natgillin/translations-raw huggingface dataset:
4) Bemærkninger sikrede beskyttelse bl.a. mod risikoen for invaliditet eller alderdom, og på bestemmelserne om social bi stand, i det omfang, disse var bestemt til at supplere reglerne vedrørende invaliditet.
Comments in so far as they were intended to supplement the invalidity scheme.
For at en ydelse kunne være omfattet af direktivets anvendelsesområde, skulle den således helt eller delvis udgøre en lovbe stemt ordning, der sikrede beskyttelse mod en af de opregnede risici, eller udgøre en form for social bi stand med det samme formål (sag 150/85 — Dra ke).
In order to fall within the scope of that Directive, therefore, a benefit should constitute the whole or part of a statutory scheme providing pro tection against one of the specified risks or a form of social assistance having the same objective (Case 150/85 — Drake).
Det fremgik af den netop citerede dom, at selv om de nærmere regler vedrørende udbetalingen af en ydelse ikke var afgørende for, hvordan den kvalificeres i relation til direktiv 79/7, skulle ydelsen direkte og faktisk være forbundet med beskyttelse mod en af de i direktivets artikel 3, stk. 1, opregnede risici, for at den var omfattet af direktivets anvendelsesområde.
It followed from the judgment just cited that, although the mode of payment was not decisive as regards the identification of a benefit as one which fell within the scope of Directive 79/7, in order to be so identified the benefit should be dir ectly and effectively linked to the protection provided against one of the risks specified in Article 3(1 ) of the Directive.
Domstolen tilføjede dog, at artikel 3, stk. 1, litra a), ikke omfattede lovbestemte ordninger, som havde til formål at sikre personer, hvis faktiske indkomst var lavere end en beregnet indkomst, der blev opgjort ef ter bestemte kriterier, en særlig ydelse til afholdelse af deres boligudgifter.
However, added the Court, Article 3(1 )(a) did not refer to statutory schemes which were in tended to guarantee any person whose real income was lower than a notional income, calculated on the basis of certain criteria, a special allowance enabling that person to meet housing costs.
Modtagerens alder og invalidi tet var kun to af de kriterier, der anvendtes med henblik på at fastslå, om modtageren økonomisk hav de behov for en sådan ydelse.
The age and invalidity of the beneficiary were only two of the criteria applied in order to determine the extent of the beneficiary's financial need for such an allowance.
Den omstændighed, at disse kriterier var afgørende for tilkendelsen af det forhøjede pensionstillæg, var ikke tilstrækkelig til at bringe ydelsen ind under direktiv 79/7's anvendelses område.
The fact that those criteria were decisive as regards eligibility for the higher pensioner premium was not sufficient to bring that benefit within the scope of Directive 79/7.
Domstolen konkluderede, at det forhøjede tillæg varen uadskillelig del af ydelsen som helhed, som skulle opveje det forhold, at modtagerens ind komst ikke var tilstrækkelig til dækning af hans bolig udgifter, og kunne ikke karakteriseres som en selvstændig ordning, der skulle sikre beskyttelse mod visse af de risici, der var opregnet i ovennævnte arti kel 3, stk. 1.
The Court went on to conclude that the premium was in fact an inseparable part of the whole benefit which was intended to compensate for the fact that the beneficiary's income was insufficient to meet housing costs and could not be characterized as an autonomous scheme intended to pro vide protection against one of the risks listed in the abovementioned Article 3(1).
I denne afgørelse synes EFD at have indsnævret det egentlige anvendelsesområde for direktiv 79/7 om so cial sikring.
In this ruling the EG appears to have reduced the material scope of Directive 79/7 on Social Security mat ters.
Den henviste indledningsvis til sin af gørelse i sag 150/85 — Drake, som gik ud på, at der skulle være en »direkte og faktisk« forbindelse mel lem ydelsen og en af de risici, der var opregnet i direk tivets artikel 3, stk. 1.
It started by restating its ruling in case 150/85 — Drake, that there has to be a 'direct and effective link' between the benefit and one of the risks listed in Article 3(1) of said Directive.
Men i Dra/æ-sagen havde EFD udtalt, at en sådan forbindelse var vigtig, men ikke en nødvendig faktor.
In Drake, however, the EG had held that such a link was important, but not a necessary factor.
I den foreliggende sag så EFD på de lovgivningsmæssige hensigter.
In the present case, the EG went on to look at the legislative intentions.
