 ff., navnlig s. 298.
The authors of the Maastricht Treaty, incidentally, provided for a review of Article J.4 (and of the rest of Title V) in 1996 (Articles J.10andN(2)).
Folkeretlig retssubjektivitet
Chapter II — The sources of Community law
Dette afsnit består af en enkelt artikel, nemlig artikel 30, der er opdelt i tolv stykker.
This chapter describes the sources of Community law: the Treaties, legislation, international law and the general principles of law.
Betegnelsen »fælles akt« skal forstås således, at man her i ét og samme instrument samler bestemmelser om ændring af traktaterne og et afsnit om det politiske samarbejde.
Because of the peculiarities of the legislative process in the Community, the longest section will be devoted to legislation.
Som nævnt ') er bestemmelserne vedrørende sidstnævnte spørgsmål udarbejdet særskilt af en særlig forhandlingsgruppe.
Section 1. The Treaties as the Constitution of the Community; the Maastricht Treaty
I artikel 30, stk. 1, formuleres formålet med samarbejdet som følger: »De høje kontraherende parter, medlemmer af De Europæiske Fællesskaber, bestræber sig på i fællesskab at formulere og iværksætte en europæisk udenrigspolitik.«
(b) the Treaty and the Act of 22 January 1972 on the accession and the conditions of accession of Denmark, Ireland and the United Kingdom;
Bestemmelsen er slående, både fordi der anvendes udtrykket »en europæisk udenrigspolitik«, hvilket utvivlsomt har betydning, og fordi man helt klart har villet undgå at anvende formuleringen »en fælles udenrigspolitik«.
(c) the Treaty and the Act of 24 May 1979 on the accession and the conditions of accession of Greece and the resulting adjustments of the Treaties;
Den er også udtryk for den fra nu af uløselige forbindelse mellem tilhørsforholdet til Fællesskaberne og deltagelsen i det politiske samarbejde.
(d) the Treaty and the Act of 12 June 1985 on the accession and the conditions of accession of the Kingdom of Spain and the Portuguese Republic and the resulting adjustments of the Treaties.
Blandt de vigtigere bestemmelser skal nævnes medlemsstaternes forpligtelse til at informere og konsultere hinanden, som nu var nedfældet i en traktat.
The Treaty of Paris establishing the Coal and Steel Community was drafted in one language, French, and this remains the only authentic language version.
Der var således ikke længere tale om en politisk, men om en juridisk forpligtelse.
On the other hand, the Rome (EEC and Euratom) Treaties were originally drafted in four languages (German, French, Italian and Dutch).
Det skal dog bemærkes, at EF-Domstolen ikke kunne skride ind med henblik på at sikre over holdelse af denne eller andre forpligtelser, der var nævnt i artikel 30.
Under the 1972 Act of Accession of Denmark, Ireland and the United Kingdom, the English, Danish and Irish language versions were declared to be equally authentic to the versions in the four original languages (Article 160).
I henhold til artikel 31 var det nemlig fastsat, at bestemmelserne
Finally, Article 402 of the 1985 Act of Accession of Spain and Portugal added Spanish and Portuguese to the number of official language versions.
Endvidere kan nævnes medlemsstaternes forpligtelse til så vidt muligt at afholde sig fra at skabe hindringer for tilvejebringelsen af en konsensus og for den fælles handling, som måtte følge heraf [stk. 3, litra c)].
The Treaties determine the territorial and temporal extent of the application of Community law.
Der var naturligvis ikke her tale om at indføre en regel om flertalsafstemning, men blot om en sikkerhedsforanstaltning for at imødegå risikoen for en arbitrær blokering fra en stats side.
They lay down the powers of the Community's institutions and the principles and procedures the in stitutions must observe.
Der var også en bestemmelse om, at der bør være sammenhæng mellem Det Europæiske Fællesskabs eksterne politik og den politik, som vedtages inden for rammerne af Det Europæiske Politiske Samarbejde.
Also, they provide for judicial control of such observance both in internal legislation and decisions by the institutions and in relations with the outside world.
Rådets formandskab og Kommissionen skulle påse tilvejebringelsen og opretholdelsen af en sådan sammenhæng (stk. 5).
Before going into the Treaties as the Community Constitution, it is worth giving a brief outline of the structure of the Treaty on European Union (the Maastricht Treaty), for it is undoubtedly the most important single instrument that has been negotiated since the Treaties of Rome.
