natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Herudover har turismen i Nord­og Syditalien og Irland fået del i særlige EIB­og NIC­lån; Investeringsbanken har også finansieret et hotel i Tyskland og en hotelskole i Storbritannien.
The tourism sector also gained from specific NIC loans in the Centre­North of Italy and EIB loans in the Mezzogiorno and Ireland. The Bank also financed a hotel­restaurant in Germany and a catering school in Plymouth in the United Kingdom.
Alle de her nævnte lån vedrører kun året 1983 og er derfor kun eksempler på, hvad der udrettes på basis af Fællesskabets lånvevirksomhed.
The above list concerns only projects aided in 1983.
Denne virksomhed bør udvides for at mindske de regionale skævheder og sætte ny gang i den økonomiske vækst og beskæftigelsen.
It shows what the Community's borrowing and lending policy can achieve.
Men det kræver store europæiske investe­rings­ og moderniseringsprogrammer især i industrien, energisektoren og tran­sportsektoren ■
This policy must be strengthened further to help reduce regional disparities and promote economic growth and employment through large­scale European investment and moderni­zation programmes, especially in the industry, energy and transport sectors ■
* Der findes ligeledes kontorer i andre lande og bl.a. i alle EF-landene.
Capitol Centre, Franklin Street, PO Box 609, Manuka 2603, Canberra ACT - Tel. (062) 95 5000 00
Kontoret for De europæiske Fællesskabers officielle Publikationer
(202) 862-9500 - 245 East 47th Street, 1 Dag Hammarskjöld Plaza, New York, NY 10017 - USA - Tel. (212)371-3804
Islutningen af januar 1984 traf Europa­Kommissionen — efter at have indhen­tet Ministerrådets samstemmende udtalelse — beslutning om frem til 31. de­ cember 1985 at videreføre det system af produktions­kvoter og produktions­overvågning, som indførtes i stålsektoren i oktober 1980.
December 1985 the system of monitoring and production quotas introduced into the steel industry in October 1980.
På dette grundlag videreføres nu Fællesskabets stålpolitik, der har til formål at genskabe den europæiske stålindustris levedygtighed og konkurrenceevne.1)
Community efforts to restore the competitiveness and viability of the European steel industry are, therefore, to continue.1
Denne politik var blevet en nødvendighed: I ti år har stålindustrien nu været i en krise uden fortilfælde.
Such efforts are certainly necessary. The industry has been going through a crisis of unprecedented proportions for a decade.
Trods fremgangen i 1984 kan de europæiske virksomhe­ders produktionstal bedre sammenlignes med niveauet for 20 år siden end med rekordåret 1974.
Despite some advances during 1984, crude steel output in the Community is now closer to the level of 20 years ago than the peak reached in 1974.
Antallet af beskæftigede i sektoren falder til stadighed, og hele regioner, hvor stålindustrien tidligere sikrede velstanden, gennemgår i dag store omstillinger.
The number of steel workers continues to decline. Whole regions, whose prosperity depended on steel, are in the throes of painful economic restructuring.
Gennem næsten 30 år — fra slutningen af den anden verdenskrig til 1974 — oplevede de industrialiserede landes stålindustri en udvikling, der nøje fulgte den økonomiske vækst.
For nearly 30 years from the end of the Second World War to 1974, steel production in industrialized countries expanded in line with economic growth.
Stål var en nødvendighed for produktion af udstyr og mange forbrugsgoder, for byggesektoren såvel som for transportsektoren.
Steel is a vital component in the manufacture of a whole range of machinery and comsumer goods and in the building and transport industries.
Indtil 1974 steg verdensefterspørgselen efter stål gennemsnitligt 6,0 pet. årligt. Fra 1946 til 1974 seks­dobledes verdensproduktionen — fra 112 til 704 mio tons.
Up to 1974 world demand for steel grew by 6% a year.
Fællesskabslandenes produktion nåede op på 156 mio tons.
Community steel production reached 156 million tonnes.
Billedet skiftede herefter fuldstændigt.
After 1974, the picture changes completely.
Efter det første »oliechok« faldt efter­spørgselen og produktionen af stål brat i 1975.
Following the first 'oil shock', demand for, and production of, steel fell abruptly in 1975.
Stigningen i verdensefter­spørgselen har siden da været mindre end 0,5 pet årligt frem til 1983, og produktionen er også kun steget svagt. Den nåede i 1983 med 662 mio tons kun 3 pet. over 1975­niveauet og ligger stadig langt under de 704 mio tons i 1974.
In the years up to 1983 the annual increase in world demand was less than 0.5%.
