natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I den foreliggende sag var der tale om, at staten havde pligt til at give Kommissionen underretning om enhver fravigelse fra den i direktivet etablerede ordning, således at fravigelsen kan gøres til genstand for en procedure, hvorved Rådet stiltiende eller udtryk keligt giver sit samtykke hertil.
It has also had to consider the impact on domestic law of agreements antedating the Community under which because of the transfer of sovereignty to the Commu­nity the latter has assumed the Member States' obligations.
I det foreliggende tilfælde havde medlemsstaten vedtaget en fravigelse uden at give underretning her om.
For instance in the International Fruit judgment,4the Court refused to recognize clauses of the GATT Agreement as directly effective. It
EF-Domstolen fastslog, at den pågældende stat under disse omstændigheder ikke kunne påberåbe sig fravigelsen over for en
' See on this subject H. Tagaras, 'L'effet direct des accords internationaux de la Com­ munauté', [1984] Cali. dr. eur., pp. 15 et seq., especially p. 32.
') Dom af 7.7.1981, sag 158/80, Sml. 1981, s. 1837-1838; jf. også dom af 4.12.1986, sag 71/85, Federatie Nederlandse Vakbeweging, Sml.
3 Case C­192/89 Sevince [1990] ECR 1­3461.
1986, s. 3855 ff. 2) Dom af 19.1.1982, sag 8/81, Sml. 1982, s. 53 ff.
See also Case 9/73 Schlüter [1973] ECR 1135.
161 privat, der påstod de afgiftsbestemmelser bragt i anvendelse, som var i overensstemmelse med direktivet ').
161 confirmed this ruling in a series of judgments given in 1983 on other articles of the GATT Agreement because 'it was based on the principle of negotiations undertaken on a reciprocal and mutually advantageous basis and was characterized by the great flexibility of its provisions, in particular those concerning the possibilities of derogation, the measures which might be taken in cases of exceptional difficulty and the settlement of differences between the con tracting parties'. '
EF-Domstolen tillagde således den i et direktiv foreskrevne forpligtelse til at give underretning samme direkte virkning som en identisk forpligtelse, der er foreskrevet i traktatens artikel 93, stk. 3, vedrørende statsstøtte2).
Recalling that the effect of the General Agreement and of the antidumping code issued to give effect to Article VI was to bind the Community, the Court concluded that the 1988 Regulation, having regard to its recitals, was in conformity and held that:
I Marshall-dommen3) understregede EF-Domstolen således, at ifølge traktatens artikel 189 består et direktivs bindende karakter, som er grundlaget for at støtte ret på det ved en national domstol, kun i forhold til »enhver medlemsstat, som det rettes til«.
'It follows that the new basic Regulation, which the applicant has called in question, was adopted in order to comply with the inter national obligations of the Community, which, as the Court has consistently held, is therefore under an obligation to ensure compliance with the General Agreement and its implementing measures. ...
Heraf følger, at et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private, og at en direktivbestemmelse derfor ikke som sådan kan påberåbes over for sådanne personer ved en national domstol.
In those circumstances, it is necessary to examine whether the Council went beyond the legal framework thus laid down ...' (paragraphs 31 and 32).3
Domstolens praksis mht. direktivers virkning er siden kommet klart til udtryk i en række domme af betydelig rækkevidde.
This being so, the Court had to rule on the plea of illegality regarding Community measures to give effect to an international obligation incumbent on the Community.
Med hensyn til den manglende direkte virkning af forpligtelsen til underretning, når der ikke eksisterer en særlig procedure for fællesskabskontrol, henvises til den i punkt 101 nævnte dom af 13.7.1989.
The obligation upon national courts not to enforce national provisions that infringe directly effective Community law was stated by
1986, s. 723 ff. Jf. også dom af 12.5.1987, sag 372/85, Ministère public mod Oscar Traen, Sml. 1987, s. 2141 ff. 4) Jf. bl.a. dom af 8.10.1987, sag 80/86, Kolpinghuis Nijmegen, Sml. 1987, s. 3969 ff., præmis 9 og 10.
See especially Cases 267-269/81 Società Petrolifera Italiana 11983] ECR 801, at p.