Det Forenede Kon geriges regering fastholdt, at boligtilskuddet tilsig tede beskyttelse af modtagerne deraf mod risikoen for fattigdom og ikke mod de i artikel 3, stk. 1, opreg nede risici.
The UK Government maintained that the housing benefit aimed at the protection of its recipients against the risk of poverty and not against the risks specified in Article 3(1 ).
EFD fulgte denne linje og tog ikke hensyn til ordningens virkninger og den faktiske beskyttelse, den ydede.
The EG followed this line, not taking into account the effect of the scheme and the actual protection afforded.
Herved så EFD bort fra sin tidligere udtalel se i Drafce-sagen om behovet for at anskue fortolk ningen af artikel 3, stk. 1, ud fra en »bred synsvinkel« og for en harmonisk og effektiv anvendelse af lige behandlingsprincippet i hele Fællesskabet.
In doing so, the EG neglected its earlier statement in Drake, in respect of the need for a 'broad approach' as to the interpretation of Article 3(1 ) and for a harmonious and effective application of the equal treatment principle throughout the Community.
Denne af gørelse blev senere stadfæstet i forenede sager C-63 og 64/91 —Jackson og Cresswell.
This ruling was later confirmed in Joined Cases C-63 and 64/91 —Jackson and Cresswell.
I betragtning af svaret på spørgsmål 1 fandt Dom stolen det unødvendigt at besvare det andet spørgsmål.
In view of the answer given to question 1, the Court took the opinion that the second question did not re quire an answer.
I besvarelse af de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In reply to the questions referred to it, the Court ruled as follows:
EF-Domstolens afgørelser
Case C-3 60/90
Ved dom af 18. maj 1990 pålagde Arbeitsgericht arbejdsgiveren at give hende 50,3 ti mers afspadsering. Arbejdsgiveren appellerede denne dom til Landesarbeitsgericht Berlin.
If Mrs Botel had been em­ployed full-time, the association in question would have been required by the aforesaid national provi­sions to compensate her within the limit of the fulltime working hours, viz. for additional time of 50.3 hours.
Dato for dommen: 4. juni 1992.
Date of judgment: 4 June 1992.
2) Spørgsmål, der blev forelagt EFD
Reference: Not yet reported. '°
Reference: Endnu ikke offentliggjort.
The employer, in turn, appealed to the Landesar­beitsgericht Berlin.
Emne: Beskæftigelse — forskelsbehandling på grund lag af køn — lige løn — deltagelse i kurser — del tidsbeskæftigede
Subject-matter: Employment — Sex discrimination — Equal pay — Training courses — Parttime workers (EEC Treaty, Article 119; EEC Council Directive 75/117 of 10 February 1975).
(EØF-traktaten, artikel 119, og Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975).
By order of 24 October 1990, the Landesarbeitsger­icht Berlin, referred the following question to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the Treaty:
1 ) Er det foreneligt med artikel 119 EØF og Rådets direktiv 75/117 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder, når lovbestemmelser sikrer bedriftsrådsmedlemmer godtgørelse (efter princippet om tabt arbejds fortjeneste) for arbejdstid, der er gået tabt på grund af deltagelse i kurser (som formidler kundskaber, derer nødvendigefor bedriftsrådsar bejdet), uden at sikre godtgørelse i form af af spadsering eller overtidsbetaling indtil et niveau, der svarer til fuld arbejdstid, for bedriftsrådsmedlemmer, som er deltidsbeskæftigede, men er forpligtet til at bruge tid ud over deres individu elle arbejdstid på sådanne kurser, selv om en væsentlig større procentdel af kvinder end af mænd berøres af denne bestemmelse?
(1 ) Is it compatible with Article 119 EEC and Coun­cil Directive 75/117 on the approximation of the laws of the Member States relating to the applica­tion of the principle of equal pay for men and women for legislative provisions to guarantee staff committee members compensation (according to the loss-of-pay principle) for work-time lost by reason of attendance on courses (which provide knowledge necessary for the work of the staff committee), whilst not providing compensation in the form of leave or money, up to a level corre­sponding to full working hours, for staff com­mittee members who work parttime but are ob­liged to devote further time in addition to their individual working hours to such courses, even though the proportion of women affected by these provision is significantly higher than that of men?
Fru Bötel, en deltidsbeskæftiget hjemmehjælper, ar bejdede i gennemsnit 29 1/4 timer om ugen.
Mrs Botel, a parttime home nurse, worked an aver­age of 29.25 hours per week.
Siden 1985 havde hun været formand for bedriftsrådet i et af sin arbejdsgivers kredsforbund.
Since 1985, she had been chairman of one of her employer's district staff committees.
11989 deltog hun i seks kurser, som formidlede kundskaber, der var nødvendige for bedriftsrådsarbejdet i henhold til arti kel 37, stk. 6, i Betriebsverfassungsgesetz af 15. ja nuar 1972, og som navnlig dækkede arbejdsret og selskabsret.
In 1989, she attended six training courses on topics necessary for the work of staff committees within the meaning of Section 37(6) of the Act on the Organization of Enterprises (Betriebsverfassungsge­setz) of 1 5 January 1972, and which covered employ­ment law and the law of enterprises in particular.
I medfør af stk. 2 sammenholdt med stk. 6 i ovennævnte lovs artikel 37 skulle medlemmer af bedriftsråd, som deltog i sådanne kurser, frigøres fra deres arbejdsforpligtelser uden lønnedgang.
Pursuant to the combined provisions of subsections (2) and (6) of section 37 of the abovementioned act, members of a staff committee who attended such courses should be released from their work obliga­tions by their employer, without a reduction in pay.
I hen hold til disse bestemmelser ydede fru Böteis arbejds giver godtgørelse i forhold til hendes individuelle ar bejdstid for de timer, hun som følge af kurserne ikke havde arbejdet.
Under these provisions Mrs Botel was paid by her employer for the working hours which she spent on the courses and during which she did not therefore work, but only in respect of her individual working hours.
Hun fik derfor ikke godtgørelse for de undervisningstimer, som lå uden for hendes indivi duelle arbejdstid.
In reply to the question referred to it, the Court first­ly found it necessary to determine whether compensa-
Såfremt fru Bötel havde arbejdet på fuld tid, skulle den pågældende sammenslutning ef ter de nævnte lovbestemmelser have givet hende godt gørelse inden for den fulde arbejdstid, dvs. yderlige re 50,3 timer.
Summary based on the English version of this judgment pub­lished in 11992] 3 CM.L.R. 446.
I besvarelse af det forelagte spørgsmål fandt Dom stolen det for det første nødvendigt at afgøre, om godtgørelse i form af afspadsering eller overtidsbe taling for kurser, der formidlede kundskaber, der var nødvendige for bedriftsrådsarbejdet, var omfattet af begrebet »løn« i henhold til traktatens artikel 119 og direktiv 75/117.
Case-law of the European Court of Justice tion, in the form of paid leave or payment for over time, for training courses on topics necessary for the work of staff committees, was in the nature of 'pay' within the meaning of Article 119 of the Treaty and Directive 75/117.
Ifølge fast retspraksis dækkede be grebet »løn« i artikel 119's forstand enhver nutidig el ler fremtidig ydelse — i penge eller naturalier —
According to its settled case-law, the definition of pay within the meaning of Article 119 covered all consideration, whether in cash or in kind, whether immediate or future, provided that the worker received it, albeit indirectly, in respect of his employment from his employer, whether under a con tract of employment, by virtue of legislative provi sion or on a voluntary basis.
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab ling, såfremt bedriftsrådsarbejde blev klassificeret som en særlig form for arbejde, der skulle udføres i henhold til arbejdskontrakten.
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community
I besvarelse af det forelagte spørgsmål statuerede Domstolen: som arbejdstageren som følge af arbejdsforholdet modtog direkte eller indirekte fra sin arbejdsgiver i medfør af en arbejdskontrakt, en lovbestemmelse eller på frivilligt grundlag.
In answer to the question submitted to it, the Court held that:
Domstolen fandt, at denne definition kunne anvendes i et tilfælde som det fore­liggende, og fortsatte, at selv om den pågældende form for godtgørelse ikke som sådan var en følge af arbejdskontrakten, blev den dog betalt af arbejdsgiver­en i medfør af lovens bestemmelser og på grund af arbejdsforholdet. Bedriftsrådsmedlemmer var nødven­digvis ansat i virksomheden, og de havde til opgave at varetage personalets interesser og således fremme et harmonisk forhold mellem arbejdsgiver og ar­bejdstagere i virksomheden og i dennes interesse.
