natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen og EF-Domstolen har imidlertid altid været af den opfattelse, at eksportbegrænsninger som følge af aftaler eller en eller anden form for samordnet praksis mellem virksomheder udgør alvorlige overtrædelser af Traktatens artikel 85, stk. 1, såfremt de er til skade for de frie varebevægelser og dermed den økonomiske integration, der tilstræbes med Traktaten.
However, barriers to exports resulting from agreements or concerted practicesbetween companies have consistently been considered, in the case-law of the Commission and of the Court of Justice, as serious infringements of Article 85(1)of the EEC Treaty, as they challenge the free movement of goods and consequently the objective of economic integration pursued by the Treaty.
Kommissionen traf derfor den 18. marts 1992 en beslutning om et forbud i medfør af EØF-Traktatens artikel 85 og pålagde DSI en bøde på 5 mio. ECU, medens All Weather Sports, DSI's eneforhandler i Benelux-landene inden for Dunlop-produkter, blev pålagt en bøde på 150 000 ECU.
The Commission consequently adopted a decision on 18 March prohibitingthe measures under Article 85 of the EEC Treaty and imposing a fine of ECU 5 million on Dunlop Slazenger International and a fine of ECU 150 000on All Weather Sports, its sole distributor of the Dunlop brand in the Beneluxcountries.
Den 25. marts 1992 traf Kommissionen foreløbige forholdsregler for at hindre Langnese-Iglo GmbH og Schöller Lebensmittel GmbH & Co. KG i at gennemtvinge kontraktlige rettigheder, der forpligtede detailhandlende til udelukkende at købe is i enkeltportioner fra disse to virksomheder. De foreløbige forholdsregler blev truffet efter en klage fra Mars GmbH, der hævdede, at disse rettigheder var til skade for salget af sidstnævnte virksomheds egne isbar'er i Tyskland ' ). Den 23. december 1992 traf Kommissionen sin endelige beslutning med hensyn til de eksklusivaftaler, som de to virksomheder havde indgået med de detailhandlende i Tyskland: a) Den fandt, at aftalerne indgået af Langnese og Schöller, som forpligtede detailhandlende i Tyskland til udelukkende at købe enkeltportionspakkede is fra disse
On 25 March the Commission imposed interim measures in order toprevent Langnese-Iglo GmbH and Scholler Lebensmittel GmbH & Co. KGfrom enforcing contractual rights obliging retailers to purchase single-item icecream exclusively from them. The interim measures were imposed following acomplaint by Mars GmbH, which alleged that these rights were damaging thesale of its own icecream bars in Germany.1 On 23 December, the Commission gave its final rulings on the outlet exclusivityagreements operated by the two companies concerned in Germany. It:
113 to virksomheder, var i strid med EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
113 resale only from these undertakings infringe Article 85(1) of the EECTreaty;
b) Den afviste at fritage ovennævnte aftaler efter EØF-Traktatens artikel 85, stk. 3, og tilbagekaldte anvendelsen af gruppefritagelsen i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1984/83, for så vidt som disse aftaler kunne henføres under bestemmelserne heri.
(ii) refused an exemption for the agreements referred to above under Article 85(3) of the EEC Treaty and withdrew the benefit of the blockexemption declared by Commission Regulation (EEC) No 1984/83, insofar as these agreements would have qualified for that block exemption;
c) Den fastslog, at Langnese og Schöller ikke måtte indgå aftaler af ovennævnte art før efter den 31. december 1997.
(iii) declared that Langnese and Scholler may not conclude agreements of thekind referred to above until after 31 December 1997.
I beslutningen præciseres Kommissionens holdning til eksklusive købsaftaler.
This decision clarifies the Commission's attitude towards exclusive purchasingagreements.
Helt generelt mener Kommissionen, at sådanne aftaler er til gavn for konkurrencen under normale markedsvilkår, da de er med til at styrke positionen for den virksomhed, der har indgået eksklusivaftalerne. Hvis andre udbyderes adgang til det relevante marked imidlertid hindres som følge af markedets struktur eller andre væsentlige hindringer for adgang til markedet, kan en yderligere styrkelse af denne position gen nem eksklusivaftaler ikke accepteres.
In general, the Commission considers these agreements to bebeneficial to competition in normal market conditions because they strengthenthe position of the undertaking which has concluded the exclusivity agreement.If, however, access by other suppliers to the relevant market is impeded as aresult of the market structure and other significant barriers to entry to thismarket, any further strengthening of that position by exclusivity agreementscannot be accepted.
Denne situation er opstået i nærværende sag, hvor Langnese og Schöller har et duopol, og hvor adgangen til markedet er særlig vanskelig på grund af eksklusivordninger med hensyn til frysere1).
Such a situation arises in the present case, where Langneseand Scholler operate a duopoly and where access to the market is madeparticularity difficult as a result of freezer exclusivity arrangements.1
Kommissionen præciserede også to vigtige juridiske punkter vedrørende dels anvendelsen af EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1, på eksklusivaftaler med en kumulativ effekt på markedet, dels de betingelser, på hvilke gruppefritagelsen i medfør af for ordning nr. 1984/83 kan tilbagekaldes.
The Commission also made clear two important points of law concerning theapplication of Article 85(1) of the EEC Treaty to exclusivity agreements havinga cumulative effect on the market as well as the conditions under which thebenefit of the block exemption under Regulation No 1984/83 will be withdrawn.
Med hensyn til det første punkt anvender Kommissionen en tre-leddet prøve:
As to the first point, the Commission applies a three-tier test:
- Påvirker aftalen i sig selv konkurrencen mellem medlemsstaterne? - Hvis nej, har da alle de aftaler af denne art, som en virksomhed har indgået, til sammen en indvirkning på konkurrencen? - Hvis nej, har da alle de aftaler af denne art, som er indgået på det relevante mar ked, en sådan indvirkning?
(iii) If not, do all agreements of this kind which exist in the relevant markethave this effect?
Hvis et af disse spørgsmål besvares bekræftende, er betingelserne for anvendelse af artikel 85, stk. 1, til stede.
If one of these questions is answered in the affirmative, the conditions for theapplication of Article 85(1) are met.
Med hensyn til det andet punkt er det klart, at gruppefritagelsen kun kan tilbagekaldes ved en beslutning truffet i overensstemmelse med procedurerne i forordning nr. 17.
As to the second point, it is clear that the benefit of the block exemption canonly be withdrawn by a decision following proceedings under Regulation No 17.
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER genopstå og for at åbne markedet op var det nødvendigt at forbyde de pågældende virksomheder at indgå eksklusive købsaftaler i en periode på fem år.
In order to prevent the anticompetitive practicesfrom reoccurring and to allow the opening up of the market, it was necessaryto ban the conclusion of exclusive purchasing agreements by the undertakingsconcerned for five years.
Kommissionen har vedtaget en formel beslutning efter EØF-Traktatens artikel 85, stk. 3, vedrørende en standardaftale om selektiv distribution i EF af parfumerivarer, pleje- og skønhedsmidler fremstillet af det franske selskab Parfums Gi venchy1).
The Commission adopted a formal decision under Article 85(3) of the EEC Treaty with regard to a standard-form selective distribution contractlaying down the conditions for the marketing within the EEC of perfume, skincare and beauty products manufactured by the French company Parfums Givenchy.]
Beslutningen har gyldighed indtil den 31. maj 1997.
The decision applies until 31 May 1997.
I denne beslutning bekræftes og udbygges de principper, som Kommissionen allerede fastlagde i sin beslutning af 16. december 1991 vedrørende Yves Saint Laurent Parfums2).
The decision confirms and supplements the principles which the Commission had established in its Yves Saint Laurent Parfums decision of16 December 1991.2
På baggrund af en ny, generel gennemgang af selektive distributionssystemer inden for parfumeribranchen indledte Kommissionen nemlig en procedure over for henholdsvis Parfums Givenchy og Yves Saint Laurent Parfums for, i tilknytning til to principbeslutninger, at behandle alle relevante juridiske aspekter og definere de konkurrenceretlige principper, der i EF skal gælde for samtlige virksomheder inden for den pågældende branche.
Following a general examination of selective distribution systems in theperfume sector, the Commission had commenced proceedings against Parfums Givenchy and against Yves Saint Laurent Parfums with a view tocovering, in two basic decisions, all the pertinent legal issues and defining theprinciples of Community competition law applicable to all companies withinthis sector.
I denne forbindelse besluttede Kommissionen at tage sin holdning fra 1974 på dette område op til ny overvejelse3) og at styrke anvendelsen af EF's konkurrence regler i den pågældende sektor.
In this context, the Commission decided to revise the position adoptedin 1974 3and to strengthen the application of the Community competition rules in this sector.
Således bestred Kommissionen bl.a. gyldigheden af visse aftalebestemmelser, som hidtil var blevet tolereret inden for denne branche.
In particular, the Commission challenged the acceptability ofcertain contractual clauses which had hitherto been tolerated in the sector.
I forhold til de klausuler, der blev undersøgt som led i beslutningen vedrørende Yves Saint Laurent Parfums, indeholdt Parfums Givenchys selektive distributionsaftaler en bestemmelse om, at en forhandler kun kunne optages eller forblive i det af Givenchy godkendte salgsnet, hvis vedkommende førte et bestemt antal mærker, der var opført på en liste opstillet af Givenchy.
Compared with the clauses examined in the Yves Saint Laurent Parfumsdecision, Givenchy's selective distribution system contained one particularclause which made the retailer's inclusion or maintenance in the distributionnetwork subject to his being authorized to sell a minimum number of competingbrands included on a restricted list drawn up by Givenchy.
Det skal dog understreges, at flere andre selskaber inden for denne branche praktiserede noget lignende.
Several companiesin this sector had adopted a similar practice.
Kommissionen fandt, at en sådan klausul begrænsede nye forhandle res adgang til distributionsnettet og derfor begrænsede konkurrencen mellem pro dukter af samme mærke.
However, the Commissionopposed any restriction on the authorized distributor's choice of suitable brandsto make up the required environment.
Desuden begrænsede den nye eller mindre kendte mærkers mulighed for at trænge ind og bide sig fast på det pågældende marked, og den hæmmede derfor også konkurrencen mellem produkter af forskellige mærker.
In particular, the Commission consideredthat such a clause had the effect of limiting access to the distribution networkfor new retailers and, consequently, of restricting intra-brand competition.Furthermore, it was liable to limit the ability of new or lesser known brandsto penetrate and establish themselves on the market, thereby also restrictinginter-brand competition.
På baggrund af Kommissionens indvendinger slettede Parfums Givenchy den pågældende klausul og erstattede den med en ny bestemmelse, som giver den enkelte godkendte forhandler frihed til helt selv at bestemme, hvilke andre luksusparfumerivarer vedkommende ønsker at forhandle ved siden af aftalevarerne.
Following the Commission's intervention, Givenchy deleted the clause,replacing it with a new provision which allowed each retailer the freedom tochoose to sell any other luxury perfume brand alongside the contracted goods.
Foruden ovennævnte aspekt er Givenchy-beslutningen udtryk for en bekræftelse af Kommissionens holdning i Yves Saint Laurent-beslutningen af 16. december 1991, herunder at rent kvantitative udvælgelseskriterier skal afskaffes, at der er be hov for nye betingelser for forhandleres optagelse i distributionsnettet, at forhandle rens frihed til at fastsætte sin egen prispolitik skal anerkendes, at krydsleverancer mellem samtlige medlemmer af nettet skal liberaliseres, og at de bestemmelser, der gør det muligt for producenten at pålægge sine forhandlere urimelige forpligtelser med hensyn til, hvor store mængder de skal aftage, skal afskaffes ').
Apart from the abovementioned aspect, the Givenchy decision confirmsthe position which the Commission adopted in the Yves Saint Laurent decisionof 16 December 1991 with regard to the abolition of purely quantitative selection criteria, the conditions for the admission of retailers to the distributionnetwork, recognition of the freedom of the authorized distributor to determineits own retail prices, the liberalization of cross-supplies among authorizedretailers and the conditions designed to ensure that the manufacturer did notimpose on retailers excessive requirements regarding minimum purchases.'
Den 15. juli 1992 traf Kommissionen beslutning om at pålægge det britiske sel skab Parker Pen og Herlitz AG (førstnævntes forhandler i Tyskland) en bøde på henholdsvis 700 000 ECU og 40 000 ECU for at have indsat en bestemmelse om eksportforbud i en aftale, de havde indgået.
On 15 July the Commission adopted a decision imposing a fine of ECU 700 000 on the British company Parker Pen and a fine of ECU 40 000 on Herlitz AG, its distributor in Germany, for having included an export ban inan agreement concluded between them.
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER
The products concernedwere Parker pens and similar articles in the medium price range, sold mostlyin department stores.
Kommissionen fandt, at overtrædelsen var af en sådan art, at den var til skade for realiseringen af et af de grundlæggende mål i Traktaten, nemlig integreringen af det fælles marked.
The Commission took the view that the infringement was such as to obstructthe achievement of a fundamental objective of the Treaty, namely the integrationof the common market.
Ved fastsættelsen af den bøde, som Parker Pen blev pålagt, tog Kommissionen imidlertid hensyn til, at Parker havde udvist stor samarbejdsvillighed i forbindelse med undersøgelsen, og at virksomheden havde udarbejdet en plan for, hvorledes den kun ne bringe sin praksis i overensstemmelse med EF's konkurrenceregler.
