natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1 ) Må en ydelse helt eller delvis antages at udgøre en lovbestemt ordning, der sikrer beskyttelse mod invaliditet, jf. artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7/EØF, når denne ydelse af en medlemsstat udbetales (forudsat bopælskrav og en række andre betingelser er opfyldt) til den, der ikke har lønnet beskæftigelse og regelmæssigt og i væsentligt omfang passer nogen, der selv som svært invalideret oppebærer (forudsat bopælskrav og en række andre betingelser er opfyldt) en ydelse til fornøden pleje eller opsyn i nærmere fastsat om fang?
Subject-matter: Invalid care allowance (Articles 3(1 )(a) and 4(1 ) of EEC Council Direc­tive 79/7 of 19 December 1978).
Emne: Ydelse til pasning af invalide (Artiklerne 3, stk. 1, og 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
(1 ) If a Member State provides a benefit payable, (provided certain residence and other condi­tions are met), to a person who is not gainfully employed and is regularly and substantially en­gaged in caring for a person in respect of whom a benefit is payable as a severely disabled person by reason of that person requiring attention or supervision as prescribed (and provided that that person meets certain residence and other con­ditions), does the benefit payable to the firstmentioned person constitute the whole or part of a statutory scheme which provides protection against invalidity to which Article 3(1 )(a) of Direc­tive 79/7/EEC applies?
2) Dersom det første spørgsmål må besvares bekræftende, spørges der videre, om en betin gelse om, at en gift kvinde ikke har ret til denne ydelse, hvis hun bor sammen med sin mand, el ler han bidrager til hendes forsørgelse i et nærmere fastsat omfang, udgør forskelsbehandling, der strider mod direktivets artikel 4, stk. 1, såfremt gif te mænd ikke skal opfylde en sådan betingelse?
(2) If the answer to the first question is yes, does a condition that a married woman is not entitled to that benefit if she is residing with her husband or he is contributing to her maintenance above a certain level constitute discrimination contrary to Article 4(1) ofthat Directive in circumstances where married men do not have to meet a corre­sponding condition?
Den 1. marts 1985 statuerede dette Tribunal, at reglen udgjorde forskelsbehandling på grundlag af køn, som var forbudt i medfør af direktiv 79/7. Chief Adjudication Officer indbragte afgørelsen for Chief Social Security Commissioner.
On 1 March 1 985, the Tribunal held that that provision constituted discrimination on grounds of sex, contrary to Directive 79/7.
I besvarelse af spørgsmål 1 påpegede Domstolen, at ifølge artikel 3, stk. 1, fandt direktiv 79/7 anvendelse på lovbestemte ordninger, der bl.a. sikrede beskyt telse mod invaliditet (litra a), og på bestemmelserom social bistand, i det omfang disse var bestemt til at supplere reglerne vedrørende invaliditet (litra b).
In answering question 1, the Court pointed out that, according to Article 3(1 ), Directive 79/7 applied to statutory schemes which provided protection against, inter alia, the risk of invalidity (subparagraph (a)) and social assistance, in so far as it was intended to supplement or replace the invalidity scheme (sub­paragraph (b)).
For at en ydelse kunne være omfattet af direktivets anven delsesområde skulle den således helt eller delvis ud gøre en lovbestemt ordning, der sikrede beskyttelse mod en af de opregnede risici eller udgjorde en form for social bistand.
In order to fall within the scope of the Directive, therefore, a benefit should constitute the whole or part of a statutory scheme providing pro­tection against one of the specified risks or a form of social assistance.
Domstolen udtalte, at begrebet »erhvervsaktiv befolkning«, der var afgørende for direk tivets anvendelsesområde, i artikel 2 var defineret bredt.
Under Article 2, said the Court, the term 'working population', which determined the scope of the Directive, was defined broadly.
Denne bestemmelse hvilede på det princip, at en person, som var uden arbejde på grund af en af de risici, der var omfattet af artikel 3, hørte til den erhvervsaktive befolkning.
That provision was based on the idea that a person whose work had been interrupted by one of the risks re-
Der foreligger forskelsbehandling på grundlag af køn, som er forbudt ved artikel 4, stk. 1, i di rektiv 79/7, dersom en intern retsforskrift bestem mer, at en ydelse, der indgår i en af de lovbe stemte ordninger, jf. direktivets artikel 3, stk. 1, ikke udbetales til en gift kvinde, som bor sam men med sin mand eller forsørges af ham, når ydelsen under samme betingelser udbetales til en gift mand.