Article 119 of the EEC Treaty and Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principley of equal pay for men and women make it unlawful for national legisla tion applicable to many more women than men to limit, on the basis of their individual work timetable, the compensation that members of staff committees employed parttime are to receive from their em ployer in the form of paid holiday or pay for overtime in respect of their participation in training courses concerned with the activities of staff committees or ganized within the fulltime work timetable in force in an undertaking but exceeding their individual work timetables, whilst the members of staff committees who work full time are compensated, for their participation in the same training courses, on the basis of a fulltime work timetable.
Domstolen tilføjede, at en sådan godtgørelse endvi­dere havde til formål at give bedriftsrådsmedlemmer en indtægtskilde, selv om de under kurserne ikke udførte det arbejde, der var fastsat i deres arbejdskon­trakt.
It is open to a Member State to establish that such legislation is justified by objective factors unconnected with any discr mination based on sex.
Domstole fandt det for det andet nødvendigt at afgøre, om bedriftsrådsmedlemmer, der var deltids­beskæftigede, på grund af anvendelsen af national lovgivning blev behandlet forskelligt fra dem, der ar­bejde på fuld tid, med hensyn til godtgørelse for deltagelse i kurser.
This case contains a good example of indirect discri mination of female parttime workers to which no jus tification could be found.
Domstolen påpegede, at de to ka­tegorier af bedriftsrådsmedlemmer brugte det sam­me antal timer på de pågældende kurser.
The German law provided that the activities of the employees relating to their membership of a staff committee should not result in a reduction of salary but they should not receive any extra remuneration for these activities, even if per formed during spare time.
Men, da de deltidsbeskæftigede medlemmer af arbejdsgiveren fik en godtgørelse, der var mindre end godtgørelsen til fuldtidsbeskæftigede medlemmer, udgjorde dette en forskelsbehandling. For det tredje bemærkede Domstolen, at bedriftsrådsmedlemmer med deltids­beskæftigelse som regel var kvinder, og at der var langt flere kvinder end mænd i denne situation.
However, the EG found that this could not justify discrimination between parttime and fulltime workers.
2) Spørgsmål, der blev forelagt EFD
Question referred to the ECJ
Sag C-9/91
Case C-9/91
Ved kendelse af 3. december 1990 forelagde High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division, i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
By order of 3 December 1990, the High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division, referred the following question to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
a) en medlemsstat i medfør af artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7/EØF opretholder for skellige pensionsaldre for mænd og kvinder (65 år for mænd, 60 år for kvinder) med henblik på ydelse af alders- og arbejdsophørspensioner og hvor
(a) pursuant to Article 7(1 )(a) of Directive 79/7/EEC a Member State preserves differ­ent pensionable ages for men and women (65 for men, 60 for women) for the purpose of granting oldage and retirement pensions; and
Emne: Ligebehandling af mænd og kvinder — bidrags- perioder (Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december b) bidrag til nationale forsikringsordninger fi nansierer en række ydelser, herunder statens arbejdsophørspension,
Subject-matter: Equal treatment for men and women — Contribution periods (EEC Council Directive 79/7 of 19 December 1978).
1) Faktiske omstændigheder er det da ifølge artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7/EØF tilladt, at en medlemsstat fraviger det i direktivets artikel 4 fastsatte princip om ligebe handling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring i) ved at kræve, at mænd skal betale bidrag til den nationale forsikringsordning fem år længere end kvinder for at opnå den samme grundpension, og ii) ved at kræve, at mænd, som har lønnet beskæftigelse, indtil de fylder 65 år, skal fortsætte med at betale bidrag til den nationale forsikringsordning indtil den alder, når kvin der over 60 år ikke skal betale bidrag til den na tionale forsikringsordning, uanset om de har lønnet arbejde efter at have nået den alder?
(b) national insurance contributions fund a range of benefits including state retirement pension; does Article 7(1 )(a) of Directive 79/7/EEC permit a Member State to derogate from the principle of equal treatment for men and women in matters of social security set out in Article 4 thereof:
Equal Opportunities Commission (i det følgende benævnt »EOC«) havde indgivet begæring til High Court om domstolsprøvelse med henblik på at få fastslået, at Det Forenede Kongeriges pensionsordning med bidragspligt indebaren ulovlig forskelsbehand ling af mænd på grundlag af deres køn i strid med EØF-retten som følge af, at mænd ifølge ordningen skulle betale bidrag i 44 år og kvinder i 39 år for at opnå ret til samme fulde grundbeløb i arbejds ophørspension, og af, at mænd mellem 60 og 64 år, som arbejdede, indbetalte bidrag, mens kvinder i samme situation ikke gjorde det.
