natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Når de grundlæggende rettigheder skal overvejes i fremtiden, bor der fokuseres på deres dobbelte funktion.
Future reflections on fundamental rights should focus on their double function.
Grundlæggende rettigheder afspejler dels det fundament, et samfund er bygget på baseret på de elementer, der er nævnt i både præamplen og EU-traktatens artikel 6, stk. 2, og garanterer dels det enkelte men neskes ret til selv at bestemme og deltage.
Fundamental rights delineate the foundations of a society based on the elements mentioned in both the Preamble and Art. 6 (2) of the EU Treaty and, at the same time, guarantee the individuals' self-determination and chances of participation.
I hvilket omfang Den Europæiske Union magter at bidrage til et samfund, der er i overensstemmelse med dens målsætninger, afhænger i det væsentlige af dens borgeres evne til at virkeliggøre og udøve deres grundlæggende rettigheder.
The degree to which the European Union will be able to contribute to the establishment of a society corresponding to its aspirations depends essentially on the ability of its citizens to realise and exercise their fundamental rights.
Derfor kan forpligtelsen til at respektere og gennemføre grundlæggende rettigheder, som allerede nævnt, ikke deles op.
Therefore, the obligation to respect and implement fundamental rights, as already men tioned, cannot be split up.
Det er ikke alene en første prioritet for Den Europæiske Union, men det er også et fælles ansvar mellem medlemsstaterne og Unionen at sikre, at de grund læggende rettigheder er beskyttet, uanset hvilket spørgsmål, eller »søjle«, der er tale om.
It is not only a primary duty of the European Union, but also a common responsibility of the Member States together with the Union, to make certain that fundamental rights are safeguarded irrespective of which matter or pillar is at stake.
Kort sagt, selv om Den Europæiske Unions målsætninger kan variere, skal beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder ikke desto mindre garanteres.
In short, while the objectives pursued by the European Union may vary, the protection of fundamental rights must nevertheless be guaranteed.
Den Europæiske Union bør derfor skride til handling for at rette op på den nuværende situation.
The European Union should therefore move to correct the present situation.
Desuden sættes der med udvidelsen af Den Europæiske Unions aktiviteter, som sanktioneret gennem Amsterdam-traktaten, fokus på de grundlæggende rettigheders anvendelsesområde.
Furthermore, the extension of the European Union's activities, as sanctioned by the Amsterdam Treaty, draws attention to the range of application of fundamental rights.
Rettigheder, som indlysende blev koblet sammen med traditionelle EU-spørgsmål, såsom ligeret mellem kønnene eller fri bevægelighed for arbejdskraften, blev ofte opfattet som rettigheder, der tilkom EF-borgerne, og udgjorde derfor et væsentligt element af et EF-borgerskab.
Rights which were obviously connected with traditional EC issues, such as equality of sexes or the free movement of workers, were often perceived as rights of the EC citizens and therefore were addressed as an essential element of an EC citizenship.
Men som tilfældet med borgere fra tredjelande viser, er en sådan begrænsning uforenelig med i det mindste et betydeligt antal grundlæggende rettigheders overordnede karakter.
But, as the case of third country nationals illustrates, such a restriction is inconsistent with the universality of at least a substantial number of fundamental rights.
Tilsvarende kan asylsøgere ikke undtages fra Den Europæiske Unions pligt til overholdelse af grundlæggende rettigheder.
Similarly, asylum-seekers cannot be exempted from the European Union's duty to respect fundamental rights.
Det påtrængende behov for en klar handling understreges yderligere af beslutningerne truffet af både EF-Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
The urgency of a clear reaction is underscored by the decisions of both the ECJ and the European Court of Human Rights.
I den forbindelse kan det bemærkes, at Kommissionen i 1997 foreslog
Any further reflection on fundamental rights must address their scope of application as far as non-citizens of the EU are concerned.
Spørgsmålet med hensyn til »anvendelsesområde« omfatter også Den Europæiske Unions eksterne relationer.
The issue of 'range of application' also implicates the European Union's external relations.
En union, som hævder at være bundet og styret i sine interne politikker af pligten til at overholde de grundlæggende rettigheder, skal, hvis dens troværdighed ikke skal drages i tvivl, betragte de samme rettigheder som et ledende princip i dens eksterne relationer.
A union that claims to be bound and guided in its internal policies by the duty to respect fundamental rights must, if its credibility is not to be challenged, consider those same rights as a leading principle in its external relations.
Det er et område, hvor der naturligvis allerede er taget affære.
This is a matter in which action has, of course, already taken place.
Således udtrykkes det eksplicit i EF-traktatens artikel 177, stk. 2, at Fællesskabets politik med hensyn til udviklingssamarbejde skal bidrage til målsætningen om respekt for menneskerettighederne.
Thus, for example, Art. 1 77 (2) of the EC Treaty explicitly states that Community policies in the area of development cooperation must contribute to respect of human rights.
En bestemmelse om menneskerettigheder er også nu et fælles element i de aftaler, der ind gås mellem Fællesskabet og tredjelande.
Also, a human rights clause is now a common element of agreements concluded between the Community and third countries.
Grundlæggende rettigheder kan kun opfylde deres funktion, såfremt borgerne er klar over deres eksistens og er sig deres mulighed for at håndhæve dem bevidst.
Fundamental rights can only fulfil their function if citizens are aware of their existence and conscious of the ability to enforce them.
Det er som følge heraf af afgørende nødvendighed at udtrykke og fremlægge grundlæggende rettigheder på en måde, der gør det muligt for den enkelte at få kendskab og adgang til dem: Grundlæggende rettigheder skal være synlige.
It is, consequently, crucial to express and present fundamental rights in a way that permits the individual to know and access them: fundamental rights must be visible.
Deres nuværende manglende synlighed er ikke alene en tilsidesættelse af princip pet om gennemsigtighed, det bringer også indsatsen for at skabe et »Borgernes Europa« i miskredit.
Their current lack of visibility not only violates the principle of transparency, it also discredits the effort to create a 'Europe of citizens'.
Klart afgrænsede grundlæggende rettigheder stimulerer viljen til at acceptere Den Europæiske Union og dermed dens stadig større indflydelse og udvidede mandater.
Clearly ascertainable fundamental rights stimulate the readiness to accept the European Union and to identify with its growing intensification and expanding remits.
Det kan argumenteres, at de mest grundlæggende rettigheder vil være at finde i de nationale grundlove og internationale traktater, og at en udtrykkelig opregning af disse rettigheder i Den Europæiske Union derfor kun ville bidrage ganske lidt.
It could be argued that most fundamental rights can be found in national constitutions and international treaties, and that an explicit enumeration of these rights by the European Union would therefore add very little.
Men det retfærdiggør imidlertid ikke et system med henvisninger, som skjuler de grundlæggende rettigheder og således gor dem mere uforståelige for den enkelte.
This, however, does not justify a system of citations that conceals the fundamental rights and makes them thus incomprehensible to the individuals.
Hvor der er rettigheder, skal der findes måder, hvorpå man kan gore dem så synlige som muligt.
Where rights are concerned, ways and means must be found to make them as visible as possible.
Det betyder, at det kan være nødvendigt at skære dem ud i pap med den risiko, at de bliver gentaget ¡gen og ¡gen i stedet for blot at henvise til dem i generelle formuleringer som indeholdt i andre dokumenter.
This involves spelling rights out at the risk of repetition, rather than merely referring to them in general terms as contained in other documents.
Klare erklæringer om fastlæggelse af de grundlæggende rettigheder er imidlertid ikke tilstrækkelige.
Clear statements determining the fundamental rights are, however, not sufficient.
For at disse rettigheder kan få en reel virkning, skal de, der vil gore dem gældende i Den Europæiske Union, kunne vide, nojagtig hvilken personkreds der er omfattet, og om den pågældende rettighed kan indbringes for en domstol.
In order for rights to have any real impact, those seeking to assert them within the European Union have to know who is exactly covered and whether the right is justiciable.
En effektiv beskyttelse af grundlæggende rettigheder forudsætter som regel en retsbeskyttelse.
Efficient safeguard of fundamental rights as a rule presupposes judicial protection.
Det er imidlertid vigtigt at bemærke, at spørgsmålet om
Social rights can involve straightforward justiciable rights, as the case of non-discrimination illustrates, both in general and specifically with regard to the equality of sexes.
indbringelse for en domstol kan have forskellige betydninger i forskellige sammenhænge, som eksemplet med »sociale rettigheder« viser.
consultation of the workers, the improvement of the working environment to protect workers' health and safety, or the integration of persons excluded from the labour market.
Eller der kan være tale om »rettigheder«, som de facto er »grundlæggende politiske målsætninger«, som f.eks. kravet om livslang uddannelse, erhvervsvejledning eller onsket om sundhed og sikkerhed i arbejdsmiljøet.
In each of these cases the significance of particular measures has, over and over again, been demonstrated by the adoption of relevant directives which transform abstract policy ends into concrete duties of legislators.
Tilsvarende gælder for de former for forskelsbehandling, der er anfört i EF-trakta-tens artikel 1 3.
The same applies to the areas of discrimination referred to in Art. 13 of the EC Treaty.
Her tillægger traktaten ¡gen Fællesskabet beføjelser til at bekæmpe forskelsbehandling.
Once again the Treaty empowers the Community to seek and adopt rules to combat discrimination.
Der kræves nu konkrete foranstaltninger af lovgivningsmæssig eller anden karakter for at gennemføre artikel 13.
Concrete measures, legislative or otherwise are now required to implement Article 13.
Ganske vist er retsbeskyttelse utvivlsomt et væsentligt element i beskyttelsen af grundlæggende rettigheder, men det er på ingen måde dens eneste forudsætning.
While judicial protection is undoubtedly a crucial element in safeguarding fundamental rights, it is by no means its only prerequisite.
Forskellige retsmidler skal suppleres ved lovgivnings- eller administrative aktiviteter, der tager sigte på at gennemføre og sikre individuelle rettigheder.
Legal remedies have to be complemented by legislative or administrative activities intended to implement and secure individual rights.
Som eksempelvis den seneste erfaring med hensyn til könsdiskriminering viser, kan lighed for mænd og kvinder kun opnås gennem specifikke politikker, som især fjerner betingelserne for strukturel forskelsbehandling.
As, for example, experience in the field of sex discrimination shows, equality of men and women can be achieved only by specific policies eliminating, in particular, the conditions of structural discrimination.
Retsbeskyttelse og korrigerende foranstaltninger skal ses som en del af et samlet lovkompleks, som integrerer begge fremgangsmåder.
Judicial protection and corrective action must be seen as part of one regulatory system which integrates both approaches.
At adskille dem vil være at forringe det enkelte menneskes chance for at udove sine rettigheder.
To dissociate them is to reduce the individual's chance of exercising his or her rights.
Det er derfor af vital betydning, at der skabes reelle rettigheder, der kan ind bringes for en domstol, og som er mere end blot en passiv forpligtelse til ikkeovertrædelse.
It is therefore vital to establish genuine justiciable rights that entail more than a passive obligation of non-violation.
Derfor bor det kraftigt fremhæves, at der skal være mulighed for at indbringe en sag for domstolen og der er en pligt til at sikre specifikke rettigheder. Til det formål kan en række lovgivningstiltag bringes i anvendelse.
Therefore, both the justiciability and the obligation to ensure specific rights by supporting their application through a series of regulatory actions should be underscored.
Den bedste måde at opnå dette på, er sandsynligvis at vælge en ordlyd, som pålægger Den Europæiske Union en pligt til at garantere en given rettighed.
The best way of achieving this is probably to choose a wording that places a duty on the European Union to guarantee a given right.
Den Europæiske Unions og dens medlemsstaters kompetence
Competence of the European Union and its Member States
Uanset hvor godt det er med en regel, der bekræfter forpligtelsen til at garantere grundlæggende rettigheder, er den også et eksempel på de grænser, der eksisterer for Den Europæiske Unions indsats for at anerkende og beskytte disse rettigheder.
As helpful as a rule affirming the obligation to guarantee fundamental rights is, it also exemplifies the limits of the European Union's efforts to recognise and safeguard these rights.
Det er hævet over enhver tvivl, at Den Europæiske Union er ganske i stand til at sikre grundlæggende rettigheder inden for grænserne af dens jurisdiktion.
It cannot be disputed that the European Union is perfectly competent to secure fundamental rights within the limits of its jurisdiction.
I det omfang Den Europæiske Union behandler spørgsmål, som er omfattet af fællesskabsretten, kan den således bruge sine lovgivningsmæssige beføjelser til at bekræfte og gennemføre grundlæggende rettigheder.
To the extent that the European Union addresses matters covered by Community law it may hence use its regulatory powers to affirm and implement fundamental rights.
Både på området lighed og området databeskyttelse knyttede Fællesskabet sine lovgivningsmæssige rammer sammen med behovet for at sikre overholdelsen af grundlæggende rettigheder.
In both the equality and the data protection field the Community linked its regu latory framework to the need to ensure the respect of fundamental rights.
Begrænsningen af Den Europæiske Unions kompetence, for så vidt angår de grundlæggende rettigheder, står i modsætning til den altafgørende betydning af disse rettigheder.
Restricting the European Union's competence as regards fundamental rights contrasts with the paramount relevance of these rights.
Hvis anerkendelsen heraf kombineres med et forbehold, der udtrykkeligt begrænser anvendelsen, vil det bringe troværdigheden af forpligtelsen i forhold til de grundlæggende rettigheder i fare.
To combine their recognition with a proviso expressly restricting their application impairs the credibility of the commitment to fundamental rights.
Viljen til at respektere og gennemføre den risikerer at blive utroværdig, så længe der ikke er sikret en lige grad af accept på områder, der ikke er omfattet af fællesskabslovgivningen - det være sig på Den Europæiske Unions eller medlemsstaternes område.
The readiness to respect and implement them risks remaining unconvincing as long as an equal degree of acceptance in fields not subject to Community law - either in the European Union's or the Member States' area - is not secured.
Hvor overbevisende en sådan målsætning imidlertid end måtte forekomme, bor det også være klart, aten konsekvent beskyttelse af grundlæggende rettigheder kun kan opnås gennem en lang og afgjort besværlig proces, som er præget af, at der på unions- og medlemsstatsplan eksisterer parallelle lovkomplekser.
However, convincing as such an aspiration may appear, it should also be clear that a consistent protection of fundamental rights can be achieved only through a long and surely cumbersome process marked by the parallel existence of regu-
Vægten skal der for primært ligge på en omhyggelig og vedholdende samordning gennem fælles standarder, som f.eks. de standarder, der er udviklet inden for rammerne af ECHR.
latory systems at the Union and the Member States level. The emphasis must therefore primarily lie in careful and persistent coordination with the help of common standards such as those developed in the context of the ECHR.
EF-Domstolens rolle — forholdet til Den Europæiske Domstol for Menneskerettigheder
Role of the European Court of Justice - Relationship to the European Court of Human Rights
Ønsket om bestemmelser, der udtrykkeligt definerer grundlæggende rettigheder, må ikke sløre Domstolens rolle.
The quest for provisions explicitly defining fundamental rights must not obscure the role of the ECJ.
Det var Domstolen, som forst integrerede ECHR i fællesskabsretten, og det er også Domstolen, som, uagtet de midler, der er valgt til at formulere og bekræfte grundlæggende rettigheder, vil komme til at ove væsentlig indflydelse på den fremtidige fortolkning og anvendelse af disse rettigheder. heder.
It was the Court which first integrated the ECHR into Community law and it is also the Court which, regardless of the means chosen to articulate and affirm fundamental rights, will exert paramount influence on their future interpretation and application.
En tekst, som sikrer det enkelte menneskes mulighed for at hævde sine rettigheder, er af altafgorende betydning for at få fastslået de grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union.
A text enabling individuals to ascertain their rights is imperative for affirming fundamental rights in the European Union.
Lovgivningen i praksis vil imidlertid i sidste instans blive bestemt igennem Domstolen's afgorelser.
However, the living law will ultimately be determined by the decisions of the ECJ.
De nuværende fragmentariske og delvist uklare regler omkring dens kompetence skønnes at forhindre Domstolen i fuldt ud at opfylde sine funktioner.
The actual fragmented and partially unclear rules delineating its jurisdiction are deemed to prevent the ECJ from fully fulfilling its functions.
Men ethvert forsog på at udvide Domstolens kompetence skal kobles sammen med dens forhold til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Any attempt, however, to extend its competence must take into account the Court's relationship to the European Court of Human Rights.
I relation til dette spørgsmål bor man have sig den sammenhæng for oje, inden for hvilken Domstolen træffer sine afgorelser.
In addressing this question, the context in which the ECJ renders its decisions should not be overlooked.
Denne er fastlagt i EU- og EF-traktaten.
It is outlined by the EU and the EC Treaties.
Domstolen har på denne baggrund gennemfort en trinvis bedre beskyttelse af grundlæggende rettigheder.
The ECJ has against this background strengthened the protection of fundamental rights step by step.
En sammenhængende og effektiv beskyttelse kan bedst opnås med fuldt kendskab til de forventninger og krav, som er udtrykt i traktaterne.
A coherent and efficient protection can be best achieved with full knowledge of the expectations and demands expressed in the Treaties.
I takt med at Den Europæiske Union undergår vidtrækkende strukturforandringer, som understreger betydningen af dens forpligtelser i forhold til de grundlæggende rettigheder, vil behovet for at sikre beskyttelse, der ligger i forlængelse af Den Europæiske Unions principper og forventninger, desuden blive mere indlysende. Den anden og tredje »sojles« voksende betydning og eksemplet med Europol viser, hvor altafgørende Domstolens rolle er.
Moreover, as the European Union undergoes farreaching structural changes that underscore the significance of its commitment to fundamental rights, the more the need to secure protection consistent with the European Union's principles and aspirations will become evident.
Derfor bor den klare afgrænsning mellem Domstolens og ECHR's kompetence blive bevaret.
Therefore, the clearly independent jurisdictions of the ECJ and the ECHR should be maintained.
Som tidligere må det være op til Domstolen nøje at overveje og indarbejde Menneskerettighedsdomstolens afgorelser i Den Europæiske Unions lovgivning, en praksis som vil få stigende betydning, efter at de grundlæggende rettigheder er blevet anerkendt på en mere eksplicit og detaljeret måde af Den Europæiske Union.
As in the past, it must be up to the ECJ to carefully consider and integrate the decisions of the European Court of Human Rights into the law of the European Union, a practice which will assume increased importance after fundamental rights have been recognised in a more explicit and detailed way by the European Union.
Der kan naturligvis være andre måder at sikre en sammenhængende anvendelse af de af begge domstole udviklede principper, og at sikre konsekvens i udviklingen af grundlæggende rettigheder på europæisk niveau.
There may, of course, be other ways to safeguard a coherent application of the principles developed by both Courts, and to ensure consistency in the develop ment of fundamental rights at European level.
En af de mulige losninger er et referencesystem, hvorefter Domstolen, i lighed med mekanismen i EF-traktatens artikel 234, vil kunne indbringe spørgsmål for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol til fortolkning.
One of the possible options is a system of references by which the ECJ could, similarly to the mechanism under Art. 234 of the EC Treaty, refer questions of interpretation to the European Court of Human Rights.
Ligeledes kunne det overvejes at gøre Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol til sidste appelinstans.
A final appeal to the European Court of Human Rights could also be considered.
Yderligere diskussion af nogle af disse fremgangsmåder ville, i det mindste i øjeblikket, ikke være hensigtsmæssig.
Further discussion of either of these approaches would, at least for the moment, be inappropriate, not only in view of the considerable changes of the existing procedural structures which they would require, on the part of both the European Union and the Council of Europe, but primarily be-
Ikke alene i betragtning af de betydelige ændringer af de eksisterende proceduremæssige strukturer, som dette ville indebære både fra Den Europæiske Unions og Europarådets side, men primært på grund af de specifikke rammer, som er fastlagt for den retslige afgørelse af konflikter vedrørende grundlæggende rettigheder i Den Europæiske Union.
cause of the particular context which determines the judicial resolution of conflicts concerning fundamental rights within the European Union.
Det uformelle samarbejde mellem Domstolen og ECHR, som har eksisteret i mange år, bør ikke desto mindre fortsættes og styrkes.
Informal cooperation between the ECJ and the ECHR jurisdictions, which has existed for many years, should, nevertheless, be continued and strengthened.
Så betydningsfuld Domstolens rolle end måtte være, afhænger en effektiv gennemforelse af grundlæggende rettigheder også af, at der tilvejebringes andre mekanismer, der udformes med det sigte at sikre samhørighed af Den Europæiske Unions politikker for de grundlæggende rettigheder og at kontrollere anvendelsen heraf.
As significant as the role of the ECJ is, efficient implementation of fundamental rights also depends on the establishment of other mechanisms designed to ensure the coherence of the European Union's fundamental rights policies and to control their application.
I Amsterdam-traktaten er der allerede taget et første skridt i den retning.
The Amsterdam Treaty has already taken a first step in this direction.
I henhold til EF-traktatens artikel 286, stk. 2, skal behandling af personoplysninger for institutioner og organer, der er oprettet af Den Europæiske Union, kontrolleres af en uafhængig kontrolinstans.
According to Art. 286 (2) of the EC Treaty, the processing of personal data by the various institutions and bodies of the European Union must be supervised by an independent control agency.