natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Emne: Ligebehandling med hensyn til social sikring — nationalt retsprincip om forbud mod ugrundet berigelse (artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
Subject matter:Equaltreatmentin mattersof socialsecurityPrincipleof nationalawl prohibitingunjustenrich-
Retten gav kun sag søgerne delvis medhold, idet de navnlig ikke fik medhold i deres påstande vedrørende forsørgertillæg for voksne og børn og vedrørende overgangskompensationstilskud.
This Courtallowedtheir claim onlyinpart,rejectingin particulartheir claimsin respecotf increasesfor adult and childdependentsand in respectof the transitionacompen-lsatory payments The .
High Court fandt, at det ville være urimeligt at udbetale de pågældende beløb til sags øgerne, for så vidt deres ægtefæller ikke var økonomisk afhængige af dem.
High Courttook the vlewthat itwould be inequitabletopaythosesumsto theclaimantswhentheir spouseswere not financiallydependenupontthem.
Sagen blev indanket for Supreme Court, og socialministeren og Attorney General gjorde gældende, at såfremt der blev givet sagsøgerne med hold i deres påstande, ville dette stride mod princippet om forbud mod ugrundet berigelse, som efter irsk ret kan begrunde, at en erstatning nedsættes eller bort falder.
On appealto the Supreme Court of lrelandthe, Ministerfor Social Welfareand Attorney Generaarguedlthatto allowtheclaimswould claimswould be againsthe t principle of unjust enrichment w h
Ved kendelse af 12. december 1988 forelagde Supreme Court of Ireland i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen to præjudicielle spørgsmål:
By order of 12 Decembe1r 988,the Supreme Court oflrelandreferredtwo questionsto the Courtfor apreliminaryruling under Article 177 of the EECTreaty:
1453, hvorved Domstolen besvarede det andet spørgsmål, der af High Court var blevet forelagt i medfør af EØF-traktatens artikel 177, og som vedrørte fortolkningen af artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978, med, at »I mangel af foranstaltninger til gennem førelse af direktivets artikel 4, stk. 1, har kvinder krav på at blive behandlet efter samme vilkår som mænd, der opfylder de samme betingelser, og så længe direktivet ikke er blevet gennemført, er kvinders forhold udelukkende reguleret af dette princip«, forstås således, at gifte kvinder har ret til forhøjede sociale sikringsydelser i form af
(1)lsthe rulingof the Court of Justicein Case286/85, McDermott and Cotter v Minister for Social Welfare and Attorney General [1 9871EC R 1453, wherebythe Court of Justiceansweredthe secondquestion referredto itpursuantto Article 177 EECby the High Courtin itsinterpretationof the provisionsof Article 4(1) of Council Directive79/7lEECof 19December 1978 asfollows:
Hvad denne sag angår, skal det tilføjes, at før Domstolen tog stilling til ovennævnte sag, vedtog Irland Social Welfare (No.
As to the presentcase,it should be addedthat beforethe Court of Justiceruled on the abovementionedcase,the lrishlegislaturein, implementingDirective79/7, enactedthe Social Welfare(No2) Act 1 985 ('the Act ' ), but this did not comeinto effect until variousdatesin1986.
2) Aet 1985 ( det følgende benævnt »loven«) til gennemførelse af direktiv 79/7, men loven trådte først i kraft på forskellige tidspunkter i 1986.
The aim of the Act wasto remove marriedwomenfrom the categoryof automaticdependencyandto treatthemas havingthe samestatuswithinthesociawellfarecode as married men.
Formålet med loven var at undtage gifte kvinder fra den kategori af personer, som uden videre blev anset for at blive forsørget af andre, og i henseende til loven om social sikring at give gifte kvinder de samme vilkår som gifte mænd.
'lnthe absenceof measuresimplementingArticle 4(1) of the Directivewomen are entitledto havethesamerulesappliedto them as are appliedto menwho arein the samesituation s,ince , wherethe Directivehas not beenimplementedthose,rulesremainthe only valid point of reference.'
Dette skete ved at gøre forsørgertillægget for en voksen, uanset ansøgerens køn, betinget af, at det kunne godtgøres, at der rent faktisk forelå en forsørgerbyrde.