The Equal Opportunities Commission ('EOC') brought an application for judicial review in the High Court, seeking a declaration that the UK contribu­tory State pension scheme unlawfully discriminated on grounds of sex against men contrary to EEC law, in that it required men to pay contributions for 44 years and women for 39 years in order to qualify for the same full basic retirement pension, and in that a man working between the ages of 60 and 64 paid contri­butions whereas a woman in the same situation did not.
EOC krævede det tilli ge fastslået, at Secretary of State for Social Security ved at have undladt at bringe relevante bestemmelser i Social Security Aet 1975 og Social Security Pensions Aet 1975 i overensstemmelse med EØF-direktivet om social sikring (79/7) havde tilsidesat den i direktivets artikel 5 fastsatte forpligtelse, ¡følge hvilken medlems staterne skulle træffe de nødvendige foranstaltnin ger til at sikre, at eventuelle diskriminerende bestem melser, der var omfattet af direktivets anvendelses område, blev ophævet.
The EOC also sought a declaration that by fail­ing to bring relevant provisions of the Social Security Act 1975 and the Social Security Pensions Act 1975 into line with EEC Social Security Directive 79/7, the Secretary of State for Social Security was in breach of the obligation laid down in Article 5 of the Directive requiring Member States to take the necessary mea­sures to ensure that any discriminatory provisions fall­ing within the scope of the Directive were abolished.
High Court søgte ved sine spørgsmål at få klarlagt, om ovennævnte former for forskelsbehandling, som i princippet var i strid med direktivets artikel 4, stk. 1, alligevel kunne tillades midlertidigt i medfør af den ret, der ved artikel 7, stk. 1, litra a), blev givet medlems staterne til at fravige direktivet ved at fastsætte en pen-
By its questions the High Court sought to ascertain whether those forms of discrimination described above, which were in principle contrary to Article 4(1 ) of the Directive, were nonetheless temporarily per­missible by virtue of the power conferred upon Member States by Article 7(1 )(a) to derogate from the Directive by fixing different pensionable ages for
EF-Domstolens afgørelser sionsalder, der var forskellig for mænd og kvinder med henblik på ydelse af alders- og arbejdsophør spensioner.
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community men and women for the purposes of granting oldage and retirement pensions.
Spørgsmålet var således, om denne undta gelse blot tillod, at mænd og kvinder blev behandlet forskelligt med hensyn til, hvornår de blev pensionsbe rettigede, eller om den tillige indebar andre lovgiv ningsmæssige og økonomiske følger af forskellen i pensionsalderen, som f.eks. pligten til at betale bi drag indtil den pågældende alder.
The question, therefore, was whether that power of derogation merely al lowed men and women to be treated unequally with respect to the moment at which they became enti tled to a pension or whether it also covered other le gislative and financial consequences flowing from a different pensionable age, such as the obligation to contribute until reaching that age.
Endvidere fandt Domstolen, at undtagelsen i artikel 7, stk. 1, litra a) ville være blevet betydningsløs, så fremt de pågældende medlemsstater var blevet tvunget til inden udløbet af den seksårsperiode, der var fastsat i artikel 8 for gennemførelse af direktivet, at gennemføre en generel omlægning af bidrags- og ydelsessystemet og væsentligt ændre en finansiel li gevægt, der byggede på en bidragspligt, der varede indtil en pensionsalder, der var forskellig for mænd og kvinder.
envisaged by Article 7(1 )(a). Moreover, the Court considered that the derogation laid down in Article 7(1 )(a) would be rendered nugatory if the Member States concerned would have been obliged, before the expiry of the six-year period laid down by Article 8 for the implementation of the Directive, to undertake a general restructuring of the system of contributions and benefits and to alter substantially a financial equi librium based on an obligation to contribute until pensionable ages that were different for men and wo men.
Domstolen konkluderede, at det ville være i strid med selve formålet med artikel 7, stk. 1, at udelukke undtagelser med hensyn til bidragsperioder, der blev fastsat på grundlag af pensionsalderen.
The Court concluded that to exclude from the derogation discrimination concerning contributions periods, determined according to pensionable age would thus be contrary to the very objective of Article 7(1).
I besvarelse af det forelagte spørgsmål statuerede Domtolen:
In answer to the question submitted to it, the Court ruled that: