natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bestemmelse af knogledensitet er også anvendelig som hjælp til at træffe beslutning om, hvornår en behandling kan indstilles, og hvorvidt yderligere interventioner er påkrævede.
Assessment of bone density is also useful in aiding decisions about when treatment may be stopped and whether, subsequently, further intervention is required.
Om muligt bør det samme absorptiometriske udstyr anvendes for at begrænse fejltagelser, der skyldes forskelle i kalibrering af apparaterne.
The same absorptiometry system should be used whenever possible in order to minimise enors due to different machine calibration.
Det bør bemærkes, at værdien af målinger foretaget med "broadband ultrasound velocity" og "attenuation" med henblik på monitorering af respons på behandling ikke er valideret, og at der ganske vist er materiale, der peger på, at disse målinger kan anvendes til at forudse frakturrisikoen hos ældre kvinder; men deres prediktive værdi ved yngre kvinder og deres evne til at monitorere virkningerne af en behandling er endnu ikke fastslået (Glüer, 1997).
It should be noted that the value of broadband ultrasound velocity and attenuation measurements in monitoring the response to treatment has not been validated and that although there is evidence that these measurements can be used to predict fracture risk in elderly women, their predictive value in younger women and their ability to monitor the effects of therapy remain to be established (Glüer, 1997).
Hunkøn Alder Spinkel kropsbygning Asiatisk eller kaukasisk race
Female gender Age Slight body build Asian or Caucasian race
For tidlig menopause Primær eller sekundær amenorrhoe Primær eller sekundær hypogonadisme hos mænd Tidligere skørhedsbrud Glukokortikoidbehandling Hoftebrud hos moderen Lav kropsvægt Cigaretrygning For stort alkoholforbrug Langvarig immobilisation Lavt calciumindtag via kosten D­vitaminmangel
Premature menopause Primary or secondary amenonhoea Primary or secondary hypogonadism in man Previous fragility fracture Glucocorticoid therapy Maternal history of hip fracture Low body weight Cigarette smoking Excessive alcohol consumption Prolonged immobilisation Low dietary calcium intake Vitamin D deficiency
Tabel 4.2 : Metoder til bestemmelse af knoglemasse Metode Steder i skelet
Table 4.2: Methods for the assessment of bone mass
EDÆ = effektiv dosisækvivalent Til sammenligning: den effektive dosisækvivalent til røntgen af columna lumbalis er 550 μ8ν, og den årlige naturlige baggrundsstråling er 2400 μ8ν.
EDE = effective dose equivalent For comparison: effective dose equivalent of an X-ray of the lumbar spine is 550 pSv and the annual natural background exposure is 2400 pSv.
Tilstedeværelse af stærke risikofaktorer For tidlig menopause ( < 45 år) Langvarig sekundær amenorrhoe Primær hypogonadisme Glukokortikoidbehandling ( > 7,5 mg/dgl. oral Prednisolon eller tilsvarende i mindst seks måneder) Anorexia nervosa Betændelsesforårsagendetarmsygdom/malabsorption Primær hyperparathyreoidisme Organtransplantation Kronisk nyresvigt Kronisk leversygdom Hyperthyreoidisme Langvarig immobilisation Hoftebrud hos moderen Langvarig heparinbehandling
Presence of strong risk factors Premature menopause ( < 45 years) Prolonged secondary amenonhoea Primary hypogonadism Glucocorticoid therapy ( > 7.5 mg/day oral prednisolone or equivalent for six months or more) Anorexia nervosa Inflammatory bowel disease/malabsorption Primary hyperparathyroidism Organ transplantation Chronic renal failure Chronic liver disease Hyperthyroidism Prolonged immobilisation Maternal history of hip fracture
Radiologisk påvisning af osteopenia og/eller deformerede ryghvirvler Tidligere brud på grund af knogleskørhed Højdereduktion Monitorering af behandling
Radiological evidence of osteopenia and/or vertebral defonnity
Figur 4.1 : Anslået antal apparater til knogledensitetsmåling (enheder/million befolkning) i Den Europæiske Union medio 1997
Figure 4.1 : An estimate of Bone Densitometry Equipment (units/million population) in the European Union as of mid 1997
FOREBYGGELSE AF OSTEOPOROTISKE FRAKTURER
PREVENTION OF OSTEOPOROTIC FRACTURES
Det primære formål med en antiosteoporotisk intervention er forebyggelse af brud hos patienter, der endnu ikke har haft brud, eller forebyggelse af sygdommens progression hos patienter, der allerede har haft et skørhedsbrud (O'Neill & Papapoulos, 1997). Forebyggelse kan sættes i relation til det stadium i et sygdomsforløb, hvor en intervention gennemføres: • Primær forebyggelse er rettet mod personer uden sygdomstegn og sker med begrænsning af risikofaktorer for og/eller årsager til sygdommen.
The primary aim of any anti-osteoporotic intervention is the prevention of fractures in patients who have not yet fractured or the prevention of progression of the disease in patients who have already sustained a fragility fracture (O'Neill & Papapoulos, 1997). Prevention can be considered according to the stage in the natural history of a disease at which intervention is implemented: • Primary prevention is aimed at subjects with no evidence of disease, by reducing the risk factors for and/or causes of the disease. • Secondary prevention is aimed at those in whom the disease is potentially reversible and in whom intervention may reduce progression. • Tertian' prevention is aimed at those with established disease in whom intervention may limit associated disability or progression. In practice, tertiary prevention is synonymous with treatment of the disease. Preventive strategies can be applied throughout life but firm evidence supporting antifracture efficacy of some of the approaches discussed below is currently lacking.
Flere ikkemedikamentelle interventioner kan mindske frakturrisikoen ved at øge den maksimale knoglemasse, reducere det aldersrelaterede knogletab, begrænse risikoen for at falde, forbedre de beskyttende neuromuskulære reaktioner ved fald eller begrænse virkningen af et fald.
Several non-pharmacological interventions may reduce fracture risk by increasing peak bone mass, reducing age-related bone loss, decreasing the risk of falling, improving the protective neuromuscular responses associated with falling or reducing the impact of falls.
Ernæringsmæssige faktorer, specielt D-vitamin og calcium, og fysisk motion har mange virkninger, idet de påvirker den maksimale knoglemasse, det aldersrelaterede knogletab og muskelstyrken; nedenfor beskrives en række forholdsregler, der kan træffes for at mindske risikoen for at falde, og hoftebeskyttere mindsker risikoen for hoftefraktur som følge af et fald.
Nutritional factors, particularly vitamin D and calcium, and physical exercise have multiple effects, influencing peak bone mass, age-related bone loss and muscle strength; a number of measures can be taken to reduce the risk of falling, as described below, whereas hip protectors reduce the risk of hip fractures occurring after a fall.
5.1.1 Ernæringsmæssige faktorer De ernæringsmæssige faktorer er beskrevet detaljeret i kapitel 3.
These have been described in detail in Chapter 3.
Fald defineres som hændelser, der medfører, at en person ved bevidsthed uforvarende bringes i hvilestilling på gulvet eller jorden.
Falls are defined as events which result in the conscious subject coming to rest inadvertently on the ground.
Definitionen omfatter ikke fald, der skyldes besvimelse, indtræden af lammelser, epileptiske anfald eller voldsomt traume.
Excluded from this definition are falls resulting from loss of consciousness, onset of paralysis, an epileptic seizure or violent trauma.
Fald forekommer ofte hos ældre; omkring 30% af alle personer over 65 år falder hvert år (ca. 17 millioner europæere).
Falls are common in the elderly; about 30% of individuals older than 65 years fall each year (approximately 17 million Europeans).
Faldhyppigheden hos de ældre stiger eksponentielt med alderen og er højere hos kvinder end hos mænd.
The incidence of falls increases exponentially with age in the elderly and is higher in women than in men.
50% af personer over 80 år vil falde, og hyppigheden stiger til det tredobbelte hos beboere på ældreinstitutioner (Lauritzen, 1997).
50% of individuals aged over 80 years will fall and the incidence increases three-fold in residents of long-term care institutions for the elderly (Lauritzen, 1997).
Konsekvenserne af fald er større dødelighed, kvæstelser, knoglebrud, hospitalsindlæggelse, varig invaliditet, psykiske problemer og social isolation, fænomener, som også øges med alderen, sandsynligvis på grund af en sideløbende stigning i sygdomsrelaterede interne risikofaktorer (Tinetti et al., 1986).
The consequences of falls are increased mortality, injuries, fractures, hospitalisation, permanent disability, psychological problems and social isolation, all of which also increase with age, probably as a result of a concurrent increase in disease-related intrinsic risk factors (Tinetti et al, 1986).
dokumentation af fald, som ikke medfører fysiske skader, hvorfor det er umuligt at foretage en præcis beregning af deres belastning af samfundet.
lack of any consistent method of documenting falls which do not result in physical injury makes it impossible to obtain an exact estimate of their burden to society.
De fleste hofte- og håndledsbrud skyldes fald.
Most hip and wrist fractures are due to falls.
Selv om kun 6% af alle fald medfører fraktur, og ca. 1% resulterer i hoftebrud, er det absolutte antal frakturer som følge af fald højt.
Although only 6° Ό of falls result in fracture and approximately 1% in a hip fracture, the absolute number of fractures resulting from falls is high.
Forebyggelse af fald er derfor en vigtig strategi, som vil kunne mindske frakturrisikoen, især i hoften.
Prevention of falls is therefore an important potential strategy in the reduction of fracture risk, particularly in the hip.
Selv om det er påvist, at risikofaktorer for fald er vigtige uafhængige risikofaktorer for hoftefraktur hos ældre (Cummings et al., 1995), er der på nuværende tidspunkt ingen afgørende beviser på, at interventioner med henblik på at mindske risikoen for fald nedsætter risikoen for hoftebrud.
Nonetheless, although risk factors for falling have been shown to be important independent risk factors for hip fracture in the elderly (Cummings et al, 1995), at present there is no convincing evidence that interventions aimed at reducing the risk of falls decrease the risk of hip fractures.
5.1.2.1 Risikofaktorer for fald
5.1.2.1 Risk factors for falls
Flere befolkningsundersøgelser (Prudham and Evans, 1981; Tinetti et al., 1988; Campbell et al., 1990; van Weel et al., 1995) har vist, at de fleste fald sker for ældre, enlige kvinder, og at den vigtigste prediktive faktor er tidligere fald.
Several population studies (Prudham and Evans, 1981; Tinetti et al, 1988; Campbell et al, 1990; van Weel et al, 1995) have shown that most falls occur in elderly single women and that the most important predictive factor is previous falls.
Medvirkende faktorer er større svajen på grund af defekt proprioceptiv sans, svækket syn, nedsat fysisk aktivitet og kondition, langsommere gang, kortere skridt og andre abnormiteter forbundet med gang, misdannede fødder, uegnet fodtøj, kronisk sygdom og indtagelse af medicin (herunder alkohol).
Contributing factors include increased sway caused by defective proprioception, impaired vision, diminished physical activity and fitness, reduced walking speed, shorter steps and other gait abnomialities, malformed feet, inappropriate footwear, chronic diseases, and use of medications (including alcohol).
Jo flere skavanker, desto større er risikoen for at falde.
The greater the number of disabilities the greater the risk of falling.
I en undersøgelse (Graafmans et al., 1996) udarbejdedes en risikofaktorprofil, der omfattede manglende mobilitet, tidligere slagtilfælde, svækket mentaltilstand, svimmelhed i oprejst stilling og ortostatisk hypotension; hvis alle disse risikofaktorer var til stede, var der 84% sandsynlighed for gentagne fald over en periode på 28 uger.
Thus in one study (Graafrnans et al, 1996), a risk factor profile was constructed which included immobility, history of stroke, poor mental state, dizziness on standing and orthostatic hypotension; the presence of all these risk factors was associated with an 84% probability of recunent falls over a 28 week period.
Fald indtræffer, når en person foretager en handling, der kræver korrektion af en uventet deplacering, og ikke er i stand til at korrigere deplaceringen i tide.
Falls occur when a person undertakes an activity which requires correction of an unexpected displacement and lacks the capacity to conect the displacement in the available time.
Balance, som er af afgørende betydning, når et fald skal undgås, afhænger af, at adskillige systemer, som kan være påvirket af aldersrelaterede ændringer eller sygdom, fungerer korrekt.
Balance, which is critical in avoiding falls, depends on the conect function of several systems which may be influenced by age-related changes or disease.
Balance i oprejst stilling bevares ved hjælp af informationer fra sanserne om orientering i rummet, en central bearbejdning af informationer fra disse perifere strukturer og bevægeapparatets funktion (Alexander, 1994).
Balance in an upright position is maintained by sensory infonnation about orientation in space, central processing of information from these peripheral structures and performance of the musculoskeletal system (Alexander, 1994).
Et rimeligt godt syn er særlig vigtigt for ældres balance.
Adequate vision is particularly important for balance in the elderly.
Aldring ledsages ofte af mindre skarpt syn, øget tilbøjelighed til at blive blændet og svigtende dybdeopfattelse; personer, der falder, er tilbøjelige til at tage fejl, når de skal fastslå nøjagtige vertikale og horisontale positioner.
Ageing is often associated with impaired visual acuity, increased susceptibility to dazzling and faulty perception of depth; fall victims tend to make mistakes in establishing true vertical and horizontal positions.
Synet kan blive yderligere svækket af sygdom, f.eks. grå stær, glaukom eller degeneration af macula.
Vision may further decline as a result of disease, for example cataract, glaucoma or macular degeneration.
Regelmæssig kontrol af synet og, om nødvendigt, korrigering af synsfejl kan derfor anbefales ældre.
Regular visual assessment and, where necessary, correction of visual defects is therefore recommended in the elderly.
Også fejl i vestibulærfunktionen bør om muligt behandles.
Defects in vestibular function should also be treated where possible.
En stok kan være til gavn for personer med nedsat proprioceptiv sans, ligesom der bør sørges for passende fodtøj.
A walking stick may be helpful in subjects with impaired proprioception and attention should be paid to appropriate footwear.
Gang- og balancetræning kan også være til gavn (Hopkins et al., 1990; Hu & Wollacott, 1994). En række lidelser er forbundet med øget risiko for fald på grund af påvirkninger af balanceevnen.
Gait and balance training may also be helpful (Hopkins et al, 1990; Hu & Wollacott, 1994). A number of disorders are associated with increased risk of falling through their effects on balance.
Der er tale om arrhythmia cordis, vaskulær hjernelidelse, demens, Parkinsons syge og cerebellare lidelser. Også ortostatisk hypotension, som følge af enten sygdom eller medicin, øger faldrisikoen.
These include cardiac anhythmias, cerebrovascular disease, dementia, Parkinson's disease and cerebellar disorders.
Lav muskelmasse både øger
Low muscle mass both increases the risk of falling and reduces the effectiveness of the associated protective response.
Der bør opfordres til forbedring af den fysiske kondition, smidighed og reaktionshastighed ved hjælp af motionsprogrammer; her kan dans være meget anvendelig (Crilly et al., 1989; Hopkins et al., 1990; Sauvage et al., 1992; McMurdo et al., 1993; Mills 1994; Nelson et al., 1994; McMurdo et al., 1995; Skelton et al., 1995).
speed of response through exercise programmes should be encouraged; dance may be particularly useful in this respect (Crilly et al, 1989; Hopkins et al, 1990; Sauvage et al, 1992; McMurdo et al, 1993; Mills 1994; Nelson et al, 1994; McMurdo et al, 1995; Skelton et al, 1995).
Hvilke faktorer der knytter de psykosociale omstændigheder og livsstil sammen med fald, er ikke undersøgt til bunds.
Factors relating psychosocial condition and lifestyle to falls have not been studied in detail.
35% af ældre, som ikke tidligere er faldet, og 50% af ældre, der har haft tidligere fald, er bange for at falde.
35% of elderly people with no history of falls and 50% of those who have fallen in the past are afraid of falling.
Frygten for at falde kan begrænse de daglige aktiviteter og herved øge faldrisikoen samt føre til social isolation.
Fear of falling may reduce daily activities and thereby increase the risk of falls and lead to social isolation.
Prædisponerende faktorer er tidligere fald, især hvis den ældre risikerer ikke at kunne rejse sig fra gulvet uden hjælp.
Predisposing factors are previous falls, especially when ability to rise unassisted from the floor is compromised.
Frygten i sig selv kan mindske de ældres selvstændighed og måske føre til anbringelse på institution (Arfken et al., 1994).
Fear may further decrease the autonomy of the elderly and may lead to institutionalisation (Arfken et al, 1994).
Medicin er den risikofaktor for fald, som bedst kan ændres (Ryynänen, 1994).
Drugs are the most important modifiable risk factor for falls (Ryynänen, 1994).
Ifølge flere rapporter kan enhver behandling med medicin medføre en kumulativ stigning i faldrisikoen; jo flere forskellige slags medicin, desto større bliver risikoen.
According to some reports any drug treatment may lead to a cumulative increase in the risk of falling; the higher the number of drugs, the greater the risk.
Disse forhold påvirkes af de sygdomme, som medicinen er ordineret for, som også i sig selv kan være risikofaktorer for fald.
These relationships are affected by the diseases for which the drugs are prescribed, which may also be independent risk factors for falling.
Meget af den medicin, der sædvanligvis anvendes af ældre, har bivirkninger, som prædisponerer for fald.
Many of the drugs commonly used by elderly people have sideeffects which predispose to falls.
Der er tale om medicin ordineret for hjerte/karsygdomme, som kan medføre svækkelse af musklerne og ortostatisk hypotension, betændelseshæmmende medicin og smertestillende medicin med bivirkninger, der rammer centralnervesystemet, samt beroligende midler.
These include dmgs prescribed for cardiovascular diseases which may induce muscular weakness and postural hypotension, anti-inflammatory drugs and analgesics with central nervous system sideeffects and sedatives.
Langtidsvirkende sedativer er den eneste medicin, der beviseligt øger frakturrisikoen.
Long-acting sedatives are the only drugs proven to increase the risk of fractures.
Medicinforbruget stiger med alderen og er større hos kvinder end hos mænd.
Drug consumption increases with age and is greater in women than men.
Personer over 65 år udgør 15% af befolkningen, men forbruger halvdelen af al receptpligtig medicin.
People aged more than 65 years comprise 15% of the population but consume half of prescription medications.
2/3 af alle ældre tager mindst en slags medicin dagligt, og gennemsnittet er to slags medicin.
Among the elderly, two-thirds take at least one drug every day, the average being two.
På plejehjem får næsten alle beboere medicin, gennemsnitligt 4 - 5 slags om dagen, selv om nogle plejehjem har gjort en stor indsats for at skære ned på medicinen (Cummings et al., 1991).
In nursing homes almost all residents are on medications, on average 45 per day, although in some nursing homes a real effort has been made to reduce them (Cummings et al, 1991).
En regelmæssig justering og, hvis det er muligt, nedsættelse af medicinindtaget må derfor stærkt anbefales..
Regular adjustment and, where possible, reduction of medications should therefore be strongly recommended.
Alkoholmisbrug kan føre til fald uanset alder.
Alcohol abuse can lead to falls at all ages.
Hos ældre kan faldrisikoen blive øget, når alkohol kombineres med andre risikofaktorer, navnlig medicin.
In old people, the risk of falling may be increased by interaction of alcohol and other risk factors, especially medications.
Selv om alkoholforbruget generelt er lavere hos ældre end hos yngre, kan andre risikofaktorer hos de ældre forstærke virkningerne af alkohol, også når medicin spiller ind.
Although alcohol intake is generally lower in elderly than in younger people, other risk factors present in the elderly may augment the effects of alcohol including interaction with medications.
Det bør bemærkes, at alkohol kan være årsagen til hyppige eller i øvrigt uforklarlige fald.
It should be noted that alcohol may be the cause of frequent or otherwise unexplained falls.
Det hjemlige miljø er af særlig betydning for de mange ældre, der er bundet til deres hjem.
The indoor environment is of particular importance for the many elderly confined to their homes.
der falder, som ikke findes hos patienter, der ikke falder. (Clemson et al, 1996).
However, no specific risk factors have been identified in the homes of patients who fall as opposed to those of non-fallers. (Clemson et al, 1996).
Der er ført flere kampagner for at informere offentligheden om miljømæssige risikofaktorer; men fordi de reelle risikofaktorer er så fremherskende hos ældre, vil der stadig ske fald, selv om de miljømæssige faktorer begrænses.
Several campaigns have been designed to inforni the public about environmental risk factors, although even if these factors are reduced, falls will still occur because intrinsic risk factors are predominant in old age.
Miljøet på institutioner er meget farligt for potentielle faldofre, og der er en høj frakturincidens; specifikke risikofaktorer er lang afstand til toilet fra seng eller stol og fysiske restriktioner som sengeheste og ustabile sengeborde.
The environment in institutions is very dangerous for potential fallers and there is a high fracture incidence; specific risk factors include a long distance from bed or chair to toilets, physical restraints like bed rails and unstable side tables.
Bedre byplanlægning og trafikforhold og adgang til offentlig transport er en hjælp for alle med et handicap, også ældre.
Improvement of town planning, traffic conditions and the accessibility of public transport is helpful for everyone with a handicap, including the elderly.
For eksempel har ældre svært ved at komme over gaden, fordi lysreguleringen som regel ikke giver langsomt gående tid nok til at komme over, og ujævn fortovsbelægning øger sandsynligheden for fald. Man bør derfor være opmærksom på disse faktorer samt andre miljømæssige faktorer, som vides at øge risikoen for fald (Lilley et al., 1995).
For example, older people have difficulty crossing streets as traffic lights do not generally provide sufficient time for slowmoving people to cross and uneven paving stones increase the likelihood of falls.
Behandling affaldofre • Vurdering af individuelle tilfælde
• Assessment of individual cases
Anamnesen og den fysiske undersøgelse bør fokusere på de særlige områder med relation til fald, som er nævnt ovenfor.
Medical history and physical examination should focus on specific issues related to falls as discussed above.
Balancen og evnen til at fungere under de daglige aktiviteter bør bedømmes.
Balance and ability to function during daily activities should be assessed.
Det er vigtigt at teste personerne for svajen; men denne test kræver en mere omfattende evaluering i klinisk praksis.
Sway testing is important but needs further evaluation in clinical practice.
Resultaterne fra "Nordic Research on Ageing Studies in Jyväskylä, Finland, Göteborg, Sweden and Glostrup, Danmark" viste, at svajen hænger nøje sammen med syn, vibration og muskelstyrke og forudsiger fald (Era et al., 1997).
Results from the Nordic Research on Ageing Studies in Jyväskylä, Finland, Göteborg, Sweden and Glostrup, Denmark showed that sway is closely related to vision, vibration and muscle strength and predicts falls (Era et al, 1997).