I Fællesskabet faldt produktionen af råstål mere end 13 pet. fra 1975 til 1983 (til lidt under 110 mio tons).
Within the Community crude steel production feel even more sharply, by 13% between 1975 and 1983, when the total fell just short of 110 million tonnes.
Sammenligner man med 1974­produktionen, er der tale om et fald på 30 pet. Hvorfor skete disse forandringer?
This was 30% below the 1974 figure.
Π Den økonomiske afmatning betød en svækkelse af verdensefterspørgselen, bl.a. fordi en række stålforbrugende sektorer gik tilbage eller stagnerede: byggeri, produktionsudstyr, skibsbygning m.v.
D The recession slowed world demand. The traditional steel-consuming sectors were shrinking or in decline: building, light-engineering and shipbuilding.
Hertil kom, at der blev udvik­let erstatningsprodukter for stål, og at ændringer i såvel produktudformnin­gen som produktionsmetoderne bidrog til at svække anvendelsen af stål.
What is more, the development of alternative products and changes in the design and methods of manufacturing finished goods, particularly in industri­alized countries, further reduced the demand for steel.
I bilsektoren oplevede man f.eks., at mængden af stål pr. bil faldt 10 pet. fra 1975 tU 1980.
In the car industry alone steel requirements in the manufacture of vehicles shrank by 10% between 1975 and 1980.
Π Stålproduktionens geografi ændrede sig voldsomt.
Π The international steel-making map has been re-drawn.
I de industrialiserede lande faldt efterspørgselen.
In the industrialized countries, demand is declining.
Deres forbrug gik ned fra 124 mio tons til 100 mio tons, og deres andel af verdensforbruget af stål faldt fra 59 til 46 pet. Disse
Between 1974 and 1983, their share of world steel consumption has fallen from 59% to 46%.
ændringer i efterspørgselsmønsteret har omvendt været til gavn for udvikling af stålindustri i udviklingslandene og de netop industrialiserede lande (Brasi­lien, Mexico, Kina, Korea osv.).
tion fell from 124 million tonnes to 100 million tonnes. This geographical shift in demand for steel has encouraged the development of local industries in developing or newly industrialized countries, such as Brazil, Mexico, China and South Korea.
Selv om disse lande fortsat er nettoim­portører af stål, dækker de i stadig større grad deres eget behov og deres andel af verdensproduktionen er steget fra 8 pet. i 1970 til 16 pet. i 1983.
While remaining net importers of steel, these new produc­ing countries have increasingly covered their own needs and established an expanding share in world production: 8% in 1970, 16% in 1983.
I samme periode faldt industrilandenes andel fra 66 til 52 pet.
During the same period, the share of industrialized countries fell from 66% to 52%.
D På et verdensmarked, der var karakteriseret af ringe vækst og hård priskurren­ce, havde de nye producenter alle trumferne: nye konkurrencedygtige pro­duktionsanlæg, lavere lønomkostninger, og lettere adgang til råvarerne.
D In a very slowly expanding world market, with competition forcing prices down, new producers have a number of advantages: modern and competitive plants, lower wages and, frequently, easier access to raw materials.
Såle­des var produktionsomkostningerne i 1980 15­25 pet. lavere i Sydøstasien og Latinamerika end i Europa og USA.
In 1980 production costs in South­East Asia and South America were 15 to 25% lower than those in Europe or the United States.
Man skønner, at det kræver 7,4 arbejdstime at producere en ton råstål i Det europæiske Fællesskab, mens det i Japan kan gøres med en arbejdsindsats på 4,5 timer.
It has been estimated that the production of one tonne of steel takes an average of 7.4 man hours in the Community but only 4.5 man hours in Japan.
Denne utilstrækkelige konkurrenceevne, der først og fremmest skyldes opdelingen af produktions­strukturerne, og det tekniske efterslæb, som stadig præger store dele af den europæiske stålindustri, har medført at markedssituationen er blevet forværret og at man derfor har set eksporten falde fra 34 mio tons i 1974 til 24 mio tons i 1983.
Geographically scattered and lagging behind technically, the European industry has lost its competitive edge. Exports fell from 34 million tonnes in 1974 to 24 million tonnes in 1983.
D Trods produktionsnedgangen fortsatte den europæiske stålindustris produk­tionskapacitet med at stige fra 1974 til 1980. Produktionskapaciteten kom helt op på 200 mio tons i 1980.
□ Despite the slide in production, steel capacity in the Community increased between 1974 and 1980, when it topped 200 million tonnes.
Begejstringen i vækstårene og især den kraftige konjunkturstigning i 1973­1974 fik den europæiske stålindustri til at genoptage produktionen i fabriksanlæg med ringe ydeevne og til på anden måde at øge produktionskapaciteten.