1986 providedthat claimants(in practiceon,ly marriedmen) who did not havea spouseactuallydependenontthem andthereforeceasedto be eligiblefor anincrease would nevertheless becomeentitledto a compensatory
Men som overgangsordning blev det i 1986 bestemt, at ydelsesberettigede (i praksis alene gifte mænd), som ikke havde en ægtefælle, de rent faktisk forsørgede, og som derfor ikke længere havde krav på forsørgertillæg, fik ret til et kompensatlonstllskud (denne overgangsordning blev forlænget I 1987 og igen i 1988).
' transition a l ' allowance (these increases were extended to be understoodas meaningthat married womenare entitledto increasein social welfare benefitsinrespect of in 1987 and againin 1988).
EF-Domstolens afgørelser a) forsørgertillæg for en ægtefælle og sådanne mænd ligeledes ret til sådanne tillæg, uden at det kunne kræves, at kun gifte kvinder skulle opfylde yderligere betingelser.
Handbookonequaltreatmentforwomenand menin the European Union
I sin besvarelse af det andet spørgsmål bemærkede Domstolen, at direktivet ikke indeholdt nogen undtagelse fra ligebehandlingsprincippet i artikel 4, stk. 1, der kunne begrunde en opretholdelse af en forskelsbehandling, som bestod ifølge tidligere gældende national lovgivning.
the Directivedid notprovidefor any derogationfromtheprincipleof equaltreatmentlaid downinArticle4(1)in orderto authorisethe extensionof thediscriminatoryeffectsof earlierprovisionsof nationallaw.lt followedthat, a Member State might not maintainbeyond23 Decembe1984 r
Det fulgte heraf, at en medlemsstat ikke efter den 23. december 1984 lovligt havde kunnet opretholde en forskelsbehandling, der beroede på, at ydelsesvilkårene var de samme som før den nævnte dato. Det gjorde herved ingen forskel, at en sådan forskelsbehandling fulgte af overgangsbestemmelser (se sag 80/87 — Dik).
(2)In a claimbya womanfor compensatorypaymentsin respecotf discriminationallegedto have beensufferedby reasonof the failureto applyto themthe rulesapplicableto menin the samesituationis,Council Directive79/7lEECto be interpretedasmeaningthat a nationacoulrt or tribunal may notapplyrulesof nationalawl such asto restricotr of treatmentattributableto the factthat the conditionsfor entitlementot compensatorypaymentswerethosewhich appliedbeforethat date.
Domstolen gjorde det endvidere klart, at for sent udstedte nationale gennemførelsesbestemmelser fuldt ud skulle tage hensyn til de rettigheder, som artikel 4, stk. 1, tillagde medlemsstaternes retsundergivne, med virkning fra udløbet af den frist, medlemsstaterne havde til at gennemføre direktivet.
That was so notwith-standingthefactthatthoseinequalitieswerethe resultof transition a pro vl i sions (seeCase 80/87-Dik).Subsequentthely, Court madeclearthat such belatedlyadoptedimplementingmeasuresshouldfullyrespectthe rights which Article4(1) had conferredonindividualsin a Member Stateasfromthe expiryof theperiod allowedto the MemberStatesfor complyingwith it.
Med hensyn til begge spørgsmål fremhævede Dom stolen, at de nationale myndigheder, såfremt dekunne påberåbe sig princippet i national ret om forbud mod ugrundet berigelse, på grundlag af deres egen rets stridige handlemåde ville kunne forhindre, at direktivets artikel 4, stk. 1, fik fuld retsvirkning.
As far as bothquestionswere concernedthe, Courtemphasisedthat,if the nationaaulthoritiescouldrelyon theprincipleof nationalawl prohibitingunjustenrichmentheyt would be ableto usetheirown own un lawf uc on du c l as t agroundfor deprivingArticle4(1) of the Directiveof its full effect.
2) Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 skal fortolkes således, atfordet tilfælde, at en medlemsstat i en lovgivning til gennemførelse af artikel 4, der er vedtaget efter udløbet af den i direktivet fastsatte frist, har indsat en overgangsbestemmelse om udbetaling af kompensationstilskud til gifte mænd, som ikke længere er berettiget til en forhøjelse af deres sociale sikringsydelser i form af forsørgertillæg for en ægtefælle, som de forudsættes at have forsørget, fordi det ikke kan godtgøres, at der rent faktisk foreligger en forsørgerbyrde, har gifte kvinder, der opfylder de samme familiemæssige betingelser, krav på de samme ydelser, også selv om dette strider mod et princip i national ret om forbud mod ugrundet berigelse.
Caselaw of the European Court of Justice adopted after the expiry of the period allowed bythe Directive, a transitional provision providing for compensatorlr paymenfsfo married men who havelost their entitlement to an increase in their social security benefits in respect of a spouse deerned tobe dependent because of actualdependenclr dependenclr cannot be shown to exist, married wamen in thesarne family circunsfances are entitled to the samepayments eyen if that infringes the prohibition onunjust enrichment laid down by national law.
Sag C-229/89 KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN
Case C-229189COMMISSIONOF THE EUROPEANCOMMUNITIES
De statistiske oplysninger, der blev givet Kommissionen i en skrivelse af 12. september 1983 fra de belgiske myndigheder, og som byggede på en undersøgelse af 6 % af de arbejdsløse, der modtog ydelser i juni 1982, viste, at 81,4 % af de arbejdsløse i gruppe 1 var mænd, og at 65,2 % af de personer, der henhørte under gruppe 3, derimod var kvinder.
Thestatisticsgivenin a letteraddressedby the Belgianauthoritiesto the Commissionon 12 Septembe1r 983, and basedon a surveyof 6 % of those unemployedpersonsreceivingbenefitin June 1982,showedthatthe
Emne: Social sikring — ydelse ved arbejdsløshed — ydelse ved invaliditet og sygdom (artiklerne 4, stk. 1, og 8, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
invalidityand sicknessbeneift(Articles4(1)and8(1) of Council Directive79/7lEECof 19 December
Kommissionen var af den opfattelse, at det belgiske system for arbejdsløshedsydelser og ydelser ved sygdom førte til indirekte forskelsbehandling af kvinder i strid med artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7.
The Commissronwas of the opinionthat the Belgianunemploymenandt sicknessbenefitsystemsleadtoindirectdiscriminationagainswoment contraryto Article4(1) of Council Directive79/7.
Derfor indledte Kommissionen en procedure i medfør af artikel 169 i EØF-traktaten og gjorde gældende, at Kongeriget Belgien havde tilsidesat sine forpligtelser i medfør af EØF-traktaten ved ikke at træffe alle de foranstaltninger, der var nødvendige for den fuldstændige og nøjagtige anvendelse af ovennævnte direktiv.
Thereforei,tbroughtinfringemenptroceedingsunder Article1 69 ofthe EECTreatyseek,inga declarationthat by failingtotake all measuresnecessaryfor the completeandpreciseapplicationof the abovementionedDirective, the Kingdomof Belgiumhadfailedto fulfilitsobligationunderthe EECTreaty.
Efter bestemmelserne i den belgiske lovgivning om arbejdsløshedsydelser (kongelig anordning af 8. august 1986 og ministeriel bekendtgørelse af 23. januar 1987) og om forsikring ved sygdom og invaliditet (kongelig anordning af 30. juli 1986) var ydelsesmodtagerne opdelt i tre grupper: 1) arbejdstagere, der boede sammen med en eller flere personer, som ikke havde nogen indkomst, 2) arbejdstagere, der boede alene, og 3) arbejdstagere, der boede sammen med en person, som havde indtægter.
By way of introductionthe, Courtrecalledthataccordingto its establishedcaselaw Article4(1) of the Directiveprohibitedlessfavourabletreatmentof asociaglroup whenit turned out thatgroupwas was sickness benefit the
Før 1986 blev disse grupper betegnet henholdsvis »familieforsørgere«, »aleneboende arbejdstagere« og »samboende arbejdstagere«.
, entitle men und e t r this systemwas composedof a far higher number ofpersonsof one or
Ydelserne ved arbejdsløshed og sygdom blev beregnet på grundlag af den tidligere erhvervsindtægt med forskellige satser for de enkelte grupper.
'justified other sex, unlessthe measureinquestionwas by objectivefactors unrelatedto any discriminationongroundsof sex'(Case33/89-Kowalska)The.
Efter 18 måneders arbejdsløshed, forlænget med tre måneder for hvert erhvervsaktivt år, fik ydelsesmodtagere, der tilhørte gruppe 3, udbetalt et fast beløb, der eventuelt forhøjedes med et tillæg, såfremt de samlede månedlige ydelser for de personer, der boede sammen med den arbejdsløse, ikke oversteg et vist beløb.
Asfar as unemploymenbenetift was concerned,as a startingpoint,allthoseeligiblereceiveda basicbenefitcorrespondingto 35o/oof theirformerincome.Howevera,fter 18 months without employmentp,lusthree monthsfor eachyear worked, membersof thethirdgroupwere entitledto receivea lump-sumbenefitaccompaniedby a subsequensupptlemenshoutldtheaggregate monthly benefit of cohabitantsnot reach acertainlevel.
Derudover fik ydelsesmodtagerne i gruppe
Next,those eligibleingroups1 and 2 from those supplements w ou
Håndbog om ligebehandling af kvinder og mænd i Den Europæiske Union stk. 1, hvis denne ordning ikke kunne begrundes i hensyn, der var forskelsbehandling på grundlag af køn uvedkommende (sag 30/85 — Teuling).
4(1),if this systemof benefitscouldnot bejustifiedbyreasonsexcludingdiscriminationongroundsof sex(Case 30/85- Teuling).
sagsøgte med den begrundelse, at den belgiske regering havde godtgjort, at den belgiske ordning om ydelser ved arbejdsløshed og sygdom opfyldte et lovligt socialpolitisk formål, at den omfattede tillæg, som var egnede til at nå det forfulgte formål og var nødvendige hertil, og at den således var begrundet i hensyn, som intet havde at gøre med forskelsbehandling på grund lag af køn.
them. The Court rejectedthe applicationof the Commissionon the groundsthat the Belgian Government had shownthat its systemof unemploymenandtsicknessbenefitfulfilleda legitimateobjectiveof itssocialpolicytha,t the supplementsincludedwerelikelyto achievethat objectiveand were necessaryto thatend andthatit wasthusjustifiedbyfactorsunrelatedtoany discriminationon groundsof sex.
For så vidt angik sikringen af et eksistensminimum, havde Domstolen allerede fastslået, at fællesskabsretten ikke var til hinder for, at en medlemsstat som led i kontrollen med sine sociale udgifter tog hensyn til de forholdsvis større behov, som ydelsesberettigede, der havde forsørgerpligt over for en ægtefælle eller en ægtefælle med meget lav indtægt, eller som havde forsørgerpligt over for et barn, havde i forhold til enlige. Domstolen konkluderede, at hvis en medlemsstat af socialpolitiske grunde kunne udelukke enlige fra at modtage en bestemt ydelse, kunne den derfor så meget desto mere nedsætte en sådan ydelse, når der ikke var personer, over for hvem der var forsørgerpligt.
Moreover,the Court notedthat the Belgiansystemas,it stood,tendedto givethe replacemenincomet programmeinstitutedin Belgiumthe characteorf aguaranteedminimumincomefor families W he . re the guarantee of the minimum meansof subsistencewas concernedthe,Court had alreadystatedthat Communitylaw was notopposedto a Member State which,in controllingitssocialexpendituretook, into accountthe relativelygreaterneedsof thosepersonseligiblewho had aspousewho was eithertotallydependenotr whoreceivedonly a verylow incomeor for those who had adependenchtild,by comparisonto personslivingalone.Thus,the Court concludedthat if, in orderto fulfiltheneedsof its socialpolicya, MemberStatecould excludeworkersliving alonefrom entitlementot benefit,itcould allthe more,reducebecause,of the absenceofany dependenpetrsonsthe, benefit which was paidto
EF-Domstolens afgørelser
Mrs A. Verholen (Case C- 87 / 9 0 )a , ft er having pursued
Forenede sager C-87/90, C-88/90 og C-89/90 A. VERHOLEN MOD SOCIALE VERZEKERINGSBANK AMSTERDAM, T.H.M. VAN WETTEN-VAN UDEN MOD SOCIALE VERZEKERINGSBANK AMSTERDAM OG G.H. HEIDERIJK MOD SOCIALE VERZEKERINGSBANK AMSTERDAM
A. VERHOLENv SOCIALEVERZEKERINGSBANK AMSTERDAM,T.H.M.VAN WETTEN-VANUDENv an occupationin the Netherlands up to the age of 61,
Dato for dommen: 11. juli 1991.
Date ofjudgment:1 1 July1991
Fru T.H.M. van Wetten-van Uden (sag C-88/90) samt hustruen til hr. G.H. Heiderijk (sag C-89/90) havde aldrig udøvet erhverv.
Equaltreatmentfor men and women- Socialsecurity ( Coun c iD li r ec tive79/7lEECof 19 Decem-
Efter at være fyldt 65 år fik fru Verholen og fru van Wetten-van Uden afslag fra Sociale Verzekeringsbank på ydelse af fuld pension med den begrundelse, at deres ægtemænd, som var bosiddende i Nederlandene, i visse perioder havde udøvet erhverv i udlandet, hvor de havde været forsikret.
Uden(Case C-88/90 ) as, well asthe wife of Mr G.H. Heiderijk ( CaseC-89/90, had neverpursued an occupation H a v . ing reachedthe age of 65, Mrs Verholen and Mrs Van Wetten-Van Uden were refuseda fullpensionby the SocialeVerzekeringsbankon thegroundthat their spousesres,idenint the Netherlands,had, during certainperiods,pursuedan occupationabroad,and had beeninsuredthere.
Hr. Heiderijk fik nedsat forhøjelsen af sin alderspension, som han modtog, fordi han forsørgede en ægtefælle, som endnu Ikke var fyldt 65 år, ¡det nedsættelsen svarede til det antal år, i hvilke hans ægtefælle ikke havde været forsikret, herunder de år, i hvilke han selv havde arbejdet i Forbundsrepublikken Tyskland.
Mr Heiderijkhadthe supplementot hisold-agepension,in respecotf adependenspousetwho had not yet reachedthe age of65, reducedaccordingto the numberof yearsduringwhich she had not beeninsuredinc,ludingthoseduringwhich he workedin West Germany.
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder — social sikring (Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
The claimantsappealedagainsthet decisionsof the SocialeVerzekeringsbankto the RaadvanBeroep. Beroep.
Faktiske omstændigheder
r this schemeapp
Ved tre kendelser af 30. januar og 15. februar 1990 forelagde Raad van Beroep, Hertogenbosch (Nederlandene), i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Dom stolen følgende præjudicielle spørgsmål:
, l ic able until an amendmentot the law cameinto effect on 1April 1 985, a marriedwoman,residenint the Nether-
/ sag C-88/90
,lso a Dutchresident was
Den nederlandske lov Algemene Ouderdomswet (i det følgende benævnt »AOW«) Indførte til fordel for personer bosat i Nederlandene samt ikke bosiddende, der var fyldt 65 år, og som havde været indkomst skattepligtige for en virksomhed udøvet i Nederlandene, en almindelig alderspensionsordning, i henhold til hvilken pensionsrettigheder erhvervedes på grundlag af tilbagelagte forsikringsperioder.
, not insuredunderthe AOW becausehe was pursuinganoccupationabroadand wasinsuredunderthe scheme there, was herselexcfludedfromthe schemeduringthecorrespondingperiod.On the other hand, a marriedman, residenint the Netherlandswhose, wife was notinsuredunderthe schemeremainedeligibleunderthe
Ifølge denne ordning, som gjaldt indtil en lovændring, der trådte i kraft den 1. april 1985, var gifte kvinder med bopæl i Nederlandene, hvis ægtefæller, der ligeledes var bosiddende i Neder landene, ikke var forsikret i henhold til AOW, fordi de udøvede erhverv i udlandet, hvor de var forsikret, selv udelukket fra forsikringen for de tilsvarende perioder. Derimod var gifte mænd med bopæl i Nederlandene, hvis ægtefæller var udelukket fra forsikringen, fortsat tilsluttet den nederlandske pensionsordning.
(1)lsthe factthat a nationalprovisionwhich excludedonly marriedwomen from insurance undertheAOW continues to be effective after 22 December1984,in the sensethatafterthat dateit continuesto be the casethat thepensionreceivedby thesewomen may be reducedbecausethey havefailedto fulfil a requiremenfort cover which need not befulfilled by men, compatiblewith Article 4(1)(and/or Article 5) of Directive 79/7IEEC?
Den pen sionsberettigede, som forsørgede en ægtefælle, der endnu ikke var fyldt 65 år, modtog en forhøjet pension. Forhøjelsen nedsattes imidlertid afhængigt af det antal år, ægtefællen ikke havde været forsikret.
Dutch pensionscheme The . beneficiaryof a pensionwhose dependenspousethad not yet reached65receivedan increased pension T h. is supplemenwastneverthelessreducedaccordingto the numberof years
sagen (f.eks. på grund af ukendskab) Ikke påberåber sig dette direktiv?
aquestion might, specifically concern
3) Vedrører artikel 2 i direktiv 79/7/EØF selve dette direktivs personelle anvendelsesområde, eller skal denne artikel betragtes som en afgrænsning (ved siden af afgrænsningen i direktivets artikel 3) af de nationale lovbestemte ordninger, som direktivet gælder for?
(1)Does Communitylaw prevenat nationacoulrtf romtakinginto considerationof its own motionwhethera nationaschemelconformswith an EECdirectivewhenthe periodfor implementationofthat directivehas elapsedi,f the partydoesnot relyon that same directive(forexamplebecausehe is unawareof it)?
Domstolen var af den opfattelse, at det andet og det tredje spørgsmål i sag C-88/90 rejste samme problemer.
(2) a directivewhich had not beenimplementedby thenationaaulthoritieswithinthe timeprescribedwh,ichwas obligatoryon Member Statesand whosepreciseand unconditionaplrovisionsmight, accordingto thecaselawof the Court, be applieddirectlyby a nationalcourt.
I besvarelse af de to spørgsmål henviste Domstolen til sin afgørelse i forenede sager 48, 106 og 107/88 — Achterberg-te Riele, hvori den havde fastslået, at direktivets personelle anvendelsesområde var fastsat i artikel 2, hvorefter det fandt anvendelse på den erhvervsaktive befolkning, på personer, der søgte arbejde, samt på arbejdstagere, hvis erhvervsarbejde var blevet afbrudt af en af de i artikel 3, stk. 1, litra a), nævnte risici.
Consequentlysa,idthe Court,the recognrsedright of apartyto rely,under certainconditionsbe,forea nationalcourt,on a directivefor whichtheperiod ofimplementationhad elapsedcould not excludethepowerof the nationajudgelto considerthat directive,evenif theparty had not reliedon it.
I betragtning af dette konkluderede Domstolen, at den nationale domstol Ikke kunne udvide det personelle anvendelsesområde for direktiv 79/7 med den begrundelse, at parterne i sagen hørte under en national ordning, som f.eks.
Does Communitylaw preventthe nationacoulrtfromtakinginto considerationwhether nationallegalrulescomply with an EECdirectivewhentheperiodfor implementationof that directivehaselapsedin, a case wherethat party cannotrely onthe said directivebecausehe does not fall withinthe scopeof that directivewith regardto persons,evenif the partydoesfallwithinthe scopeofnationaleglislationto whichthat same directiveapplies?
AOW, der var omfattet af en anden bestemmelse 1 direktivet (artikel 3) vedrørende dets materielle anvendelsesområde.
(3) Does Article 2 of Directive 79/7lEEC referto thescope with regardtopersonsof the Directiveitselfor canit be consideredas restrictingthe applicationof the nationallegislationcoveredbythat same Directive(inadditionto the restrictionsunder Article 3 of that Directive)?
/ sag C-89/90
ln Case C-89/90:
1) Kan en part i sager for nationale domstole påberåbe sig artikel 4, stk. 1, (og/eller artikel 5) i direktiv 79/7/EØF, såfremt parten rammes af følgerne af en national diskriminerende bestem melse, der vedrørte ægtefællen, som ikke er part i sagen?
(1)In proceedingsbefore a nationalcourt, can a partyrely on Article4(1)(and/ or Article5) of Directive 79l7lEEC if he suffers the effects of a discriminatorynationalprovisionregardinghis spousewho, isnota partyto the saidproceedings? proceedings?
Med hensyn til det spørgsmål, der var rejst i sag C89/90, bemærkede Domstolen indledningsvis, at retten til at påberåbe sig bestemmelserne i direktiv 79/7 ikke var begrænset til borgere omfattet af direktivets personelle anvendelsesområde, for så vidt man Ikke kunne udelukke, at andre personer kunne have en direkte interesse i at få overholdt forbuddet mod forskelsbehandling på de beskyttede personers vegne.
Concerningthequestionreferredto in Case C-89/90,the Courtmentionedat the outsetthat the rightto relyon the provisions of Directive 79/7 was not restricted topersonswho fell withinthe scopeof the Directiveto, the extentthat it could not be ruled out that othersmight have a directinterestin seeingthe principleofnon-discriminationrespectedon behalf of the persons protected The .