natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hovedemnerne bør variere : f.eks. forøget opmærksomhed (f.eks. mulighed for at tale med eksperter), ernæring (f.eks. menuer med "knoglesund mad" i restauranter og i kantiner på arbejdspladser, uddeling af opskrifter), gode fysiske aktiviteter og konsultation (f.eks. rådgivningstjeneste for osteoporosepatienter og andre interesserede)
The main subjects should vary: for example raising awareness (e.g. opportunities to talk to experts), nutrition (e.g. "healthy bone menus" in restaurants and work canteens, distribution of recipes), appropriate physical activities, and consultation (e.g. advisory service for osteoporosis sufferers and interested people).
• uddannelse af nye støttegrupper og en stadig udvikling af et effektivt netværk af støttegrupper ved at tilskynde til dannelse af passende partnerskaber (f.eks. mellem nye og allerede etablerede grupper).
• The formation of new support groups and the ongoing development of an effective network of support groups by encouraging appropriate partnerships (e.g. between new and established groups).
Næste skridt
The Next Step
Et passende næste skridt vil være udviklingen af en videnskabelig evalueringsprocedure til måling af ændringer i parametre såsom viden om osteoporose, relevante holdninger og adfærd.
An appropriate next step is to develop a scientific evaluation process to measure changes in parameters such as knowledge on osteoporosis, relevant attitudes and behaviour.
En vedvarende og kritisk evaluering skal være en integreret del af det ovenfor nævnte aktionsprogram med henblik på at opfylde de angivne målsætninger med hensyn til at reducere forekomsten af osteoporosis og at sikre en acceptabel livskvalitet for osteoporose patienter.
A continuing and critical evaluation must be an integral part of the above described action programme in order to reach the stated objectives of reducing the incidence of osteoporosis and securing an acceptable quality of life for the patients.
Diagnostiske prøver 4.3. Risikovurdering 4.3.1 Kliniske risikofaktorer
Diagnosis and assessment of risk 4.1 Clinical manifestations of osteoporosis 4.2 Diagnostic tests 4.3 Assessment of risk 4.3.1 Clinical risk factors 4.3.1.1 Major risk factors 4.3.1.2 Other risk factors
Knogledensitetsmåling Forholdet mellem knoglemasse og frakturrisiko Densitometriske kriterier for diagnosticering af osteoporose Biokemiske markører af knogleomsætning
Bone densitometry Relationship between bone mass and fracture risk Densitometrie criteria for the diagnosis of osteoporosis Biochemical markers of bone turnover
Kliniske indikationer for knogledensitetsmåling FOREBYGGELSE AF OSTEOPOROTISKE FRAKTURER 5.1. Ikkemedikamentelle interventioner 5.1.1 Ernæringsmæssige faktorer 5.1.2.
Prevention of osteoporotic fractures 5.1 Non-pharmacological interventions 5.1.1 Nutritional factors 5.1.2 Prevention of and protection against falls 5.1.2.1 Risk factors for falls 5.1.2.2 Aetiology of falls 5.1.2.3 Environmental factors 5.1.2.4 Management of fallers 5.1.3 Exercise 5.1.3.1 Effects of exercise on postmenopausal hone loss 5.1.3.2 Effects of exercise in the elderly 5.1.3.3 Conclusions
Osteoporoses omkostninger Forebyggelsesomkostninger Forholdet mellem forebyggelsesomkostninger og risiko Livskvalitet Økonomiske vurderinger Omkostningseffektiviteten af frakturforebyggelse ved manifest osteoporose Konklusioner
Costs of osteoporosis Costs of prevention Relationship between prevention costs and risk Quality of life Economic evaluations Cost effectiveness of fracture prevention in established osteoporosis Conclusions
HJÆLP TIL OSTEOPOROSEPATIENTEN: REHABILITERING OG SELVHJÆLPSGRUPPER
Management of the patient vvith osteoporosis: rehabilitation and selfhelp groups .85
Selvhjælpsgruppers funktion Selvhjælpsgrupper i Den Europæiske Union Fremtidige strategier for selvhjælpsgrupper i Den Europæiske Union Konklusioner
Functions of selfhelp groups Selfhelp groups in the European Union Future strategies for selfhelp groups in the European Union Conclusions
EN FOREBYGGELSESINDSATS: HVAD DER ANBEFALES
Action for prevention : recommendations
Kendetegnet på osteoporose er skørhedsbrud, som især optræder i rygsøjle, hofter og underarm.
Fragility fractures are the hallmark of osteoporosis and are particularly common in the spine, hip and forearm.
Hvad disse brud angår, ses en voldsom, aldersrelateret stigning, og de har en stor indvirkning på ældregruppers sundhedstilstand i Vesten og medfører meget høj sygelighed og dødelighed foruden en anselig økonomisk belastning af sundhedsvæsenet i hele Den Europæiske Union.
They show a steep age-related increase and have a major impact on the health of elderly populations in the Western world, causing significant morbidity and mortality and imposing huge financial burdens on health services throughout the European Union.
Demografiske ændringer og en højere forventet levetid betyder en drastisk forøgelse af antallet af personer, der vil blive ramt af knoglebrud i løbet af de næste fem årtier, med mindre der gribes mere effektivt ind for at forebygge mod sygdommen.
Demographic changes and increasing life expectancy will lead to a dramatic increase in the number of people suffering from fractures over the next few decades unless more effective action is taken to prevent the disease.
I de seneste år er der sket betydelige fremskridt med hensyn til vor forståelse af årsagerne, diagnosen og behandlingen af osteoporose; men sundhedsvæsenet har ikke til fulde udnyttet disse fremskridt, og der er stadig meget at lære.
In recent years there has been significant progress in our understanding of the causes, diagnosis and treatment of osteoporosis but these have not always been fully exploited by health care systems and much remains to be learnt.
Selv om der er skabt mere klarhed over, hvilke kolossale medicinske, sociale og økonomiske konsekvenser osteoporotiske frakturer har, prioriteres sygdommen på nuværende tidspunkt ikke tilstrækkeligt højt af landenes regeringer og sundhedsinstanser.
Although awareness of the enormous medical, social and financial impact created by osteoporotic fractures has grown, insufficiently high priority is currently given to the disease by governments and health care providers.
Derfor råder mange EU-lande ikke over egnede diagnosticeringsfaciliteter, ligesom osteoporosepatienter ikke får den optimale behandling.
This has resulted in inadequate provision of diagnostic facilities in many European Union member states and failure to provide optimal care for individuals suffering from osteoporosis.
For at rette op på disse forhold nedsatte Europa-Kommissionens Generaldirektorat V en arbejdsgruppe bestående af eksperter fra EU's medlemslande, der fik til opgave at udarbejde en rapport om osteoporose.
In order to address these concerns, a working party of experts from the European Union member states was set up by the European Commission Directorate General V to produce a report on osteoporosis.
"Rapport om osteoporose i Det Europæiske Fællesskab - en forebyggelsesindsats" indeholder en grundig analyse af epidemiologi, patogenese og klinisk håndtering af sygdommen i Den Europæiske Union med særlig vægt på en fremtidig forebyggelse.
The Report on Osteoporosis in the European Community - Action for Prevention provides a detailed analysis of the epidemiology, pathogenesis and clinical management of the disease throughout the European Union with particular emphasis on prevention in the future.
Rapporten fremhæver forskellene mellem EU-landene, ikke kun med hensyn til sygdommens prævalens og incidens, men også med hensyn til forventede stigninger i knoglebrudsfrekvensen inden for de næste 50 år og den omfordeling af de økonomiske ressourcer, der vil være påkrævet for at imødegå denne epidemi.
The report underlines the differences between European Union member states not only in the prevalence and incidence of the disease but also in projected increases in fracture rate in the next half century and the financial resource reallocations which will be required to manage this epidemic.
Rapporten gør rede for osteoporoses patogenese og på ernæringens betydning for opbygningen og bevarelsen af sunde knogler.
It draws attention to the pathogenesis of osteoporosis and to the importance of nutrition in building and maintaining healthy bones.
Risikovurderingen hos enkeltpersoner behandles, og der gøres opmærksom på behovet for bedre ressourcer til diagnosticering.
The assessment of risk in individuals is discussed and the need for better diagnostic resources emphasised.
Det voksende antal medikamentelle og ikkemedikamentelle indreb, som muligvis kan forebygge osteoporotiske frakturer, omtales, ligesom vigtigheden af andre aspekter af patientplejen, især genoptræning og selvhjælpsgrupper fremhæves.
The increasing number of non-pharmacological and pharmacological interventions which may prevent osteoporotic fractures is covered and the importance of other aspects of patient care stressed, particularly rehabilitation and selfhelp groups.
Rapporten indeholder en række konkrete anbefalinger, hvis væsentligste formål er at forbedre forebyggelsen af osteoporose i fremtiden.
The report contains a number of specific recommendations which are primarily targeted at improving prevention of osteoporosis in the future.
Her anerkendes nødvendigheden af at indsamle mere information om prævalens og incidens af osteoporotiske frakturer og udarbejde strategier, der imødegår truslen om et stigende antal knoglebrud.
They acknowledge the need to obtain more information on the incidence and prevalence of osteoporotic fractures and to form strategies which deal with the impending increase in these fractures.
Det er nødvendigt at skabe sammenhæng mellem EU-landenes ernæringspolitikker, og passende diagnosticeringsfaciliteter bør forefindes i alle medlemslande.
Coherent nutritional policies are required across the European Union and adequate diagnostic facilities must be provided in all member states.
Der kræves forbedringer af patientbehandlingen med bedre uddannelse af sundhedspersonale og information af befolkningen samt en mere aktiv indsats for at fremme selvhjælpsgrupper.
Improvements in patient treatment are needed, with better education both of health care professionals and the public and more active promotion of selfhelp groups.
Endelig bør finansieringen af vigtige forskningsområder prioriteres højt.
Finally, funding for key research areas should be given high priority.
For at disse mål kan realiseres, kræves en aktiv støtte fra Den Europæiske Union og regeringerne i de respektive medlemslande.
The active support of the European Union and the governments of its member states is essential if these important goals are to be realised.
Osteoporotiske frakturer forekommer typisk i hofter, rygsøjle og nederste del af underarmen, men kan også optræde andre steder, f.eks. i humerus, tibia, pelvis og ribben.
Osteoporotic fractures typically occur at the hip, spine and distal forearm but may also affect other sites, including the humerus, tibia, pelvis and ribs.
Disse frakturer udgør et stort befolkningssundhedsmæssigt problem (Cooper et al., 1992a).
These fractures constitute a major public health problem (Cooper et al, 1992a).
Ifølge nordamerikanske incidenstal er den beregnede restlevetidsrisiko ved disse frakturer for 50-årige kvinder af kaukasisk race 17,5%, 15,6% og 16% gældende for hhv. hofte, rygsøjle og underarm; restlevetidsrisikoen for alle skørhedsfrakturer ligger på knapt 40% for kvinder og 13% for mænd (Melton et al., 1992).
The estimated remaining lifetime risk of these fractures in Caucasian women at age 50 years, based on incidence rates in North America is 17.5%, 15.6% and 16% for hip, spine and forearm respectively; the remaining lifetime risk for any fragility fracture approaches 40% in women and 13% in men (Melton et al, 1992).
Disse tal ligner de oplysninger, der kommer fra visse dele af Europa, selv om frakturincidensen varierer betydeligt mellem de forskellige lande og regioner (Johneli et al., 1992) samt inden for de enkelte lande (Elffors et al., 1994).
Similar rates have been reported from parts of Europe, although there is a marked variation in the incidence of fractures between countries and regions (Johnell et al, 1992) and even within countries (Elffors et al, 1994).
Den generelle dødelighed for hoftefrakturer er 15-30% (Browner et al., 1996; Keene et al., 1993), hvor størstedelen af de overskydende dødsfald indtræffer inden for de første seks måneder efter bruddet.
Hip fractures have an overall mortality of 15-30% (Browner et al, 1996; Keene et al, 1993), the majority of excess deaths occurring within the first six months after the fracture.
De er forbundet med en betydelig sygelighed, som nødvendiggør hospitalsindlæggelse på gennemsnitligt 2030 dage (Johneli et al., 1992).
They are associated with considerable morbidity, necessitating hospital admission for an average of 2030 days (Johnell et al, 1992).
Også vertebrale frakturer er forbundet med nedsat overlevelse (Cooper et al., 1993), sandsynligvis fordi flere andre sygelighedsfaktorer er til stede, som i sig selv prædisponerer for osteoporose og for tidlig død.
Vertebral fractures are also associated with reduced survival (Cooper et al, 1993), probably due to clustering of co morbidity which predisposes independently to osteoporosis and premature death.
Selv om mindre end halvdelen af alle vertebrale frakturer kommer under lægebehandling, og kun en tredjedel til en femtedel af disse kræver hospitalsindlæggelse (Cooper et al, 1992b; Kanis & McCloskey, 1992), er den økonomiske belastning temmelig stor; vertebrale frakturer har samme incidens som hoftebrud, og de patienter, der kommer under hospitalsbehandling, får et ophold på 10 til 30 dage (Johneli et al., 1997). Tabel 1.1 viser en beregning af udgifterne forbundet med hoftebrud i de EU-lande, hvor oplysninger herom forefindes. Hoftefrakturer indtræffer typisk som følge af et fald fra oprejst stilling, og incidensen stiger eksponentielt med alderen (Elffors et al., 1994).
Although less than one half of vertebral fractures come to clinical attention and only one-third to onefifth of these require hospitalisation (Cooper et al, 1992b; Kanis & McCloskey, 1992), the economic burden is considerable; the incidence of vertebral fractures is similar to that of hip fractures and, in those admitted to hospital, the length of stay is between 10 and 30 days (Johnell et al, 1997). The estimated costs arising from hip fractures are shown in Table 1.1 for the EU member states. Hip fractures typically follow a fall from the standing position and their incidence rises exponentially with age (Elffors et al, 1994).
Efter 50-årsalderen er forholdet kvinder/mænd ca. 2:1.
Above the age of 50 years there is a female to male ratio of approximately 2:1.
Hoftefrakturincidensen er tydeligvis sæsonbestemt med en væsentlig stigning i vintermånederne i lande med tempereret klima.
Hip fracture incidence shows a marked seasonality, with substantial increases during the winter months in countries with temperate climates.
Ikke desto mindre skyldes størstedelen af hoftebrud fald indendørs og ikke fald på glatte veje.
Nevertheless, the majority of hip fractures follow falls indoors and are not related to slipping on icy pavements.
Hyppigheden af alders- og kønsrelaterede hoftefrakturer er generelt højere i kaukasiske befolkninger end i asiatiske og lavere i lande, der ligger tæt på ækvator.
Age and sex-adjusted hip fracture rates are generally higher in Caucasian than in Asian populations and are lower in countries close to the equator.
Sidstnævnte iagttagelse er blevet tillagt sollysets påvirkning, skønt dette ikke anerkendes afalle (Karagas et al., 1996a; Karagas et al., 1996b). Endvidere optræder den udtalte overvægt på kvindesiden, som der er i hvide befolkninger med hensyn til frakturincidens, ikke i sorte befolkninger eller hos asiater, hvor det aldersjusterede forhold kvinder/mænd ligger tæt på 1:1.
The latter observation has been attributed to the impact of sun exposure, although this is not universally accepted (Karagas et al, 1996a; Karagas et al, 1996b).
Disse variationer i incidens er ikke blevet forklaret, men kan, til dels, hænge sammen med genetiske forskelle.
These variations in incidence have not been explained but may be related, in part, to genetic differences.
Visse undersøgelser viser en tendens til, at den aldersjusterede incidensrate stiger med tiden (Melton et al., 1987; WHO Study Group, 1994), men denne konklusion er ikke almengyldig (Melton et al., 1996).
Some studies show a trend for age-adjusted incidence rates to increase over time (Melton et al, 1987; WHO Study Group, 1994), although this finding is not universal (Melton et al, 1996).
Urbaniseringen i dele af Centralafrika har medført en vedvarende stigning i hoftebrudsincidens, selv om nyligt indhentede afrikanske tal er væsentligt lavere end tallene gældende for nordamerikanske og europæiske hvide.
Urbanisation in central parts of Africa has led to a secular increase in hip fracture incidence rates, although even recently derived African rates are considerably lower than those found in North American or European whites.
Der er ingen dokumenteret aldersrelateret incidensstigning ved disse brud hos mænd, og det aldersjusterede forhold kvinder/mænd er 4:1 (Cooper, 1996).
The incidence of clinically diagnosed vertebral fractures also rises steeply with age and the female to male incidence ratio after age adjustment is around 2:1 (Cooper et al, 1992b).
De mest almindelige osteoporotiske komplikationer, hoftefraktur og vertebrale frakturer, optræder under forskellige former.
Vertebral fractures may occur in the absence of trauma or after minimal trauma, for example bending, lifting or turning.
I denne rapport er incidensen af hoftebrud og prævalensen af vertebrale frakturer i EU-landene beregnet ud fra offentliggjorte data eller informationer indsamlet gennem personlige kontakter.
Variations with ethnicity are not well studied but there is some evidence that vertebral fractures are less common in black than white women and that the prevalence of these fractures in Japanese women is similar to that observed in white
knapt 390 millioner vil der ske en hurtig nedgang, således at befolkningen i EU-landene i 2050 skønnes at bestå af 170 millioner kvinder og 163 millioner mænd, et fald, der svarer til næsten hele Italiens befolkning. Nedgangen i befolkningstallet vil imidlertid ikke være lige fordelt på alle aldersgrupper, idet Europa er gået ind i fjerde fase af den demografiske overgangsperiode med lave fødsels- og dødsrater.
populations. Vertebral fractures may result in pain, kyphosis, loss of height and resulting disability: although their impact on health remains to be accurately quantified, a proportion of patients suffer long-term pain and disability.
Den potentielle arbejdsstyrke (mænd og kvinder mellem 20 og 64 år) vil øges fra 227 millioner i 1995 til 234 millioner i 2010, men vil derefter hurtigt blive reduceret til 172 millioner i 2050.
Fractures of the distal forearm (Colles' fractures) usually follow a fall forward onto the outstretched hand.
På den anden side vil der ske en konstant stigning i antallet af pensionister (mænd og kvinder i alderen 65 år eller derover), fra 58 millioner i 1995 til 108 millioner i 2040, hvorefter der vil ske en udfladning.
In women, there is a linear increase in incidence between the age o\' around 45 and 60 years, followed by a plateau.
De mest drastiske ændringer optræder i den ældste aldersgruppe (80 år og opefter), hvor incidensen af osteoporotiske frakturer er størst.
No age-related increase in the incidence of these fractures has been documented in men and the age-adjusted female to male ratio is 4:1 (Cooper. 1996).
Således vil reduktionen af den potentielle arbejdsstyrke på 62 millioner i dette tidsrum være ledsaget af en forøgelse af den meget gamle befolkningsgruppe på 31 millioner.
The majority of these fractures are treated in hospital out-patient departments, although very elderly women may require in-patient treatment.
På nuværende tidspunkt er der 16 personer i arbejdsstyrken for hver eneste ældre medborger; dette forhold vil mindskes til 4 erhvervsaktive personer pr. ældre i 2050.
Algodystrophy occurs after fracture in one-quarter to one-third of patients and there may also be lasting deformity and dysfunction in a minority.
Ved hjælp af udgangsdata for incidens og prævalens for hhv. hoftefrakturer og vertebrale frakturer og befolkningsprognoser for femårsperioder er der foretaget en beregning af antallet af hoftefrakturer og vertebrale frakturer i perioden fra 1990 til 2050.
These differing presentations of the two fracture types necessitate different measures of occurrence, namely incidence for hip fractures and prevalence for vertebral fractures.
En eksponentiel stigning med alderen forudsattes for begge frakturtyper, og landespecifikke data anvendtes, hvor dette var muligt. Der foretoges ingen korrigering for langtidstendenser, idet der er modstridende beviser vedrørende dette punkt; hvis der forudsættes en årlig stigning i hoftefrakturincidensen på 0,5% - 3%, som angivet i prospektive undersøgelser (Gullberg et al., 1997), kunne det betyde en undervurdering af den reelle stigning i antallet af frakturer på mellem 50% og 300% over en periode på 50 år.
In this report the incidence of hip fracture and prevalence of vertebral fracture in European Union member states was compiled from published data or information obtained by personal communication.
Set i lyset af en nyere rapport (Melton et al., 1996) ville en sådan korrigering imidlertid ikke være hensigtsmæssig.
In some countries, however, no information on incidence/prevalence rates was available and, in these cases, information from other countries was substituted (Table 1.2).
Det årlige antal hoftefrakturer skønnes at stige fra 414.000 ved århundredskiftet til 972.000 50 år senere (tabel 1.5), svarende til en stigning på 135%.
Incidence data on hip fractures, both cervical and trochanteric, were collected from several sources.
Som tidligere meddelt vil denne stigning være størst blandt mænd og vil betyde en reduktion af forholdet kvinder/mænd.
For Portugal, Spain, France, Italy and Greece incidence figures were obtained from the MEDOS study (Elffors et al, 1994).
Efter år 2035 vil denne tendens imidlertid vende; på grund af de europæiske befolkningers stadigt stigende alder og den mere stejle aldersrelaterede risikostigning for kvinder vil den kvindelige overvægt med hensyn til incidens vise sig igen.
In countries with more than one centre, the agespecific incidences were weighted according to the size of the catchment areas.
Flere undersøgelser af hoftefrakturincidens har konstateret en nedgang hos meget gamle personer.
For Finland, data from a register study were utilised (Bacon et al, 1996) and for Sweden from a Stockholm register study (Hedlund, 1985).
Dette kan afspejle en udvælgelsesskævhed eller blot skyldes, at der er færre "hofter i fare", eftersom en stor del af befolkningen allerede har brækket mindst en hofte.
Data for Denmark were obtained from a populationbased survey performed between 1964 and 1993 and comprising 68,246 and 56,345 person-years in men and women respectively aged 65 years or more (M Schroll, personal communication), For the Netherlands, data were obtained from a report for the Dutch Institute for Medical Technology (IMTA; de Laet et al, 1996); this was a register study, covering all hip fractures in the entire population of 7,535,268 and 7,703,914 men and women respectively.
Der er ikke taget højde for dette i vor eksponentielle model;
Data for the UK were obtained from a recent study from the South of England (McColl et al, in press).
men på grund af denne delmængdes forholdsvis ringe bidrag til hele befolkningen ville det ikke medføre nogen signifikant reduktion af antallet af frakturer.
Therefore, all agespecific incidence data were transformed into natural logarithms at the mid-point of the age range, after which the linear regression was computed and incidence figures with a "smoother" distribution could be processed.