The heady years of economic growth, and the seemingly good situation of 1973­74, encour­aged the European steel industry to reactivate inefficient plants and launch a programme of expansion.
Samtidig faldt så efterspørgselen og dermed produktionen fra 1974 til 1983. Denne periode har derfor været præget af stigende underudnyttelse af et voksende produktionsapparat.
When demand and production declined between 1974 and 1983, the inevitable result was an increasing under­utilization of the means of production.
Fællesskabets produktionsapparat havde en udnyttelsesgrad på 87 pet. i 1974, men udnyttelsen faldt til 63 pet. i 1980 og 57 pet. i 1983.
The Community industry was working at 87% capa­city in 1974, 63% in 1980 and 57% in 1983.
Heroverfor står, at man normalt regner med, at teknikken kun kan udnyttes optimalt, hvis udnyttelsesgraden ligger et sted mellem 80 og 90 pet.
The optimum use rate is estimated at between 80 and 90%.
Konsekvenserne for den europæiske stålindustri:
The consequences for the European industry were:
D En strukturel uligevægt mellem udbud og efterspørgsel og deraf følgende faldende priser.
D A permanent imbalance between the supply and demand for steel, and, as a result, a slide in prices.
Som følge af den faldende efterspørgsel på EF's indre marked og den stadige risiko for overproduktion bliver konkurrencen mellem de europæiske producenter hårdere og hårdere, hvoraf følger at priserne falder yderligere med en tendens til at komme under virksomhedernes rentabilitets­niveau.
Faced with slackening demand within the Community and the threat of permanent surpluses, European manufacturers stepped up internal competition. Prices fell sharply to the point where companies were no longer profitable.
Prisfaldet fra 1974 til 1977 anslås til at have været ca. 45 pet.
Between 1974 and 1977, prices fell by an average of 45%.
Regeringerne greb massivt ind for at opveje virksom­hedernes tab, og man var vidne til en ukontrolleret forøgelse af de offentlige indgreb.
From 796 000 in 1974, the number of steel workers in the Community fell to 480 000 in 1983, a reduction of nearly 40%. In the 1974­80 period alone, the reduction was 31%.
Fællesskabets afgørende rolle for Europas stålindustri
The steel industry in Europe: a decisive role for the Community
Underskrivelsen af Paris­traktaten i 1951 og oprettelsen af Det europæiske Kul­og Stålfællesskab betød for den europæiske stålindustri starten på en periode med fortsat ekspansion.
The signing of the Treaty of Paris in 1951 and the creation of the European Coal and Steel Community (ECSC) heralded a period of continuous expansion for the European steel industry.
Afskaffelsen af toldskrankerne medførte en hurtigt udvikling i samhandelen med kul og stål indenfor Fællesskabet, hvilket bidrog til at øge medlemslandenes velstand og økonomiske uafhængighed.
The abolition of customs barriers led to a rapid increase in the Community's internal trade in coal, which in turn helped to promote the prosperity and economic interdependence of Community countries.
Samhandelen voksede 129 pet. i løbet af de første fem år af EKSF's levetid.
Trade increased by 129% in the first five years of the ECSC.
I dag eksporterer de enkelte landes stålindustrier i gennemsnit ca. 25 pet. af deres produktion til de andre medlemslande.
National steel industries now export an average of 25% of their output to other Members States.
Udover at øge virksomhedernes afsætningsmuligheder, lettede EKSF virksomhedssammenslutninger og fremmede rationalisering af produktionen hvad der førte til en højere produktivitet.
By expanding markets the ECSC also fostered company mergers and encouraged the rationalization of production and increased productivity.
I forhold til det nuværende Fællesskab har stålindustrien ikke samme betydning, som den havde ved Kul­ og Stålfællesskabets start.
Within the present Community, steel manufacturing does not have the preeminent importance it enjoyed when the ECSC was founded.
Men stålsektoren har dog stadig betydelig vægt i de fleste medlemslande.
But it still represents an important part of the economy of most Member States.
Stål er fortsat et af de vigtigste led i produktionskæden for et meget stort antal produkter, og Europa vil ikke kunne give afkald på at producere stål uden dermed at øge sin afhængighed af lande udenfor Fællesskabet, — en afhængighed, som vedrørende energi, råvarer, databehandling m.v. er stor nok i forvejen.
Steel still forms an important link in the production chain for a wide range of goods. Europe could not abandon steel making without increasing its dependence on the rest of the world, already acute in other areas such as raw materials, energy and information technology.
