natgillin/translations-raw huggingface dataset:
det forhold, at tabet af arbejdspladser, som vist nedenfor, hovedsagelig var koncentreret i industrien, hvor der er beskæftiget langt flere mænd end kvinder.
of job losses in industry, as shown below, where many more men than women work.
I de mellemliggende fem år, hvor der blev skabt mange nye arbejdspladser, tegnede kvin derne sig for 60% af stigningen i antallet af beskæftigede, og mændene kun for 40%.
In the intervening five years of high job creation, women accounted for 60% of the in crease in numbers employed, men for only 40%.
Ligesom i EF var det mændene, der var hårdest ramt af tabet af arbejdspladser i 1991, både i USA og i EFTA-landene, idet de tegnede sig for ca. 80% af faldet i antallet af beskæftigede.
Between 1985 and 1990, when the employment of both men and women rose everywhere except Belgium, only in Germany, the Netherlands and the UK did the growth of men's jobs broadly match that of women's, and only in Luxembourg was it more rapid.
Mellem 1985 og 1990, da både mænds og kvinders beskæftigelse steg alle steder, undtagen i Belgien, var det kun i Tyskland, Nederlandene og Storbritannien, at stigningen i mændenes beskæftigelse var næsten den samme som i kvinder nes, og kun i Luxembourg steg den mere.
As in the Community, men bore the brunt of the job losses in 1991 in both the US and in EFTA countries, accounting for around 80% of the reduction in the numbers employed.
Beskæftigelsen for mænd og kvinder i EF-landene
Employment of men and women in Member States
I andre udviklede lande var forholdet det, at selv om antallet af kvin der i beskæftigelse generelt steg mere end antallet af mænd, var der overalt markant flere mænd i arbej de i 1990 end ti år tidligere.
In other developed countries, although the number of women in employment has tended to rise by more than the number of men, in all cases there were significantly more men in work in 1990 than ten years previously.
I tre af de fire lande, hvor beskæfti gelsen faldt i 1991, ramte tilbage gangen først og fremmest mændene, og den eneste undtagelse var Grækenland, hvor næsten alle de jobs, der gik tabt, havde været besat med kvinder.
In 1991, in three of the four coun tries in which employment fell, the reduction was predominantly among men, the exception being Greece where almost all the jobs lost were held by women.
I EFTA-landene og USA var den forholdsmæssige stigning i kvinder nes beskæftigelse i 1980'erne den samme som i EF, idet 70% af stig ningen i antallet af beskæftigede i EFTA-landene kunne tilskrives kvinderne, og i USA over 60%. I Japan blev de ekstra jobs til gen
In the EFTA countries and the US, the proportionate rise in women's employment in the 1980s was similar to that in the Community with,
Kvinderne fik forholdsvis flere jobs end mændene igennem 1980'erne i alle EF-landene.
Women gained jobs relative to men throughout the 1980s in all Community countries.
Mellem 1980 og 1985 faldt antallet af mænd i be skæftigelse i otte af de ti EF-lande, for hvilke der foreligger data, og steg kun markant i Danmark.
Between 1980 and 1985, the number of men in work declined in 8 of the 10 Member
Ændringer i arbejdstiden i EF-landene
The relative growth of women in employment is examined in more detail in Chapter 6.
Ændringer i beskæftigelsen for mænd og kvinder i EF og andre steder, 1980-1991
Changes in employment by sex in the Community and elsewhere, 19801991
Gennemsnitlig årlig variation (%
Average annual change (%)
En del af forklaringen på forskelle ne mellem væksten i produktionen og væksten i beskæftigelsen i EF ligger i ændringer i den gennem snitlige arbejdstid for de mennesker, der var i beskæftigelse i de enkelte EF-lande.
Part of the explanation for differences between the growth in output and employment across the Community lies in the changes in average hours worked by the people employed in the different Member States.
Disse ændringer i den gennemsnitlige arbejdstid af spejler forskelle mellem landene både med hensyn til stigningen i antallet af deltidsjobs og med hen syn til den officielle arbejdsuges længde.
These changes in average hours reflect variations between countries in both the growth of parttime jobs and the standard working week.
Mellem 1983 (det første år, for hvilket der foreligger sammenlignelige data) og 1991 faldt den gennem snitlige ugentlige arbejdstid for folk i industrien og servicefagene med 4% i EF som helhed (figur 13). Selv om alle EF-landene (bortset fra Storbritannien, hvor der var
Between 1983 (the earliest year for which comparable data are available) and 1991, the average hours worked per week by those em ployed in industry and services declined by 4% in the Community as a whole (Graph 13).
Kapitel 1 Beskæftigelsen i EF — Tendenser og perspektiver
Chapter 1 Employment in the Community ­ trends and prospects
Arbejdstimer i industri og servicefag i EF-landene, 1983 og 1991
Hours worked in industry and services in the Member States, 1983 and 1991
Gennemsnitligt ugentligt antal arbejdstimer pr. beskæftiget
Average hours per week per person employed
Ændringer i beskæftigelsen i EF-landene, 1983-1991
Changes in employment in the Member States, 1983-1991
D Antal beskæftigede
Numbers employed
Fuldtidsækvivalenter
Full-time equivalents
På grund af disse relative ændrin­ger i arbejdstidens længde kan væksten i beskæftigelsen, målt i antallet af personer i arbejde, give et højst misvisende indtryk af æn­dringen i den mængde arbejde, der udføres.
An alternative way of looking at this is that these countries have man­aged to convert a given rate of growth in the amount of work into significantly more jobs than others through a reduction in the average
Kapitel 1 Beskæftigelsen i EF — Tendenser og perspektiver der især Nederlandene, hvor to tred­jedele af nettotilgangen af nye jobs i 1980'erne var deltidsjobs i stedet for fuldtidsjobs (figur 15).
Chapter 1 Employment in the Community - trends and prospects of the additional jobs over this period.
Tyskland, Frankrig og Belgien tegnede de del­tidsbeskæftigede sig også for en væ­sentlig del af de nye jobs i denne periode.
hours worked per person. In Den­mark, for example, over twice as many new jobs were generated over this period as in Italy, despite the fact that the amount of work per­formed increased by less.
En anden måde at anskue udviklin­gen på er at sige, at det er lykkedes disse lande at konvertere en given vækst i mængden af arbejde til væ­sentligt flere jobs end andre lande gennem en nedsættelse af den en­keltes gennemsnitlige arbejdstid.
On the other hand, in Greece — where there was also a marked rise in the numbers in work relative to full-time equivalent employment — parttime jobs actually declined while full-time jobs rose.
I Danmark blev der f.eks. skabt over dobbelt så mange nye jobs i denne periode som i Italien på trods af, at mængden af udført arbejde voksede mindre i Danmark end i Italien.
In this case, the explanation for the rise in numbers employed lies in a reduc­tion in hours worked by those employed full-time — resulting partly from the decline of agricul­ture.
På samme måde steg antallet af perso­ner i beskæftigelse i Tyskland lidt mere end i Storbritannien, mens mængden af arbejde kun voksede halvt så meget.
In Spain, Portugal and Italy, as well as in Denmark, full-time employment rose over much of the period 1985 to 1990, while the num­ber of parttime jobs either declined or remained unchanged.
11991 lå faldet i antallet af beskæf­tigede hovedsagelig blandt de fuld­tidsbeskæftigede — specielt i Storbritannien og Irland — mens en stor del af de nye jobs, der blev skabt i de lande, hvor beskæftigelsen steg — Belgien, Tyskland, Italien, Nederlandene og Portugal — var deltidsjobs.
ated in those countries where em­ployment rose — Belgium, Germany, Italy, the Netherlands and Portugal — were part-time.
(Det skal dog under­streges, at i Belgien var stigningen i antallet af beskæftigede i 1991 i henhold til Arbejdsstyrkeundersø­gelsen, ca. 2,5% eller ca. 100.000 personer, ikke ledsaget af nogen nedgang af betydning i arbejdsløs­heden og var desuden langt større end tal fra andre kilder viser).
(It should be noted, however, that in Belgium, the increase in numbers employed in 1991 shown by the LFS, of around 27,% or some 100 thousand, was not matched by any significant fall in unemployment and was much greater than that shown by other sources.)
I Spanien faldt antallet af deltidsjobs til gengæld, mens antallet af fuld­tidsjobs steg (selv om tallene for slutningen af 1991 fra den spanske Arbejdsstyrkeundersøgelse viser en lige stor nedgang i deltids­ og fuld­tidsbeskæftigelsen).
By con­trast, in Spain, the number of parttime jobs fell whereas full-time jobs rose (though Spanish LFS figures for the end of 1991 show a similar fall in both parttime and full-time employment).
I Danmark var faldet i beskæftigelsen jævnt fordelt på de to former for jobs.
In Den­mark, the reduction in employment was evenly split between the two.
På den anden side faldt antallet af deltidsjobs i Grækenland — hvor der også var en markant stigning i antal­let af beskæftigede i forhold til beskæftigelsen, målt i fuldtidsækvi­valenter — medens antallet af fuld­tidsjobs steg.
The Member States where the num­bers employed have risen most, relative to the volume of work, tend to be those in which parttime work­ing has increased most.
I dette tilfælde ligger forklaringen på stigningen i antallet af beskæftigede i en nedsættelse af arbejdstiden for dem, der arbejdede fuldtids, delvis som følge af tilbage­gangen i landbruget.
This is particularly true of the Nether­lands, where twothirds of the net addition to jobs in the 1980s were parttime rather than full-time (Graph 15).
I Spanien, Por­tugal og Italien samt i Danmark steg fuldtidsbeskæftigelsen i det meste af perioden fra 1985 til 1990, mens an­tallet af deltidsjobs enten faldt eller forblev uændret.
In Germany, France and Belgium, part-timers also ac­counted for a significant proportion
De EF­lande, hvor antallet af be­skæftigede er steget mest i forhold til mængden af arbejde, er generelt de lande, hvor der har været de største stigninger i deltidsarbejdet. Det gæl­
In 1991, the decline in numbers em­ployed was predominantly among full-time workers — specifically in the UK and Ireland — while a high proportion of additional jobs cre-
Ændringer i deltids- og fuldtidsbeskæftigelsen i EF-landene, 1983-1991
Changes in full-time and parttime employment in the Member States, 1983-1991
Fuldtid D Deltid r
Full-time Q Parttime
I EF er en større andel af de beskæf­tigede selvstændige end i andre sammenlignelige lande.
A higher proportion of those in work in the Community are selfemployed than in other comparable countries.
Det skyl­des til dels, at beskæftigelsen i land­bruget har større vægt i EF.
In part this is due to the greater importance of employment in agriculture in the Community.
I de fleste EF­lande arbejder ca. halvde­len eller flere af de folk, der er i beskæftigelse, for sig selv.
In most countries of the Community, around half or more of the people employed in the sector work for themselves.
I 1990 var 50% af arbejdsstyrken i land­bruget i EF selvstændige, og det var lidt flere end i USA og Japan (hen­holdsvis 43% og 47%), men mindre end i EFTA­landene (59%) (fi­gur 16).
In 1990, 50% of the agricultural workforce was selfemployed in the Community, slightly more than in the US and Japan (43% and 47%, respectively), but less than in the EFTA countries (59%) (Graph 16).
Selvstændig beskæftigelse er også mere udbredt i industrien og servi­cefagene i EF end andre steder og tegner sig for 13% af de beskæftige­de i 1990 sammenholdt med under 12% i Japan og kun ca. 7­8% i EFTA­landene og USA.
Nevertheless, self-employment is more important in industry and services in the Community than elsewhere, accounting for 13% of the numbers in work in 1990 as compared with under 12% in Japan and only around 78% in the EFTA countries and the US.
Desuden steg andelen af selvstændige i disse
Moreover, the proportion of selfemployed in these two sectors taken together increased by more in the Com­munity than in the other countries
Kapitel 1 Beskæftigelsen i EF — Tendenser og perspektiver
Chapter 1 Employment in the Community — trends and prospects
Data om antallet af arbejdstimer og fuldtidsækvivalenter
Data on hours worked and full-time equivalents
Tekstens tal om det gennemsnitlige antal arbejdstimer, som er brugt til at beregne fuldtidsækvivalenttallene, kommer fra EF's Arbejdsstyrkeundersøgelse og refererer til det normale antal arbejdstimer i stedet for det faktiske antal arbejdstimer.
The figures on average hours in the text, which are used to generate full-time equivalent figures, come from the Community Labour Force Survey and are for usual hours worked rather than for actual hours.
I visse henseender ville det have været mere hensigtsmæssigt at anvende det sidstnævnte begreb, eftersom det er mere sandsynligt, at de adspurgte i undersøgelsen ved mere om, hvor mange timer de rent faktisk arbejdede i referenceugen, end hvor mange timer de normalt arbejder.
In some ways, it would have been preferable to use the latter, since there is more reason to believe that respondents to the survey know how many hours they actually worked during the reference week than the number they usually work.
Desuden vil det faktiske antal arbejdstimer normalt til en vis grad afspejle niveauet for den økonomiske aktivitet på et givet tidspunkt — eller det omfang, i hvilket produktionen ligger over eller under det normale niveau — og dermed i princippet give et bedre billede af forholdet mellem mængden af beskæftigelse og produktionen.
Moreover the actual number of hours will in some degree tend to reflect the level of economic activity at the time — or the extent to which production is more or less than the normal level — and so, in principle, give a better indication of the relationship between the volume of employment and output.
I praksis er det mere problematisk at regne med det faktiske antal arbejdstimer end med det normale antal arbejdstimer.
In practice, there are more problems with the actual hours data than with those for usual hours.
Den største vanskelighed består i, at folk holder ferie, hvilket er den hyppigste begrundelse for, at man har arbejdet mindre end det normale antal arbejdstimer. Ca.
Most importantly, the most frequently given reason for people working less than usual hours is holidays.
50% af dem, der havde færre arbejdstimer end normalt — ca. 9% af det samlede antal fuldtidsbeskæftigede — var på ferie i hvert fald en del af referenceugen.
Some 50% of those working fewer hours than usual — around 9% of the total number employed full-time — were on holiday for at least part of the reference week.
Det har været tilfældet ved stort set alle de Arbejdsstyrkeundersøgelser, der har været gennemført fra 1983 til 1991, på trods af at referenceugen netop er valgt med henblik på at udelukke de perioder, hvor folk kan forventes at holde ferie.
This was the case for virtually all surveys carried out between 1983 and 1991, despite the fact that the reference week is supposed to be chosen so as to exclude periods when people are likely to be on holiday.
Desuden varierer fordelingen af de personer, der har haft færre arbejdstimer end normalt, og af de personer, som var på ferie, ganske betydeligt i EF. Ca.
Moreover, the distribution of people working less than normal hours, as well as of those who were on holiday, varies considerably across the Community.
Spanien tegner sig for ca. 15% af alle, der havde færre arbejdstimer end normalt i EF, og for ca. 30% af alle dem, der var på ferie.
Spain accounts for around 15% of all those working less than usual hours in the Community and for some 30% of those on holiday.
I Storbritannien havde således kun ca. halvdelen af de adspurgte i undersøgelsen i 1991 det normale antal arbejdstimer i referenceugen, hvilket også var tilfældet i tidligere år.
In the UK, therefore, only around a half of respondents to the survey in 1991 worked normal hours during the reference week, which is also true of earlier years.
De samme tal gælder for Danmark og Nederlandene, hvor ferie i begge tilfælde angives som hovedårsagen til fraværet.
Similar figures apply to Denmark and the Netherlands, holidays in both cases being the major reason for spells of absence.
I modsætning hertil havde over 80% af de adspurgte det normale antal arbejdstimer i alle landene, undtagen Spanien og Frankrig, hvor der var tale om ca. to tredjedele.
By contrast in all other countries apart from Spain and France, where the figures was around two-thirds, over 80% of respondents worked usual hours.
Eftersom det er usandsynligt, at folk i Storbritannien og Spanien har væsentlig mere tid til at holde ferie end folk i andre EF-lande — selv om det muligvis kan være tilfældet i Danmark og Nederlandene — og eftersom det med de informationer, man råder over, ikke er muligt at justere tallene for denne faktor, vil data om det faktiske antal arbejdstimer derfor let kunne blive misvisende.
Since it is unlikely to be the case that people in the UK and Spain have significantly more time off for holiday in total than in other Member States — though it might be true of Denmark and the Netherlands — and since, with the information available, it is not possible to adjust the figures for this factor, the data for actual hours are liable to be misleading.
Analysen i teksten er derfor baseret på data om det normale antal arbejdstimer.
The analysis in the text is, therefore, based on the data for usual hours.
Selv om dette ikke er den ideelle løsning, fordi folk muligvis har en mere upræcis opfattelse af, hvor mange timer de normalt arbejder, giver det en vis sikkerhed, at der i de fleste lande ikke er stor forskel på det normale og det faktiske antal arbejdstimer, dog med undtagelse af de ovennævnte lande.
Although this is not an ideal solution, because of the possibility that people may have an inaccurate impression of the hours they usually work, some reassurance is gained from the fact that for most countries usual and actual hours are not significantly different, the exceptions being the countries noted above.
Men i disse lande har forskellen mellem de to tal været forholdsvis stabil over tid.
In these countries, moreover, the difference between the two has remained reasonably stable over time.
Det kan også konstateres, at i hvert undersøgelsesår har kun en meget lille del af de adspurgte — ca. 1% for EF som helhed — haft færre arbejdstimer end det normale i referenceugen på grund af økonomiske årsager.
It is also the case that in every survey year only a very small proportion of respondents — around 1% for the Community as a whole — worked fewer hours than usual during the reference week because of economic reasons.
Denne procentdel synes desuden ikke at ændre sig med de økonomiske vilkår — den var stort set den samme i 1991, som var et år med lav vækst i EF, som i 1989, der var et år med høj vækst.
This proportion, furthermore, does not seem to vary with economic conditions — it was much the same in 1991, a year of low growth in the Community, as in 1989, a year of high growth.
Dette tyder på, at ændringer i arbejdstiden ikke er en almindelig anvendt metode til at tilpasse mængden af beskæftigelse til efterspørgslen.
This seems to suggest that variations in working time are not a common device for adjusting the volume of employment to the pressure of demand.
Eftersom det derfor kun er af marginal betydning, er det heller ikke noget overbevisende argument for at anvende data om det faktiske antal arbejdstimer.
Since, therefore, this effect is at most marginal, it is not a compelling reason for using actual hours data.
Ændringer i beskæftigelsen, målt i fuldtidsækvivalenter, anslås ved at gange tallene for det gennem snitlige antal normale arbejdstimer om ugen med antallet af personer i beskæftigelse.
Changes in full-time equivalent employment are estimated by multiplying the data for average usual hours worked per week by the numbers in employment.
Det skal bemærkes, at der derved ikke tages hensyn til ændringer i det årlige antal arbejdstimer — der findes ikke komplette data herfor — men det skulle give et rimeligt billede af, hvordan mængden af beskæftigelse har ændret sig i løbet af perioden.
This, it should be noted, leaves out of account changes in the number of hours worked per year — for which no complete set of data exists — but it should give a reasonable indication of how the volume of employment changed over the period.
Omfanget af selvstændige i beskæftigelse i EF og andre steder, 1980,1985 og 1990
The importance of self-employment in the Community and elsewhere, 1980,1985 and 1990
% af alle beskæftigede i sektoren
% total employed in sector
70 to sektorer tilsammen mere i EF end i de andre lande — med 2% af den samlede beskæftigelse.
Self­employment in Member States
Inden for EF har selvstændiges be­skæftigelse større betydning i de sydlige lande — Grækenland, Itali­en, Portugal og Spanien — end and­re steder.
Within the Community, the import­ance of self­employment is greater in the Southern countries of Greece, Italy, Portugal and Spain than else­where.
Men det skyldes først og fremmest, at der er forholdsvis mange selvstændige i industri­ og servicefag i disse lande, end at der er mange selvstændige i landbru­get.
This is due, however, to the relatively high numbers of self­employed in industry and services in these countries rather than to more being employed in agricul­ture.
I Italien og Spanien var andelen af selvstændige i landbruget såle­des mindre end EF­gennemsnittet i 1991 — mens Portugal sammen med Irland havde den højeste andel af selvstændige (figur 17).
Indeed, in Italy and Spain, the proportion of self­employed working in agriculture was lower than the Community average in 1991 — though Portugal along with Ireland had the highest proportion (Graph 17).
Omfanget af selvstændige i beskæftigelse i EF-landene, 1983 og 1991
The importance of self-employment in the Member States, 1983 and 1991
I industri og servicefag tegnede de selvstændige sig i 1991 for 28% af den samlede beskæftigelse i Græ­kenland, 22% i Italien og ca. 17% i Spanien og Portugal.
In industry and services, self­employed accounted for 28% of total employment in Greece in 1991, 22% in Italy and for around 17% in Spain and Portugal.
Bortset fra disse fire lande havde kun Belgien en større andel af selvstændige end EF­gennemsnittet (13%), mens tal­let i Irland og Storbritannien kun var en smule lavere.
Apart from these four, only in Belgium was the proportion higher than the Community average (13%), though in Ireland and the UK the figure was only marginally below.
Til gengæld var andelen i Tyskland og Nederlande­ne kun ca. 8% og i Danmark og Luxembourg kun 7%.
By con­trast, the proportion in Germany and the Netherlands was only around 8% and in Denmark and Luxembourg 7%.
Selv om de lande, hvor selvstændige i beskæftigelse er størst i EF, hoved­sagelig er de mindre udviklede lan­de, var det også de samme lande, der udviste den største stigning i den selvstændige beskæftigelse i lø­bet af 1980'erne.
Although the countries where self­employment is most important in the Community tend predomi­nantly to be the less developed, these nevertheless were also the ones which showed the largest rise in self­employment over the 1980s.
I Grækenland steg de selverhvervendes andel af den samlede beskæftigelse i industri og servicefag med 8% mellem 1983 og 1991, i Irland og Italien steg den
In Greece, the share of self­employed in total employment in industry and services increased by 8% between 1983 and 1991, in Ireland and Italy, it rose by some
Kapitel 1 Beskæftigelsen i EF — Tendenser og perspektiver at vide, hvad de mennesker, der etablerer sig som selvstændige, la­vede før.
Chapter 1 Employment in the Community ­ trends and prospects
med ca. 4% og i Spanien og Portugal med over 3% — sammenholdt med en gennemsnitlig stigning i EF som helhed på godt 2%.
4% and in Portugal by over 3% — as compared with a Community average increase over just over 2%.