Discrimination on grounds of sex contrary to Article 4(1 ) of the Directive 79/7/EEC arises where legislation provides that a benefit which forms part of one of the statutory schemes re ferred to in Article 3(1 ) of that Directive is not payable to a married woman who lives with or is maintained by her husband, although it is paid in corresponding circumstances to a married man.
4) Bemærkninger tet.
Comments ferred to in Article 3 belonged to the working popu lation.
Hun måtte derfor anses for at høre til den erhvervsaktive befolkning i direktivets forstand.
She should therefore be regarded as a member of the working population for the purposes of the Directive.
Dom stolen bemærkede endvidere, at da medlemsstater ne kunne sikre beskyttelse mod følgerne af risikoen for invaliditet på forskellig måde, skulle artikel 3, stk. 1, fortolkes således, at den omfattede enhver ydelse, der i bred forstand indgik i en af de omtalte lovbestemte ordninger, herunder også en bestemmelse om social bistand, der skulle supplere eller træde i stedet for en sådan ordning. Ellers ville det nemlig være muligt at gennemføre en række formelle ændringer i de be stående ydelser, der omfattedes af direktivet, på en så dan måde, at de udelukkedes fra dets anvendelses område.
Furthermore, as it was possible for the Member States to provide protection against the consequences of the risk of invalidity in various ways, Article 3(1) should be interpreted as including any benefit which in a broad sense formed part of one of the statutory schemes referred to or a social as sistance provision intended to supplement or re place such a scheme, otherwise it would be possible, by making formal changes to existing benefits co vered by the Directive, to remove them from its scope.
Domstolen tilføjede, at udbetalingen af ydelsen til den, der passede den invalide, var afhængig af, at der forelå invaliditet, idet dette var grundbe tingelsen forudbetalingen af ydelsen.
Moreover, the Court added that the payment of the benefit to a person who provided care still depended on the existence of a situation of invalidity inasmuch as such a situation was a condition sine qua non fot its payment.
Domstolen fremhævede endvidere, at der var en åbenbar økono misk forbindelse mellem ydelsen og den invalide, ef tersom den invalide opnåede en fordel ved, at der blev givet støtte til den, der passede den pågældende.
It also emphasized that there was a clear economic link between the benefit and the disabled person, since the disabled person derived an advan tage from the fact that an allowance was paid to the person caring for him.
Heraf fulgte, at det forhold, at en ydelse, der indgik i en lovbestemt invaliditetsordning, udbetaltes til tredjemand og ikke direkte til den invalide, ikke bragte den uden for området for direktiv 79/7.
It followed that the fact that a benefit which formed part of a statutory invalidity scheme but which was paid to a third party and not directly to the disabled person did not place it outside the scope of Directive 79/7.
Dette er den første dom med en fortolkning af di rektiv 79/7 med hensyn til social sikring. Den viser, at EFD er rede til at fortolke disse bestemmelser bredt. Domstolen fandt, at direktivets artikel 2, hvori det fast sattes, hvilke personer der var omfattet, også vedrørte personer, som indirekte berørtes af en af de i artikel 3 omhandlede risici.
This is the first judgment comprising an interpreta tion of Directive 79/7 on Social Security matters.
Endvidere blev en ydelse til pasning af invalide betragtet som tilstrækkeligt knyttet til beskæftigelse, ¡det sagsøgeren havde opgivet arbejdet på grund af tredjemands invaliditet.
Moreover, an invalid care allowance was considered to be sufficiently related to employment in that the plaintiff had given up work because of the invalidity of a third person.
Se dog senere sager C-243/90 — Smithson, og forenede sa ger C-65 og 64/91 —Jackson og Cresswell.
However, see later Cases C-243/90 — Smithson, and Joined Cases C-65 and 64/91 —Jackson and Cresswell.
Under behandlingen af spørgsmål 2 påpegede Domstolen, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 var en konkret gennemførelse af direktivets formål som anført i dets artikel 1, dvs. den gradvise gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvin der med hensyn til social sikring, et princip, Domstolen ofte havde kvalificeret som grundlæggende.
In considering question 2, the Court stated that Article 4(1) of Directive 79/7 embodied its aim, set out in Article 1, i.e. the implementation, in the field of social security and of men and women, of the prin ciple of equal treatment, a principle which it had frequently described as fundamental.
Det fulgte af det anførte, at en intern retsforskrift som den, der omhandledes for den nationale ret, stred mod direktivets formål, idet direktivet jf. traktatens artikel 189 var bindende for medlemsstaterne med hensyn til det resultat, der skulle nås.
It followed from the foregoing that a national provision such as that at issue was contrary to the aim of the Directive, which under Article 189 of the Treaty was binding on the Member States as to the result to be achieved.
Arbeitsgericht Oldenburg mente, at det ved afgørel sen om sagsøgerens indplacering i en af de lønram mer, der kom i betragtning, var nødvendigt for ret ten først at få oplyst, hvorvidt de anvendte indplaceringskriterier var forenelige med direktiv 75/117.
The Arbeitsgericht Oldenburg considered that in order to arrive at a decision on the classification of Ms Rummler in one of the wage groups in questions it needed to know first whether the classification criteria were compatible with Directive 75/117.
Dato for dommen: 1. juli 1986.
Date of judgment: 1 July 1986.
Ved kendelse af 25. juni 1985 forelagde Arbeitsgericht Oldenburg i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen tre præjudicielle spørgsmål:
By an order of 25 June 1985, the Arbeitsgericht Oldenburg referred three questions to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
Emne: Lige løn til mænd og kvinder— Klassifikationssystem (Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975).
Subject-matter: Equal pay for men and women — Classification system (Article 1 (2) of EEC Council Directive 75/117 of 10 February 1975).
Skal der ved afgørelsen af a) i hvilket omfang et arbejde stiller krav til/be laster musklerne, b) hvorvidt et arbejde er hårdt eller ikke, tages hensyn til, i hvilket omfang arbejdet for kvinder er krævende/belastende, hhv. om det er hårdt arbejde for kvinder?
(1) Does it follow from the provisions of Council Directive 75/117/EEC on the approximation of the laws of the Member States relating to the ap­plication of the principle of equal pay for men and women that in job classification systems no distinction may be made on the basis of:
3) Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende:
(2) If questioni is answered essentially in the negative: As regards the decision as to:
Lønreglerne i trykkeriindustrien blev reguleret ved »Lohnrahmentarifvertrag für die gewerblichen Arbeit nehmer der Druckindustrie im Gebiet der Bundesrepublik Deutschland, einschliesslich Berlin-West« (lønrammetarifaftale for arbejdere og funktionærer i den grafiske industri i Forbundsrepublikken Tyskland og Vest-Berlin) af 6. juli 1984, der fastsatte syv lønrammer i forbindelse med de arbejdsopgaver, der skulle udføres, og som fastsattes i forhold til kundskaber, koncentration, anstrengelse eller belastning og ansvar.
Conditions of remuneration in the printing industry were governed by the 'Lohnrahmentarifvertrag für die gewerblichen Arbeitnehmer der Druckindustrie im Gebiet der Bundesrepublik Deutschland, einschliesslich Berlin­West' (framework wage­rate agreement for industrial employees of the printing industry in the ter­ritory of the Federal Republic of Germany including West Berlin) of 6 July 1984, which provided for seven wage groups corresponding to the work carried out, which were determined according to the degree of knowledge, concentration, muscular demand or effort and responsibility.
Fr. Rummier, som var indplaceret i lønram me III, var af den opfattelse, at hun burde indplaceres i lønramme IV, fordi hun udførte arbejde, der henhørte under denne lønramme.
Ms Rummler, who was classi­fied in Wage Group III, considered that she should be classified in Wage Group IV, since she carried out work falling under that wage group.
Bl.a. skulle hun ind pakke pakker, der vejede mere end 20 kg, hvilket for hende var hårdt fysisk arbejde.
In particular, she was required to pack parcels weighing more than 20 kilograms, which for her represented heavy phy­sical work.
Dato-Druck GmbH be stred, at arbejdsopgaverne var af den af hende hævdede art, og var af den opfattelse, at hun ikke en gang opfyldte betingelserne for at blive indplaceret i lønramme III, som hun var omfattet af. På grundlag af de udførte arbejdsopgaver, der kun stillede ringe krav til musklerne, skulle hun have været indplaceret i lønrammen.
Dato­Druck GmbH denied that Ms Rummler's duties were of the nature described by her; it considered that they did not even fulfil the con­ditions for classification in Wage Group III, in which she was now classified and that having regard to the nature of her duties, which made only slight muscu­lar demands, she should be classified in Wage Group
Er direktivets betingelser opfyldt, for så vidt an går faglige klassifikationssystemer, hvori kriteriet krav til/belastning af musklerne eller kriteriet hårdt arbejde er anvendt, men hvoraf det ikke klart fremgår, at det afgørende er, i hvilken grad ar bejdet er muskelmæssigt krævende/belastende for kvinder, hhv. om det er hårdt arbejde for kvin der?
(3) If question 2 is answered in the affirmative: Does a job classification system which uses the criterion of demand on or effort of the muscles or the criterion of heaviness of work but does not make clear that it is significant to what extent the work makes demands on or requires an effort of the muscles as regards women or whether the work is heavy for women satisfy the require­ments of the Directive?
Domstolen bemærkede, at det for hold, at der ikke toges hensyn til værdier, der svarede til den gennemsnitlige ydeevne for kvindelige ar bejdstagere, ved fastsættelsen af progressive lønram mer, der hvilede på anstrengelsen og belastningen af musklerne, kunne givetvis medføre en ringere stil ling for kvindelige arbejdstagere, der ikke kunne få adgang til stillinger, hvor deres fysiske styrke ikke slog til.
The Court then remarked that the failure to take into account values corresponding to the average performance of female workers in es tablishing a progressive pay scale based on the degree of muscle demand and muscular effort could indeed have the effect of placing women workers, who could not take jobs which were beyond their physical strength, at disadvantage.
Imidlertid kunne denne forskelsbehandling be grundes objektivt i henhold til stillingens beskaffen hed, dersom den var krævet for at sikre en afløn ning, der stod i forhold til de krav, der stilledes i forbindelse med arbejdets udførelse og således sva rede til et reelt behov i virksomheden (se sag 170/84 — Bilka).
That difference in treatment could, however, be objectively justified by the nature of the job when such a difference was neces sary in order to ensure a level of pay appropriate to the effort required by the work and corresponded to a real need on the part of the undertaking (see Case 170/84 — Bilka).
Domstolen erindrede derefter om, at det fag lige klassifikationssystem — i det omfang, hvor de pågældende arbejdsopgavers beskaffenhed tillod det — tillige skulle omfatte kriterier, der medførte, at systemet i sin helhed ikke var forskelsbehandlende.
The Court then recalled that a job classification system should, in so far as the nature of the tasks in question permitted, include other cri teria which served to ensure that the system as a whole was not discriminatory.
I besvarelse af de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In reply to the questions referred to it, the Court ruled that:
I sit svar på spørgsmål 1 henviste Domstolen først til den almindelige regel, der var opstillet ved artikel 1, stk. 1, i direktiv 75/117, der hjemlede afskaffelsen af enhver forskelsbehandling med hensyn til køn, forså vidt angik alle lønelementer og lønvilkår for samme arbejde og for arbejde, som tillagdes samme værdi.
In replying to question 1, the Court first made refer ence to the general rule laid down in Article 1 (1 ) of Directive 75/11 7, which provided for the elimination of all discrimination on grounds of sex with regard to all aspects and conditions of remuneration for the same work or for work to which equal value was attri buted.
Denne almindelige regel var gennemført ved be stemmelsens stk. 2, der bestemte, at et fagligt klassifi kationssystem skulle bygge på samme kriterier for mandlige og kvindelige arbejdstagere og indrettes så ledes, at det udelukkede forskelsbehandling med hensyn til køn.
That general rule was applied in the second paragraph of Article 1, which provided that a job clas sification system should be based on the same cri teria for both men and women and so drawn up as to exclude any discrimination on grounds of sex.
Domstolen bemærkede videre, at når der ved fastsættelsen af lønnen blev gjort brug af et fagligt klassifikationssystem, skulle dette dels anvende kriterier, der ikke differentierede efter, om arbejdet udførtes af en mand eller en kvinde, dels måtte det ikke i det hele være således udformet, at det rent faktisk medførte en almindelig forskelsbehandling af arbejdstagerne på grundlag af køn.
The Court subsequently observed that, where a job classifi cation system was used in determining remunera tion, that system should be based on criteria which did not differ according to whether the work was car ried out by a man or by a woman and should not be organized, as a whole, in such a manner that it had the practical effect of discriminating generally against workers of one sex.
Det var følgelig tilstrækkeligt for at opfylde kravene i direktivets artikel 1, at der anvendtes kriterier, der var afpasset efter de arbejdsopgaver, der skulle udføres, når disse opga ver efter deres beskaffenhed krævede en særlig fy sisk anstrengelse eller var fysisk hårde.
Consequently, criteria corre sponding to the duties performed met the require ments of Article 1 of the Directive where those du ties by their nature required particular effort or were physically heavy.
Det var forene ligt med forbuddet mod forskelsbehandling ved differentieringen af lønrammerne at anvende et kriterium, der hvilede på en objektiv målelig forekomst af de nødvendige fysiske kræfter til udførelsen af ar bejdet, eller på, hvor hårdt dette arbejde var efter sin objektive beskaffenhed.