Omkostningerne ved en kostbar og subsidieret stålindustri vil skulle bæres af andre erhvervssektorer, — hvad enten det sker via priserne eller via skatterne.
The cost of a dear steel or subsidezed steel policy would be borne by other sectors of the economy, either through steel prices or taxes.
Dertil kommer ligeledes meget alvorlige virkninger for Fællesskabets forhold til dets vigtigste handelspartnere.
There would also be serious consequences for the Community's relations with its chief trading partners.
De vil ikke kunne acceptere en ståleksport fra Fællesskabet til priser, der er kunstigt lave i kraft af subsidier — og de vil heller ikke kunne acceptere, at høje salgspriser indenfor Fællesskabet medfører, at dette lukkes for import af billigere varer udefra.
These countries would refuse to import steel products at prices reduced artificially by subsidies. They would also complain if selling prices in the Community were maintained at such a high level that lower price imports were shut out.
Målet er at sikre, at en konkurrence­dygtig og stærk europæisk stålindustri kan overleve og genfinde den er­hvervsøkonomiske balance.
Restructuring poses a host of political, economic and social problems. The European Community has a vital role to play in solving them.
På længere sigt drejer det sig om, at de stålforbru­gende virksomheder kan få deres råvarer til nogenlunde samme priser, som de
Some Member States might well have been tempted to ride out the crisis by adopting national policies which would, in the long term, have been disastrous, such as the proliferation of State aids and the protection of the domestic market.
En fælles politik er ligeledes nødvendig for at kunne tage konkurrencen op med den andre industrilande og de nye producenter uden at anvende protektionistiske foranstaltninger. Den fælles indsats for at tilpasse produktionsapparatet må imidlertid være tålelig for alle.
producing countries without resorting to protectionism.
De ofre, som omstruk­tureringen kræver må fordeles ligeligt. Dette gælder især de sociale og regionale konsekvenser.
The sacrifices forced by restructuring must be shared fairly, particularly in their social and regional consequences.
Krisen har ændret Fællesskabets rolle i forbindelse med udviklingen i stålindu­strien fuldstændigt.
The recession forced great changes in the Community's role in the steel industry.
Indtil 1974 var EKSF rammen for udviklingen vedrørende produktion og samhandel. Derefter blev EKSF en markedsregulerende institu­tion, som tilskyndede medlemslandenes industrivirksomheder til en ordnet om­strukturering.
Up to 1974 the ECSC provided a framework for increasing steel production and trade.
EKSF­traktaten giver Europa­Kommissionen såvel kompetance som konkrete muligheder for at gribe ind overfor virksomhedernes planlagte investeringer, offentlig støtte, produktionens omfang og salgspriserne.
Since the crisis began, the Community has assumed an ever-expanding role. On the one hand, it has regularized the market to staunch the continuing deterioration in the finances of steel firms.
Fællesskabet har derud­over i kraft af EKSF­ midlerne, Den europæiske Investeringsbank og Den europæiske Fond for Regionaludvikling mulighed for at yde et vist — men dog stadig beskedent — bidrag til moderniseringen af stålindustrien, til omstilling af de kriseramte regioner og til omskoling af de stålarbejdere, der mister deres arbejde.
On the other hand, it has encouraged the adaptation of plants and machinery to the new market conditions and the recovery of European competitiveness. At the same time, the Community has increased its assistance to steel workers and regions, alongside the efforts of Member States and within the limits they have laid down.
Fællesskabet har, siden krisen begyndte, påtaget sig større og større forpligtelser.
• When demand for steel is weak, prices fall and firms tend to increase production to try to cover their fixed overheads.
Samtidig kommer Fællesska­bet til at spille en stadig større rolle i social og regional henseende — som supplement til medlemslandene og indenfor de rammer, som medlemslandene afstikker for Fællesskabet.
Under the ECSC Treaty, this declaration allowed the Commission to impose mandatory restrictions on steel production and deliveries in the Community. These restrictions are enforced in the form of quarterly quotas, for steel production, of which only a proportion can be sold on the Community market.
Det har en række konkrete formål med sin indsats:
The system, in force until the end of 1985, covers more than 80% of Community steel output
Europa­Kommissionens første mål er at standse den finansielle åreladning af virksomhederne gennem en markedsre­gulering, som har til formål at rette priserne op og derved skabe den til omstruktureringen nødvendige kapital.
Measures have been taken to ensure respect for ECSC rules which forbid unfair and discriminatory practices in setting prices and sales conditions. These measures also aim to
• Ved svag efterspørgsel forstærkes prisfaldet af virksomhedernes tendens til at producere mere for at få en bedre dækning for deres faste omkostninger.
persuade firms to increase substantially the prices of steel products worst affected by the collapse of the market.
I 1977 fik Europa-Kommissionen de vigtigste producenter til at indgå en frivillig aftale om begrænsning af stålproduktionen.
Since 1977 the European Commission has set minimum prices or given price guidelines, according to different products.
Tre år efter medførte den økonomiske afmatning, at producentsolidariteten brød sammen, og at priserne faldt yderligere.
Since July 1981 the rules governing prices and selling conditions have been extended to steel wholesalers.
Dette begreb er nævnt i EKSF-traktaten og giver Kommissionen beføjelse til at pålægge virksomhederne bindende produktions- og eksportbegrænsninger for stål indenfor Fællesskabet.
It is important to note that despite this system of price support, the Community's internal steel prices have remained lower than those in the United States and Japan.
Disse produktionskvoter, som skal fortsætte til slutningen af 1985, omfatter mere end 80 pet. af Fællesskabets stålproduktion.
The Community's price policy has therefore not caused serious difficulties for steel consuming industries.
Foranstaltninger ne har derudover til formål at få virksomhederne til at give fuldstændige oplysninger om deres priser på de stålprodukter, der er mest ramt af markedsafmatningen. Europa-Kommissionen har siden 1977 pålagt minimumspriser eller fastsat vejledende priser for disse produkter.
• The effectiveness of Community rescue measures for the steel market could have been threatened by massive or -unregulated imports from the rest of the world.
• Virkningen af disse foranstaltninger må naturligvis ikke sættes til på grund af en massiv og ukontrolleret import fra verden udenfor EF.
Since 1 January 1978, the European Commission has published at regular intervals import reference prices, calculated on the production costs of firms in the most efficient exporting countries.
Dette system giver mulighed for antidumpingforanstaltninger, så snart importpriserne er lavere end disse basispriser.
This system is used to trigger Community anti-dumping measures when steel is imported at below the reference price.
Endvidere har Fællesskabet for at opretholde de traditionelle handelsstrømme indledt et politisk samarbejde med sine handelspartnere.
To maintain traditional steel trade flows, the Community has also entered into cooperation agreements with its trading part ners.
Der er siden 1978 indgået »arrangementer« med de vigtigste ståleksporterende lande og de fornyes år for år.
Since 1978 these arrangements have been renewed each year with the major steel exporting countries.
Disse aftaler tager hensyn til udviklingen i efterspørgselen på EF's marked og fastsætter priser og mængder.
The agreements take account of the demand for steel on the Community market and lay down price and quantitative conditions.
Sådanne aftaler er efterhånden indgået med i alt 15 lande, som tilsammen repræsenterer 80 pet. af Fællesskabets stålimport.
Fifteen countries are involved, covering nearly 80% of Community steel imports.
Fællesskabsvirksomhedernes disciplin på stålområdet har i høj grad bidraget til at rette priserne op.
On the other hand, limits on steel imports in the United States have damaged Community exports.
Selv om de stadig er lave som følge af, at efterspørgselen fortsat er svag, er gennemsnitspriserne dog steget med 25-30 pet. siden produktionskvotesystemet blev indført Ganske vist er en stor del af denne gevinst blevet opslugt af øgede produktionsomkostninger, men der er ikke desto mindre sket en sanering af markedet, som giver den europæiske stålindustri bedre muligheder for at gennemføre — eller fortsætte
The agreement reached in October 1982 permitted the limitation, but not the suppression of the threat of unilateral customs measures. By establishing a link between exports and demand on the American market, this agreement has caused a 27% drop on European steel exports to the United States.
Producenternes solidaritet har også medvirket til at opretholde det fælles markeds enhed, uden at de traditionelle handelsstrømme mellem medlemslandene er blevet ændret væsentligt.
What is more, market support policies cannot be prolonged indefinitely without threatening to distort competition in the steel industry and other steel-consuming industries which have to compete on equal terms with firms in other countries.
I samhandelen med lande udenfor EF har det været muligt at stabilisere EF's import af stålprodukter.
The gap between supply and demand in the steel industry can only be permanently narrowed by the restructuring of steel firms and the restoration of their competitiveness.
Derimod har den amerikanske importbegrænsning ramt Fællesskabets eksport.
To this end, the European Commission must ensure that restructuring plans put forward by companies and Member States are consistent with trends on the steel market.
Der blev imidlertid i 1982 indgået en aftale om et arrangement, som betød, at man kunne begrænse men ikke ophæve risikoen for ensidige amerikanske toldforanstaltninger.
The Commission must also ensure that the financing of these measures does not infringe the Community's competition rules.