Stk. 6, der vedrører den europæiske sikkerhed, byggede i høj grad på den højtidelige erklæring fra mødet i Stuttgart. Samordningen af medlemsstaternes holdninger skulle ligesom i erklæringen vedrøre »de politiske og økonomiske aspekter af sikkerheden«.
The Treaty on European Union describes itself as 'a new stage in the process of creating an ever-closer union among the peoples of Europe', but it adds that the Union is to be 'founded on the European Communities, supplemented by the policies and forms of cooperation' that it establishes (Article A, second and third paragraphs).
Medlemsstaterne var besluttet på at »bevare de teknologiske og industrielle betingelser, der er nødvendige for deres sikkerhed«.
The Union built on three pillars (see paragraph 51, supra) can be said to resemble a Greek temple with three columns, its unity being assured by the common provisions (the fronton) and the final provisions (the pediment).
Bestemmelsen var interessant på grund af de perpektiver, den åbnede for en fællesskabspolitik på området.
The common provisions (Articles A to F) are of capital importance, even if by Article L the Court of Justice has no jurisdiction in relation to them.
Endelig var et »snævrere samarbejde« muligt mellem de lande, der er medlemmer af Den Vesteuropæiske Union og af NATO.
They set out the common constitutional principles governing all three pillars.
Der er ikke tale om det generalsekretariat, der under Det Europæiske Råds auspicier skulle koordinere aktiviteterne vedrørende Den Europæiske Union, således som visse regeringer havde ønsket det. Det er derimod et mindre organ med mere begrænsede beføjelser, der er tale om.
The Union has no legal personality, but it does have a single institutional framework; the four institutions exercise their functions under the amended Treaties establishing the three Communities and under Titles V and VI relating to the other two pillars (Articles C, D and E).
I forbindelse med udenrigsministrenes undertegnelse af den fælles akt blev der vedtaget en beslutning vedrørende sekretariatets opgaver og organisation ').
By Article D (see paragraph 14, supra) the European Council is an institution of the Union, though it is also mentioned in the EC context, as we have seen, in matters of economic union (Article 103).
Chefen for sekretariatet udpeges af udenrigsministrene.
The last indent of Article Β states that one of the Union's objectives is:
Fem år efter den fælles akts ikrafttræden skulle de høje kontraherende parter undersøge, om der var grund til at tage afsnit III op til revision (artikel 30, st. 12).
'to maintain in full the acquis communautaire and build on it with a view to considering, through the procedure referred to in Article N(2), to what extent the policies and forms of cooperation intro­duced by this Treaty may need to be revised with the aim of ensuring the effectiveness of the mechanisms and the institutions of the Community.'
Allerede inden udløbet af den i fællesakten fastsatte frist blev bestemmelserne vedrørende udenrigspolitikken taget op til fornyet drøftelse.
Article N(2) is the provision for review in 1996 of the aspects of the Treaty expressly referred to in it.
I foråret 1990, altså mindre end tre år efter fællesaktens ikrafttræden i juli 1987, blev det — først i et belgisk memorandum fra marts 1990 og derefter i et brev fra præsident Mitterrand og forbundskansler Kohl fra april 1990 — foreslået, at den regerings konference om Den Økonomiske og Monetære Union, som var berammet til årets slutning, blev kædet sammen med en anden konference om Den Politiske Union, hvor et af hovedpunkterne skulle være den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
However, this last indent of Article Β is so drafted as to make clear that the cooperation that typifies the second and third pillars is but a transitional arrangement on the way to full incorporation into the Community structure.
At overvejelserne blev fremskyndet hang tydeligvis sammen med de politiske omvæltninger i Europa i 1989.
The final provisions are also important for the unity of the three pillars.
Efter manges opfattelse var der behov for at styrke Fællesskabets identitet udadtil ').
There is a single review procedure (Article N) and a single accession procedure (Article O) for the whole Union, and like the Treaties of Rome the Union Treaty is concluded for an unlimited duration (Article Q) (see paragraph 53, infra).
Resultatet af de vanskelige forhandlinger om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik er nedfældet i Maastricht-traktatens afsnit V. Der er her tale om den såkaldte »anden søjle« i Den Europæiske Union, som oprettes ved denne traktat, idet den første søjle består af ændringerne af de eksisterende traktater, og den tredje af bestemmelserne om samarbejdet om retlige og indre anliggender.
The Union Treaty, then, does not merge the three Communities, nor does it integrate the cooperation areas into them.
Trakta tens struktur »sui generis« afspejler i søjle ét den fremherskende tendens i retning af en integration, mens brugen af samarbejdsprocedurer kendetegner søjle to og tre. Muligheden for et emnes over gang fra en søjle til en anden, samt for en revision med henblik på deres indbyrdes tilnærmelse er dog ikke udelukket.
It merely brings them together under a single superstructure, whose value lies in the fact that it expresses the underlying unity of the institutional set-up and the objective of gradually unifying a heterogeneous bundle of still somewhat dispersed procedures in a Community framework.
Hvad udenrigspolitikken angår, har de nye elementer, som er inde holdt i Maastrichttraktaten, givet anledning til divergerende for tolkninger.
Even so, it would be foolish to overlook the fact that some of the Member States only reluctantly subscribed to the idea of bringing the matters currently handled through intergovernmental coopera­tion into the Community framework.
Nogle mener, at der nærmest er tale om en mere ambitiøs formulering, som dog ikke indeholder væsentlige ændringer i forhold til fællesaktens artikel 30, mens andre hævder, at det pågældende kapitel indeholder en række positive aspekter.
They regard the integration approach as incapable of application to the common foreign and security policy or justice and home affairs cooperation.
Men alle er enige om, at de opstillede ambitiøse mål ikke er ledsaget af tilstrækkelig effektive metoder til virkeliggørelse af disse.
Their atti­tude conflicts with the very objective pursued with the Communities since their inception, and will be a source of considerable tension in the future.
') Vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — og om Maastrichttraktaten generelt — kan der henvises til brochuren L'Union européenne après Maastricht, udgivet af ULB's »Institut d'études européennes«.
The time has now come to move on to the scope of the Treaties as primary sources of law.
Især mht. den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, se Ph. de Schouheete: Exposé introductif s. 24-27.
This section cannot, of course, be read in isolation from what has preceded it or what follows it, particularly as regards the special nature of the Community venture, the respect for fundamental principles of law and respect for fundamental rights.
Tilføjelsen af ordet »sikkerhed« har selvsagt et indhold og vil blive behandlet senere.
The difference is due to the fact that the Coal and Steel Community was thought of as an experiment, although the period was to be long enough not to act as a constraint on the Community's activities.
De i artikel J. 1, stk. 2, opregnede mål har format; dette gælder ikke mindst henvisningen til »beskyttelse af Unionens fælles værdier, grundlæggende interesser og uafhængighed«.
The authors of the EEC and Euratom Treaties wished to signify thereby the irrevocability of their commitment.
Det er nu Rådet — og ikke længere medlemsstaterne — som inden for rammerne af de af Det Europæiske Råd fastlagte principper og overordnede retningslinjer (artikel J. 8, stk. 1) skal fastlægge fælles holdninger (artikel J. 2, stk. 2) og vedtage fælles aktioner (artikel J. 3).
They did not go as far as to say that the Community was 'indissoluble' because in the context of the gradual process of integration the Community was only a step — an important step certainly, but by no means the final one — on the road towards European union. They did, however, want to preclude the possibility of unilateral withdrawal.
Ved at overdrage ansvaret herfor til Rådet — idet Kommissionen uden dog at være ene herom har en initiativret og Europa-Parlamentet en vis høringsfunktion — realiseres i afsnittet om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik Tindemans-rapportens anbefaling af at samle beslutningstagningen på ét sted under anvendelse af forskellige procedurer, der afhænger af, om spørgsmålet henhører un der Fællesskabet eller under udenrigspolitikken.
Any amendment of the Treaties had to follow the procedure described above. ' The finality of the commitments en­tered into by the Member States is stressed in many judgments of the Court, like the following passage from Costa ν ENEL: 'The transfer by the States from their domestic legal system to the Community legal system of the rights and obligations arising under the Treaty carries with it a permanent limitation of their sovereign rights, against which a subsequent unilateral act incompatible with the concept of the Community cannot prevail.'2
Dog skal Rådet, »når det vedtager den fælles aktion og på et hvilket som helst stadium under udviklingen heraf, definere de spørgsmål, om hvilke der skal træffes afgørelse med kvalificeret flertal« (artikel J. 3, stk. 2).
The institutional provisions of the Paris Treaty were adjusted to take account of the repeal of the bulk of the Merger Treaty (see Introduction, supra), but the powers of the institutions are left untouched, as are the provisions relating to prices (Article 60) and commercial policy (Articles 71 to 75); the Commission had recommended that they be repealed so that these questions would automatically have been covered by the EC Treaty.
Bestemmelsen er ret beskeden i forhold til, hvad Kommissionen og visse regeringer havde ønsket, nemlig en regel om kvalificeret flertal for de gennemførelsesforanstaltninger, der vedtages som led i fælles aktioner.
The Commission also proposed3adopting the political orientation that the ECSC Treaty be allowed to expire in its entirety when its 50year lifetime came to an end in 2002. In its Resolution on the results of the intergovernmental conferences, Parliament regrets that the
Er der tale om folkeret, ufuldstændig fællesskabs ret, »soft law« eller foranstaltninger af politisk art?
1 See supra, Chapter I, Section 5.
Under hensyn til nyttevirkningen af afsnittets bestemmelser og på grundlag af tekstens argumentation må det være tilladt at konkludere, at bestemmelserne er juridisk bindende for medlemsstaterne, eftersom Unionen ikke har status som juridisk person.
On the significance of Article 240 and the question of the legality of withdrawal, see Joseph H. H. Weiler and James Modrall, 'The creation of the European Union and its relation to the EEC Treaties', op. cit., pp. 168-169. 2 Case 6/64 [1964] ECR 585, at p. 594.
Det mest opsigtsvækkende i afsnit V er helt klart bestemmelserne vedrørende sikkerheden, jf. artikel J. 4, stk. 1: »Den fælles uden rigs- og sikkerhedspolitik omfatter alle spørgsmål vedrørende Den Europæiske Unions sikkerhed, herunder udformningen på lang sigt af en fælles forsvarspolitik, som med tiden vil kunne føre til et fælles forsvar.«
' In its communication to the Council and Parliament on the future of the ECSC Treaty: SEC(91) 407 final, 15.3.1991; Answer to Written Question No 2617/90 by Mr Ben Fayot: OJ C 259, 4.10.1991, p. 5.
Ikke blot er de indskrænkninger vedrørende sikkerheden, der er indeholdt i fællesaktens artikel 30, bortfaldet, men ordet »forsvar« optræder for første gang siden 1954 igen i en »europæisk« traktat tekst ').
The Coal and Steel Treaty applies, by virtue of Article 79, to 'the European territories' of the Member States and to 'European territories for whose external relations a signatory State is responsible'.
Den citerede passus viser, at aftalen mellem medlemsstaterne er udtryk for et kompromis, og det kan ikke helt skjules, at der er divergerende opfattelser med hensyn til målet, uden at dette dog berører de store visioner.
Originally, this phrase referred to the Saarland before it was integrated into the Federal Republic of Germany; today it seems that only Gibraltar is covered by it.
Den Vesteuropæiske Union (WEU), hvis betydning for udviklingen af Den Europæiske Union bekræftes, skal »udarbejde og iværksætte de af Unionens afgørelser og aktioner, der har indvirkning på forsvarsområdet« (artikel J. 4, stk. 2), men samtidig erkendes det, at en række medlemsstater befinder sig i en særlig situation (artikel J. 4, stk. 4).
On the other hand, the same Article expressly provides that the Treaty does not apply to the Faeroe Islands2and the Sovereign Base Areas of the United Kingdom in Cyprus, and that it shall only apply in certain respects to the Channel Islands and the Isle of Man.
Alle med undtagelse af Irland er således medlemmer af NATO, men nogle af dem deltager ikke i organisationens militære opgaver.
The EEC Treaty states in Article 227 that it applies to the Kingdom of Belgium, the Kingdom of Denmark,3and so on for the 12
Andre er ikke medlemmer af WEU, men kan tænkes at blive det.
The manner in which other provisions of the Treaty would apply was to be determined within two years of the Treaty's entering into force.
Den Europæiske Union forventes at tage højde for disse forskelle.
The Court of Justice has clarified the implications of this rule.
Der hviler et betydeligt ansvar på WEU, som er en mellemstatslig organisation, og man kan stille det spørgsmål, om den vil kunne give de impulser, der skal til for at virkeliggøre mål, som blot er skitseret i afsnit V.
It has held that 'the provisions of the Treaty and of secondary law must apply automatically to the French overseas departments inasmuch