In differentiating rates of pay, it was consistent with the principle of non-discrimination to use a criterion based on the objectively measurable expenditure of effort necessary in carrying out the work or the degree to which, reviewed objectively, the work was physically heavy.
Domstolen tilføjede, at et system ikke nødvendigvis var forskelsbehandlende, alene fordi et af dets kriterier hvilede på egenskaber, som mænd nærmest besad.
The Court then added that a system was not necessarily discriminatory simply because one of its criteria made reference to at tributes more characteristic of men.
Imidlertid skulle et fag ligt klassifikationssystem for i sin helhed at være ikkeforskelsbehandlende være således udformet, at det — såfremt arten af de pågældende arbejdsopgaver til lod det — omfattede stillinger, som tillagces samme værdi, og for hvilke der toges hensyn til andre kriterier, som kvindelige arbejdstagere kunne have særlige fo rudsætninger for at opfylde.
In order for a job classification system as a whole to be non-discri minatory, it should, however, be established in such a manner that it included, if the nature of the tasks in question so permitted, jobs to which equal value was attributed and for which regard was had to other criteria in relation to which women workers could have a particular aptitude.
Svaret på spørgsmål 2 og 3 fulgte ifølge Domstolen af, hvad der allerede var konstateret i forbindelse med
(a) the criteria governing pay rate classification must ensure that the work which is objecti vely the same attracts the same rate of pay whether it is performed by a man or a woman;
Det følger af denne første præjudicielle afgørelse vedrørende direktiv 75/117 om lige løn, at dette direk tiv ikke fastsætter nogen bestemt faglig klassifikationsmetode. Men ordningen må som helhed ikke være forskelsbehandlende.
It follows from this first preliminary ruling on Direc tive 75/117 on Equal Pay that this Directive does not provide for any particular method of job classification scheme.
EFD fandt, at individuelle faglige klassifikationskriterier ikke automatisk var for skelsbehandlende.
The EG held that indi vidual job classification criteria are not automatically discriminatory.
Men de skulle reelt repræsentere kravene i forbindelse med det pågældende arbejde og lægge behørig vægt på andre krav, som arbejdsta gere af det modsatte køn måske var særligt egnede til at opfylde.
However, they must genuinely repre sent the requirements of the work in question and afford due weight to other factors for which workers of the other sex may show special aptitude.
Men direktivet forhindrer ikke de nævnte ordninger i at afspejle særlige jobkrav, selvom det kan være lettere for arbejdstagere af et bestemt køn at opfylde disse krav.
Nevertheless, the Directive does not prevent such schemes from reflecting the demands of particular jobs even though it may be easier for workers of a parti cular sex to satisfy those requirements.
Endelig bekræftede EFD, at anven delsen af evalueringsmetoder, som stiller arbejdsta gere af det ene køn ringere, forudsætter tilstedeværelsen af indirekte forskelsbehandling.
Finally, the EG confirmed that the use of methods of evaluation which disadvantage workers of one sex presupposes the existence of indirect discrimination.
Arbejdsgiveren skal retfærdiggøre den anvendte ordning i overens stemmelse med den test, der blev udviklet i sag 170/84 — Bilka.
The em ployer must justify the scheme applied by him in accor dance with the test developed in Case 170/84 — Bilka.
Dato for dommen: 4. december 1986.
Date of judgment: 4 December 1986.
have tilbagevirkende gyldighed til den 23. december 1984, således at direktivet blev gennemført inden for fristen.
Second Chamber of the State-General that a new Bill would be submitted and its provisions would take effect retroactively from 23 December 1984, in order to implement the Directive within the period pre­scribed.
Parlamentet blev opfordret til at vedtage dette forslag inden den 1. marts 1985.
The States-General was asked to approve the Bill by 1 March 1985.
Statssekretæren meddelte ved cirkulære af 21. december 1984 de kompetente myndigheder, at de omtvistede bestemmelser i Wet Werkloosheidsvoorziening skul le anvendes, indtil ændringsloven var vedtaget med til bagevirkende kraft.
The State Secretary notified the competent authorities, by circular dated 21 De­cember 1984, that the contested provisions of the Wet Werkloosheidsvoorziening had to continue to be applied pending the retroactive amending law.
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder med hen syn til social sikring (Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
Subject-matter: Equal treatment for men and women with regard to social security (Article 4(1) of EEC Council Directive 79/7 of 19 December 1978)