The level of the fine imposed on Parker Pen took account, however, of Parker'scooperative behaviour during the investigation and the fact that Parker drewup a programme to ensure compliance with Community competition law.
Ved fastsættelsen af bøden til Herlitz AG tog Kommissionen hensyn til, at denne virksomheds eget ansvar var mindre, da det måtte antages, at Herlitz AG blot havde efterkommet Parker Pens ønsker.
In the case of the fine imposed on Herlitz AG, the Commission took accountof the fact that Herlitz's responsibility was less than that of Parker, since itcould be supposed that Herlitz AG was merely complying with Parker's wishes.
e) Verdensmesterskabet i fodbold 1990
1990 football World Cup
På baggrund af en klage fra et rejsebureau undersøgte Kommissionen det system for distribution af billetter og pakkerejser, som arrangørerne af verdensmesterskabet i fodbold i Italien i 1990 havde indført.
On the basis of a complaint made by a travel agency, the Commissionexamined the general distribution system for tickets and package tours set upby the organizers of the football World Cup held in Italy in 1990.
Det var denne organisationskomité, der indførte den omstridte billetforsalgsordning.
This committee established the system for distributingadvance tickets to the event.
Kommissionens hovedbekymring i denne sag var den metode, som organisationskomitéen havde valgt til fordeling af billetter til arrangørerne af pakkerejser.
The concerns of the Commission in this case focused on the methodchosen by the organizing committee for distributing tickets to package touroperators.
Or ganisationskomitéen indrømmede en italiensk rejsearrangør, »90 Tour Italia«, en eneret på salg af billetter til inkorporering i pakkerejser. Salget af alle andre billetter foregik på den udtrykkelige betingelse, at de ikke blev videresolgt til rejsebureauer.
The organizing committee granted to an Italian tour operator,90 Tour Italia, the exclusive right to sell entry tickets as part of a package tour.All other tickets were sold subject to the explicit condition that they would notbe resold to travel agencies.
Som følge heraf opnåede 90 Tour Italia et monopol på tilrettelæggelsen og salget af pakkerejser til verdensmesterskabet. Andre rejsearrangører kunne ikke konkurrere med 90 Tour Italia, da de ikke kunne tilbyde alternative pakkerejser, heller ikke til lavere priser.
As a result of this, 90 Tour Italia acquired a monopoly in the organization andsale of package tours to the World Cup.
Inden Kommissionen nåede frem til denne konklusion, havde den meget nøje undersøgt, om eneforhandlingsordningen kunne begrundes i hensynet til sikkerheden under fodboldkampene.
In reaching this conclusion, the Commission examined very carefullywhether the exclusive distribution system could be justified by the need toguarantee safety at the matches.
Det var imidlertid tydeligt, at en række andre rejsearrangører ville have kunnet opfylde organisationskomitéens krav og tilbyde konkurrerende pakkerejser uden på nogen måde at sætte sikkerheden over styr.
However, it was clearly demonstrated that anumber of other tour operators could have fully complied with the organizer'srequirements and would therefore have been able to offer competing packagetours without in any way undermining safety.
Det er vigtigt at bemærke, at organisationskomitéens repræsentanter indrømmede dette under be handlingen af sagen.
It is important to note thatthis was accepted by the organizing committee representatives during theproceedings in this case.
Kommissionen anså følgende virksomheder/organisationer for at have overtrådt EF's konkurrenceregler: FIFA, Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Col Italia (i sin egenskab af fælles agent for FIFA og FIGC), 90 Tour Italia og CIT Spa/Italiatour (moderselskaber for 90 Tour Italia).
The following undertakings were considered by the Commission to beresponsible for this infringement of the Community's competition rules: FIFA,the Federazione Italiana Giuoco Calcio (FIGC), Col Italia (acting as a jointagency of the FIFA and of the FIGC), 90 Tour Italia and CIT Spa/Italiatour(as parent companies of 90 Tour Italia).
Dette er første gang, at Kommissionen har vedtaget en formel konkurrencebeslutning vedrørende salg af billetter til sportsarrangementer.
This was the first time that the Commission adopted a formal decisionunder its competition rules concerning the sale of tickets at sporting events.
På denne baggrund og som følge af, at overtrædelsen var af kort varighed, besluttede Kommissionen at undlade at pålægge aftaleparterne en bøde i denne sag.
Inthe light of this, and taking account of the fact that the infringement was ofshort duration, the Commission decided not to impose a fine in this case.
Derved kan den sikre, at de forbrugere, der ønsker at overvære disse arrangementer, kan købe adgangsbilletter eller pakkerejser på fordelagtige vilkår som følge af konkurrence mellem flere udbydere.
Inthis way it can guarantee that consumers who wish to attend such events areable to purchase entry tickets or package tours on advantageous conditions asa result of competition between several distributors.
Kommissionen vedtog en beslutning i en sag mod Den Internationale Jernbaneunion (UIC) for overtrædelse af bestemmelserne i EØF-Traktatens artikel 85.
The Commission adopted a decision against the International Union of Railways for infringement of the provisions of Article 85 of the EEC Treaty.
UIC er en verdensomspændende sammenslutning af jernbaneselskaber, gennem hvil ken medlemmerne samarbejder om tekniske og kommercielle spørgsmål.
The UIC is a worldwide association of railway companies through which itsmembers cooperate at a technical and commercial level.
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER kurrere med det pågældende jernbaneselskab selv om salget af billetter, også selv om et større antal autoriserede bureauer formentlig ville forøge servicen over for kunder ne betydeligt.
Thus the railway could control the number of travel agencieswhich could compete with it for ticket sales, even though a higher number ofapproved agencies would probably have appreciably improved the service tothe consumer.
Jernbaneselskaberne havde også fastsat en fælles sats for rejsebureauernes provision for udstedelse af billetter og ensartede betingelser for betalingen af provisionen.
The railways also acted in concert to set a single rate of commission paid tothe agencies for ticket distribution as well as uniform conditions for paymentof the commission.
Disse bestemmelser hindrede rejsebureauerne i at opnå bedre vilkår, som kunne have været til fordel for forbrugerne.
These arrangements prevented the agencies from obtainingbetter conditions, conditions which might have proved beneficial to theirconsumers.
De bestemmelser, som jernbaneselskaberne havde fastlagt, forbød endvidere rejse bureauerne at afstå en del af deres provision til deres kunder.
In addition, the provisions adopted by the railways forbade the passing-onby the travel agencies of part of their commission to their customers.
Denne overtrædelse var særlig alvorlig, da den havde til formål og følge at hindre konkurrencen både mellem rejsebureauerne og mellem rejsebureauerne som gruppe og jernbaneselskaberne.
Thisinfringement was particularly serious because its objective and effect was toprevent competition both between travel agencies, and between the travel agentsas a group and the railway undertakings.
Denne praksis går særligt ud over forbrugerne, der ikke kan opnå de prisnedsættelser, som ville være mulige, hvis rejsebureauerne kunne afstå en del af deres provision. Det skal pointeres, at EF-Domstolen i en sag fra 1987 klart karakteriserede denne praksis som konkurrencebegrænsende.
This practice particularly penalizedthe consumer who could not benefit from a reduction in price which wouldhave been possible if the passing on of commission was allowed.
Generelt set mener Kommissionen, at jernbaneselskabernes fastlæggelse af bestemte fælles betingelser for autorisation afrejsebureauer og for disse rejsebureauers salg af billetter meget vel kan forbedre billetudstedelsen. I denne sag mente Kommissionen imidlertid ikke, at de fastlagte betingelser, som begrænsede rejsebureauernes kom mercielle handlefrihed og konkurrencen mellem billetudstedere, var til fordel for for brugerne.
Generally, the Commission considered that the establishment of certain common conditions by the railways for the approval of travel agencies and for thesale of tickets by those agencies might indeed improve ticket distribution.However, in this case the Commission did not believe that the conditionsestablished, limiting the commercial autonomy of the travel agencies andcompetition between ticket vendors, were to the benefit of the consumer.
Overtrædelsen var af alvorlig karakter og fandt sted over en længere periode.
The infringement was serious and took place over a prolonged period.
Jernbaneselskaberne afgav imidlertid et tilsagn om at ville efterleve EF-lovgivningen.
However,the railway companies undertook to comply with Community law.
Derfor besluttede Kommissionen, at Den Internationale Jernbaneunion, der var an svarlig for den konkurrencebegrænsende adfærd, kun skulle pålægges en mindre bøde (1 mio. ECU).
The Commission therefore decided to impose only a moderate fine (ECU 1 million) on theinternational Union of Railways, the party responsible for the anti-competitivepractices.
Beslutningen er et eksempel på, at Kommissionen er fast besluttet på at sikre, at der indføres et dynamisk og effektivt distributionssystem for togbilletter, således at jernbanerne kommer til at spille en større rolle i forbindelse med passagerbefordring.
This decision is an example of the Commission's determination to ensure theadoption of a dynamic and effective distribution system for railway tickets, sothat rail will play a greater role in passenger transportation.