Forholdet til national ret
Relationship to national law the Court in the Lück judgment. '
Det skal indledningsvis bemærkes, at Domstolen har anlagt en bred fortolkning af begreberne myndighed og organ, over for hvilke der kan støttes ret på et direktivs ubetingede og tilstrækkelig præcise bestemmelser »i mangel af rettidige gennemførelsesforanstaltninger... over for enhver national regel, der ikke er i overensstemmelse med direktivet, ligesom private over for staten kan påberåbe sig bestemmelser, der efter deres indhold tillægger private rettigheder i forhold til staten«. ')
The position was repeated in Lorenz and Simmenthal,21where the Court said that 'the relation­ ship between provisions of the Treaty and directly applicable mea­sures of the institutions on the one hand and the national law of the Member States on the other is such that those provisions and measures ... by their entry into force render automatically inappli­cable any conflicting provision of current national law'.4The right of national law to determine the best means of asserting the direct effect of Community law must be reconciled with the fact that directly effective Community rules 'are a direct source of rights and duties for all those affected thereby'.
Man kan således påberåbe sig et direktivs bestemmelser, ikke blot over for en central statslig myndighed som skattevæsenet3), men også over for f.eks. lokalforvaltninger (kommuner)4), myndighe der, som i henhold til forfatningen er uafhængige og har til opgave at opretholde den offentlige orden og sikkerhed5), offentlige myndigheder, som varetager opgaver i forbindelse med den offentlige sundhed6), samt — mere generelt — ethvert organ, som — uanset sin retlige organisationsform — ved en af staten udstedt retsakt har fået til opgave at yde offentlig servicevirksomhed under statens tilsyn, og som med henblik herpå har særlige beføjelser ud over dem, der følger af de regler, der finder anvendelse i forholdet mellem borgerne7).
By virtue of the supremacy of Community law, directly effective provisions of Community law have a blocking effect on later national law. As we have seen, the contrary national law may be legislation improperly implementing a directive.6In the Simmenthal judgment the Court stated forcefully that directly applicable provi­sions of Community law preclude the valid adoption of new na­tional legislative measures to the extent to which they would be incompatible with Community provisions.7As such legislation is invalid, a national court cannot enforce it.
Domstolen har ligeledes udviklet en doktrin vedrørende »direktiv konform« fortolkning af de nationale retsforskrifter.
Factortame* follows directly from Simmenthal, in which the Court found support when holding that a common­law rule precluding the courts' right to order an interim injunction against the Crown should be disapplied in cases involving Community law.
Den nationale domstol er således forpligtet til at fortolke intern ret »i lyset af direktivets ordlyd og formål og at fremkalde det resultat, der tilstræbes ved traktatens artikel 189, stk.
While, in the words of the Simmenthal judgment, 'direct applicability ... means that rules of Community law must be fully
') Dom af 12.7.1990, sag C-188/89, British Caspie, :) Ibidem, præmis 18.
1483 (paragraph 9).
3) Jf. ßecArer-dommen, omtalt i fodnote 2, s. 160, samt dom af 22.2.1990, EKSF mod
Case 106/77 [1978] ECR 629, at p. 643 (paragraph 17).
Førnævnte Marshall-dom. ')
See also Case 43/71 Politi [1971] ECR 1039, at p.
Den nationale domstol skal dog ved fortolkningen af intern ret på baggrund af direktivets indhold tage hensyn til de almindelige retsprincipper, der indgår i fællesskabsretten, herunder princippet om retssikkerhed og om ikke-retroaktivitet.
163 and uniformly applied in all the Member States from the date of their entry into force and for so long as they continue in force', ' in practice the fact that national procedural law determines how directly effective provisions are applied may lead to divergences in their application.
Således udtalte Domstolen i en dom af 11. juni 1987 2), at et direktiv ikke i sig selv og uden hensyn til national lovgivning i en medlemsstat til gennem førelse af direktivet kunne være grundlag for at afgrænse eller skærpe strafansvaret for overtrædelse af direktivets bestemmelser.
It is national courts that are responsible for enforcing the rights that directly effective Community law confers on individuals.2 However, in doing so they must apply national procedure and remedies.
Domstolen understregede i Kolpinghuis Nijmegen-sagen, at de i det foregående anførte løsninger — for så vidt angår pligten til at fortolke den nationale lovgivning på baggrund af direktivets ind hold — »ikke (er) anderledes, hvis den frist, der er givet medlemsstaten til at tilpasse den nationale lovgivning, endnu ikke er udløbet på den relevante dato« 3).
'In the absence of any relevant Community rules, it is for the national legal order of each Member State to designate the compe­tent courts and to lay down the procedural rules for proceedings designed to ensure the protection of the rights which individuals acquire through the direct effect of Community law, provided that such rules are not less favourable than those governing the same right of action on an internal matter. ... The position would be different only if those rules and time­limits made it impossible in practice to exercise rights which the national courts have a duty to protect.'3
Det fremgår med al ønskelig klarhed af en nyere dom, hvilken afgørende rolle Domstolen tillægger de nationale retter med henblik på en korrekt anvendelse af direktiverne:
The time­limits concerned were held by the Court to be reasonable, and limitation periods in general were legitimate in both national and Community law because of the legal certainty they provided.
En spansk ret stillede Domstolen det spørgsmål, om den skulle fortolke en national retsforskrift i lyset af ordlyden af og formålet med Rådets første direktiv (68/155/EØF) af 9. marts 1968 vedrørende selskabsretlig samordning4) for at nægte at forklare et aktieselskab ugyldigt af andre grunde end dem, der er opregnet i artikel 11 i direktivet, som Spanien endnu ikke havde gennemført.
In the absence of procedural rules under Community law, it was national law that was applicable, and the lack of harmonization of national rules would inevitably lead to different time­limits being applied and consequently a degree of diversity in the application of Community law.
Under henvisning til sin doktrin i von Colson- og Kolpinghuis Nijmegen-dommen fastslog Domstolen, »at kravet om fortolkning af national ret i overensstemmelse med artikel 11 i direktiv 68/151 udelukker en fortolkning af nationale lovbestemmelser vedrørende aktieselskaber, der medfører, at et aktieselskab kan erklæres ugyldigt af andre grunde end de i direktivets artikel 11 opregnede« 5)· Selv om Domstolen ikke herved tilkendte direktivet nogen direkte horisontal virkning, blev det pålagt den nationale ret at tage hensyn til direktivet, som var en del af fællesskabsretten og havde forrang
As the former President of the Court of Justice, Judge Mertens de Wilmars, pointed out in his general report to the Ninth Congress of the International Federation of European Law (FIDE),4the Court
2) Dom af 11.6.1987, sag 14/86, Pretore de Salo, Sml. 1987, s. 2545 ff.
Francovich and Bonifaci [1991] ECR 1­5357, paragraph 42.
3) Præmis 17 i nævnte dom. 4) Dom af 13.11.1990, sag C-106/89, Marleasing,
2053 (paragraph 13).
Forholdet til national ret for intern ret, og ikke at bringe nationale forskrifter i anvendelse, hvis disse var i strid med fællesskabsretten ').
Relationship to national law has endeavoured to determine the limits and the conditions of reference to national law. Such reference was only possible if the matter was not regulated by Community law.
En sådan retspraksis skal — ligesom den, der vedrører begrebet offentlig myndighed eller organ — tilskynde medlemsstaterne til en hurtigere gennemførelse af direktiverne.
Also, the national remedies available in the courts to enforce a right under Community law or order the performance of an obligation under Community law must not be any less favourable than those available in similar national proceedings.
Men den fører også til, at man må gøre sig tanker om berettigelsen af den sondring, som i den gældende traktat foretages mellem forordninger og direktiver som retsinstrumenter samt om Domstolens vægring ved at tilkende di rektiver horisontal virkning.
In other words, the prin­ciple of non-discrimination applies.
Denne indstilling vil blive så meget vanskeligere at fastholde, som vi i det foregående (punkt 69) har set, at de fleste direktiver i henhold til Maastrichttraktaten træder i kraft ved at blive offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Finally, the fact that direct effect must be channelled through national remedies may not nullify direct effect by making it imposs­ible to exercise the rights conferred by directly effective Community law.
Direktivernes direkte virkning anerkendes stadig ikke af det franske Conseil d'État (øverste forvaltningsdomstol), men der er dog givet en række præciseringer i de domme, der er afsagt siden Cohn-Bendit-sagen, specielt2) i Alitalia-dommen3).
The minimum requirements of national remedies relate to both the machinery through which remedies are available, limitation periods, penalties for infringements and ancillary matters such as equity, payment of interest, compensation and the fact that illegally levied charges may have been passed on to others, etc.
Der skal her erindres om den fremgangsmåde, der med Conseil d'État's billigelse blev fulgt af sagsøgeren i sidstnævnte sag, med henblik på at fastslå ulovligheden af en fransk forordning, der var i strid med et fælles skabsdirektiv.
In a 1983 judgment, Italian State Finance Administration ν San Giorgio, the Court for the first time applied the adequacy tests announced in the Rewe and Comet judgments ' to national remedies for rights under directly applicable Community law.2The case concerned the repayment of charges levied in breach of Community law.
Selskabet Alitalia havde anmodet de kompetente myndigheder om at ophæve en række fiskale bestemmelser, som ansås for ikke længere at være forenelige eller ligefrem i strid med målene i sjette direktiv.
Under Italian law, repayment of undue charges was conditional on documentary proof that the charges had not been passed on to others.
Da premierministeren ikke havde svaret inden for den fastsatte frist, var dette ensbetydende med en stiltiende afvisning, og denne blev indbragt for Conseil d'État, idet det blev gjort gældende, at der forelå myndighedsmisbrug.
In line with previous decisions,3the Court held that 'Com­munity law does not prevent a national legal system from disallow­ing the repayment of charges which have been unduly levied where to do so would entail unjust enrichment of the recipients'.
Søgsmålet gav Conseil d'État anledning til at erindre om, at de nationale myndig heder ikke efter udløbet af de i et direktiv fastsatte frister lovligt kan lade retsforskrifter gælde, der ikke længere er forenelige med målene i det pågældende direktiv, og ej heller udstede retsforskrifter, som står i modsætning til disse mål4).
On the other hand, any requirement of proof which has the effect of making it virtually impossible or excessively difficult to secure the repayment of charges levied contrary to Community law would be incompatible with Community law, even if the same treatment were applied to those wrongfully charged national taxes.
Retspraksis vedrørende den direkte virkning af beslutninger, der er rettet til medlemsstaterne — og denne direkte virkning anerkendes i
Thus, the Court may mitigate the adverse effects of the diversity of national legal systems.
') Jf. A. J. Easson, »The 'Direct Effect' of EEC-Directives«, ICLQ, 1979, s. 319 ff., særlig s. 339-341, og J. V. Louis i CommentaireMégret, bd. 10, 1. del, Bruxelles, 1983, s. 494-495.
However, legislation is also needed to har­monize national rules or introduce a Community system. In the case of export and import duties the Council has begun the work of
3) Dom af 3.2.1989, AJDA 1989, s. 387. ') Der henvises endvidere til Conseil d'État's dom af 25.5.1990, Ministre délégué... chargé de l'environnement et autres mod Fédération départementale des chasseurs de l'Isère et autres. AJDA 1990, s. 730-732.
Case 199/82 [1983] ECR 3595, at pp. 3612-3614.
165 den i punkt 105 omtalte Grad-dom — er ikke særlig omfattende.
165 standardizing the procedural rules.
Der skal dog citeres en passus fra en nyere dom '), der belyser dette spørgsmål:
The Regulations only cover limitation periods for claims and do not cover all situations and rights arising in Community policies.
»Det fremgår ...af Domstolens faste praksis, at bestemmelser i en rådsafgørelse skaber umiddelbare retsvirkninger i retsforholdet mel lem medlemsstaterne og deres retsundergivne i den forstand, at sådanne bestemmelser skaber rettigheder for private, som de natio nale retsinstanser skal beskytte, for så vidt de pågældende bestemmelser pålægger medlemsstaterne en forpligtelse, der er ubetinget og tilstrækkelig klar og præcis (jf. dom af 6.10.1970, sag 9/70, Grad, Sml. 1970, s. 157, præmis 9, og, for så vidt angår afgørelser vedtaget på grundlag af en associeringsaftale, dom af 20.9.1990, sag C-192/89, Sevince, Sml. 11990, s. 3461).«
In the meantime, however, Member States cannot wait passively while the inevitably slow progress of Community legislation takes its course. The first paragraph of Article 5 of the Treaty obliges them to take all the necessary measures to give full effect to Community law.3 As we will see in more detail below,4they must designate the authorities and courts to be responsible for applying and enforcing Community law, ensure that their activities are coordinated, provide appropriate administrative and judicial procedures for protecting individuals from loss due to infringements of Community law by the authorities or other individuals, lay down appropriate penalties, ensure that the remedies available for breaches of obligations under Community law are at least as favourable as those for similar breaches under national law, and abolish provisions that may cause distortions of competition or illegal discrimination.
Endelig skal der (jf. indledningen til dette punkt) erindres om, at Domstolen har udvidet sin praksis fra Marshall-dommen vedrørende den direkte virkning af direktiver til også at gælde EKSF-henstil-linger rettet til medlemsstaterne2).
Everything depended on the criteria for establishing direct effect, whether they kept to the practical invocability of the provisions or spread into the realm of political intentions.5
EF-Domstolen nøjedes ikke med at anføre eksistensen af denne henvisning, men placerede bestemmelsen i den sammenhæng, hvori den hørte hjemme, nemlig i associeringsaftalerne.
'Member States shall take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of the obligations arising out of this Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community.
') Dom af 12.12.1990, forenede sager 100/89 og 101/89, Peter Kaefer og Andrea Procacci, Sml. I 1990, s. 4647.
Community's tasks.' 4 See infra, paragraphs 140 et seq.
Forholdet til national ret en sådan konvention, medførte ikke, at denne bestemmelse mistede sin direkte virkning i forholdet mellem medlemsstaterne og borger ne ')·
Relationship to national law
EF-Domstolen har imidlertid fået forelagt spørgsmålet om, hvorvidt internationale aftaler har direkte virkning.
The Court has concentrated on the practical enforceability of provi­sions, their invocability by private individuals, in its rulings on direct effect.
Anledningen hertil var de bestemmelser i frihandelsoverenskomsten mellem EØF og Portugal, der vedrører foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative importrestriktioner. Sagen vedrørte importen til Det Forenede Kongerige af grammofonplader fra Portugal.
The direct applicability of regulations or of provisions of the Treaties, direct effect, horizontal or vertical effect, and invocability are all manifestations at varying levels of sophistica­tion, depending on the inherent nature of the provisions concerned, of a fundamental feature of Community law which is its permeation down to grassroots level.
Spørgsmålet var, om Polydor, der er indehaver af ophavsretten til lydindspilningerne, kunne påberåbe sig disse rettigheder for derved at hindre import af grammofonplader, der var fremstillet i Portugal på basis af indspilninger, der var ophavsretligt beskyttet. Court of Appeal forelagde EF-Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
Ultimately, the manner in which Community law is applied depends much less on the rules governing the application of the Treaties in domestic law than on the procedures for enforcing different sources of law in national law.
Det første spørgsmål gik ud på, om håndhævelsen af ophavsret med henblik på at forhindre indførsel af grammofonplader var en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indførselsrestriktion, jf. artikel 14, stk. 2, i overenskomsten mellem EØF og Portugal.
'Direct applicability in such circumstances means that rules of Com­munity law must be fully and uniformly applied in all the Member States from the date of their entry into force and for so long as they continue in force.
Det andet spørgsmål gik ud på, om denne bestemmelse havde direkte virkning.
These provisions are therefore a direct source of rights and duties for all those affected thereby, whether Member States or individuals, who are parties to legal relationships under Communitv law.'
Dette er så meget desto mere bemærkelsesværdigt, som både parterne, Kommissionen og regeringerne havde behandlet dette problem indgående i deres skriftlige og mundtlige indlæg.
The facts of the case were simple: a private individual challenged in an Italian court — the Milan Giudice Conciliatore — a law national­izing the electricity supply industry.
Især skal det nævnes, at Kommissionens repræsentant over for EF-Domstolen forfægtede en restriktiv holdning.
The national court referred several preliminary questions to the Court. '
Kommissionens repræsentant, der støttede sig på juridisk-politiske betragtninger, forfægtede den tese, at begrebet direkte virkning ikke som sådan kunne overføres på Fællesskabets internationale relationer og gjorde i den anledning to betragtninger gældende:
The Italian Govern­ment submitted that the reference was totally inadmissible as the Italian court was obliged to apply the nationalization law and not the legislation incorporating the Treaty into national law, because the latter antedated the nationalization law.
Den anden betragtning gik ud på, at der nødvendigvis måtte fastholdes gensidighed med hensyn til de fordele og ulemper, der var knyttet til traktater som frihandelsaftalerne.
The Italian Constitu­tional Court had so ruled in proceedings between the same parties.2 The ruling had caused considerable disquiet in Community legal circles.
') Dom af 5.2.1976, sag 87/75, Sml.
1 See supra.
1976, s. 136. :) Dom af 9.2.1982, sag 270/80, Sml. 1982, s. 329 ff.
Section 1 of this chapter.
En sådan direkte virkning anerkendte EF­Domstolen i forbindelse med besvarelsen af et præjudicielt spørgsmål, der var forelagt af Finanzgericht Hamburg, og som vedrørte artikel 53 i associeringaf­talen med Grækenland.
Be that as it may, the Costa ν ENEL judgment' has the importance for the supremacy of Com­munity law that Van Gend & Loos has for direct effect. The supremacy of Community law is the corollary of the fact that the Community order is 'an integral part of the legal systems of the Member States which their courts are bound to apply'.
Den pågældende artikel var stort set affattet som EØF­traktatens artikel 95, der forbyder afgiftsmæssig diskrimi­nation af importerede produkter ').
Today this idea tends to be expressed in the less-dualistic terms of the Sim­menthal judgment, that provisions of Community law: