natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selv om arbejdstiden i mange EU-lande er et spørgsmål, der forhandles mel lem arbejdsmarkedets parter, er der flere måder, hvorpå det offentlige kan influere på udviklingen, specielt ved at fjerne lovgivningsmæssige og administrative hindringer for en nedsættelse af det gennemsnitlige antal udførte ar bejdstimer (herunder f.eks. overarbejde for deltidsbeskæftigede og reglerne om ret til socialsikringsydelser), ved at sætte et eksempel i den offentlige sektor og ved at oplyse bedre om folks muligheder for og potentielle fordele ved at arbejde mindre.
As noted below, a number of Member States have pursued such a policy, if in some cases to a limited extent, though, as also noted, there are potential problems in trying to enforce working hours centrally.
Et afgørende aspekt ved en sådan strategi er at sikre, at det forhold, at flere mennesker er i arbejde for at opnå et bestemt produktionsniveau, får mindst mulig indvirkning på produktionsomkostningerne.
How far the differential rate of growth of productivity has been the result of a conscious employ ment policy in these Member States is hard to judge, but in these countries relatively high priority has been attached to maintaining high levels of employment and, as noted below, a number of measures have been taken to encourage more people to be employed at a given level of output.
Det forudsætter, at man forsøger at undgå enhver form for stigning i de gennemsnitlige omkostninger pr. udført arbejdstime, hvilket i realiteten er ensbetydende med at reducere lønnen pr. beskæftiget person.
Though in Finland and Sweden, employment has fallen in the 1990s and unemployment has risen substantially, this has been in the context of a much deeper recession than in most other parts of the Union (GDP declined by 37,% in Sweden between 1990 and 1994, by over 10% in Finland).
Det kan også gøres ved at opfordre til at benytte mere arbejdskraft i produktionsprocessen og mindre kapital — dvs. erstatte kapital med arbejdskraft, hvilket går i modsat retning af den fremherskende ten dens — og derfor kompensere for et fald i arbejdskraftens produktivitet med en stigning i kapitalens produktivitet.
A widespread, though very gradual, trend is evident across the Union towards greater flexibility in work ing time arrangements.
Problemet er her, at i mange sektorer er der snævre grænser for, i hvilket omfang ar bejdskraft kan erstatte kapital, uden at det forringer den samlede produktivitet og øger produktionsomkostningerne.
Though increased flexibility does not inevitably lead to a reduction in average working-time and, therefore, to more people being employed for any given level of output, the trend has been accompanied by a growth of parttime working, a reduction in the standard fulltime week and the introduction in a number of countries of career break options.
Med vor nuværende viden på området og manglende metoder til at foretage en pålidelig måling af kapitalens produktivitet, er det ganske vist umuligt at sige, hvor grænsen ligger.
Although in many Member States, working time is a matter for negotiation between the social partners, there are a number of ways in which governments can influence develop ments, in particular by removing legislative or regulatory obstacles to a reduction in average hours worked (including, for example,
Samtidig vil det forhold, at omkostningerne i andre dele af økonomien ligger over minimumsniveauet, i mange tilfælde kun have begrænset betydning for produktionsomkost ningerne i de sektorer, hvor produktionen handles internationalt.
The difficulty is that maintaining employment might raise the costs of production, which in turn has implications for an economy's competitiveness.
Desuden vil alternativet, nemlig at mange mennesker vil stå uden ar bejde, også indvirke på en økonomis konkurrenceevne ikke kun på grund af omkostningerne ved at for sørge dem, men også på grund af
Moreover, even if the sectors concerned are not directly engaged in international trade they
Nøglen til vedvarende vækst i be skæftigelsen på lang sigt ligger un der alle omstændigheder i en
A key aspect of such an approach is to minimise the effect on production costs of more people being employed for a given level of output.
I en række EU-lande er der også indført lovgivning på dette område, men det har hovedsagelig været i form af bestræbelser på at begrænse det maksimale antal timer, der kan arbejdes om dagen eller om ugen, og det er snarere af sundhedsog sikkerhedsmæssige hensyn end ud fra et ønske om specifikt at øge
This in volves trying to avoid any increase in the average cost per hour worked, which effectively means reducing wages per person employed. It may also involve encouraging the use of more labour in the production process and less capital — in other words, a substitution of labour for capital which is the reverse of the
Danmark, Tyskland, Frankrig og Belgien, gennemførtes der nedsættelser af den normale ugentlige arbejdstid i flere sektorer i 1980'erne.
The measures introduced over parttime working and the rules governing entitlement to so cial security benefits), by setting an example in the public sector and by publicising the possibilities and potential benefits of people working less.
antallet af personer i arbejde. Gene relt har de ansvarlige politikere er kendt, at bestræbelser på at pålægge nedsættelser af arbejdstiden centralt kan få indvirkning på omkostningerne og effektiviteten i visse sektorer.
Though the impact may have been limited across the Union as a whole, especially since 1990, efforts have been made in a number of Member States to reduce working-time as a means of expanding the numbers employed.
Det er med andre ord almindeligt accepteret, at der er stor forskel på mulighederne for at nedsætte det gennemsnitlige antal udførte arbejdstimer i de enkelte sektorer og også forskel på de potentielle omkostninger eller — i visse tilfælde — fordele.
In most cases, in the past these have been directed at in fluencing the outcome of collective agreements and in many countries, such as Denmark, Germany, France and Belgium, reductions in the normal working week were made in a number of sectors during the 1980s.
på, at nedsættelser i arbejdstiden var en væsentlig faktor for opretholdelsen af arbejdspladser i denne pe riode, eller at det var almindeligt udbredt at benytte sig af midlertidigt korttidsarbejde for at fastholde folk i beskæftigelse.
In genera], however, there is little evidence that reductions in working time were a major factor in preserving jobs over this period or that the use of temporary short-time working to keep people in jobs was widespread.
Da recessionen var allerværst, i 1993, udgjorde den gennemsnitlige nedsættelse af den faktiske arbejdstid i EU som helhed på grund af reduceret drift kun 3 minutter om ugen.
Indeed, in the depth of the recession in 1993, the average reduction in time worked across the Union as a whole because of slack working amounted to just three minutes a week.
Dermed ikke være sagt, at virkningen i visse sektorer og i visse lande ikke kan have været ganske betydelig.
This is not to deny, however, that in some sectors in some countries, the effect might have been important.
I nogle lande (f.eks. Frankrig og Belgien) har man desuden gennem nedsættelse af de sociale bidrag til skyndet arbejdsgiverne til at deltage i kollektivt vedtagne arbejdstidsnedsættelser pr. ansat på betingelse af, at der oprettes ekstra arbejdspladser.
Moreover, in some countries (eg France and Belgium), governments have encouraged employers to par ticipate in collectively agreed reductions in hours worked per em ployee, conditional on the creation of additional jobs, through the in centive of lower social charges on such jobs.
Der har også for nylig været en række forsøg på at indføre mere fleksible arbejdstidsordninger i lande, hvor der lovgives på dette område, f.eks. i Spanien, Finland og Sverige.
While in a number of Member States, legislation has also been in troduced in this area, this has tended to take the form of trying to limit the maximum number of hours worked per day or per week primarily for health and safety reasons rather than specifically to increase the number of people in work.
Samtidig har man i Østrig, Frankrig, Tyskland, Italien, Portugal og Spanien givet tilskud til korttidsarbejde under recessionen for at fast holde folk i beskæftigelse, men i ingen af de pågældende lande var antallet af berørte personer til strækkeligt stort til, at det fik nogen mærkbar indvirkning på den gennemsnitlige arbejdstid generelt.
In general, governments have recognised the potential effect on costs and efficiency in certain sectors of seeking to impose reductions in working time centrally. In other words, there is widespread accept ance of the fact that the scope for reducing average hours worked differs between sectors as do the potential costs, or, in some cases, benefits.
Det er vanskeligt at beregne den nøjagtige indvirkning på beskæfti gelsen, men det gennemsnitlige an tal udførte arbejdstimer er generelt faldet på lang sigt i EU, og det har medvirket til at øge eller fastholde det samlede antal personer i be skæftigelse, eller i hvert fald holde det nogenlunde uændret.
Though the precise impact on jobs is hard to estimate, average hours worked have tended to decline over the longterm in the Union and this has contributed to increasing or maintaining the total number of people in employment.
I perioden med kraftig vækst i beskæftigelsen mellem 1985 og 1990 faldt det gen nemsnitlige antal udførte arbejdstimer fra knap 40 om ugen til 39.
Over the period of high employment growth between 1985 and 1990, average hours worked declined from just under 40 per week to 39.
Næsten hele nedgangen kunne re gistreres i sektorerne uden for fremstillingsindustrien, hvor den gennemsnitlige faktiske arbejdstid faldt med en hel time om ugen, hvilket potentielt har øget antallet af personer i beskæftigelse med 2,5% (under forudsætning af, at der ikke er sket nogen ændring i arbejdskraftens produktivitet).
Almost all of this decline occurred in nonmanufacturing sectors, where average time worked fell by a full hour per week, so potentially ad
Den nedsættelse af den gennem snitlige faktiske arbejdstid i EU, som har kunnet registreres, dækker da også over store forskelle mellem EU-landene.
There have also been a number of recent attempts to increase the flexibility of working time arrange ments in countries where these are subject to legislation, such as in Spain, Finland and Sweden.
Mellem 1990 og 1994 — da meget lav vækst i realindkomsten og usikkerhed om fremtidige jobmuligheder kan have gjort det vanskeligere at nå til enighed blandt arbejdstagerne om at nedsætte arbejdstiden, og da et øget omkostningspres kan have gjort ar bejdsgiverne mindre beredvillige til at bevæge sig i samme retning — var der tale om nedsættelser i det gennemsnitlige antal udførte ar bejdstimer om ugen i alle EU-lande ne, bortset fra Danmark og Grækenland, hvor det steg ganske lidt. Det var dog kun i to lande, den samlede reduktion i denne periode udgjorde over 2%, nemlig Portugal og Irland (hele 4%).
Indeed the reduction in average hours worked in the Union which has occurred conceals marked differences between Member States. Between 1990 and 1994 — when depressed real income growth and uncertainties about future job prospects may have made it more difficult to get agreement among workers for reduced working hours and when increased cost pressures may have reduced the willingness of employers to move in the same di rection — there were reductions in average hours worked per week in all Member States except Denmark and Greece where they increased slightly.
I de fleste lande var den beskedne nedgang, der kunne registreres, begrænset til sektorerne uden for fremstillingsindustrien, hvor den i vidt omfang hang sammen med en forøgelse af deltidsarbejde.
In most countries, the limited decline which occurred was confined to nonmanufacturing sectors, where it was in large measure associated with an expansion of parttime working.
I de efterfølgende fire år med recession fra 1990 til 1994 faldt det gennemsnitlige antal udførte ar bejdstimer om ugen, men langt mindre end i den foregående periode.
In the subsequent four years of re cession from 1990 to 1994, although average hours worked per week fell, the rate of reduction was less than in the preceding period.
En mere langsigtet strategi, som ta ger sigte på ikke at nedsætte den ugentlige arbejdstid, men den samlede tid, en person arbejder i hele sin levetid (ved at ændre på, hvor når der arbejdes, og iøvrigt anvende en længere periode end en måned som reference — f.eks. et år), er blevet forsøgt for nylig i nogle få EU-lande, nemlig Belgien, Dan mark og Sverige, og drøftes i øjeblikket aktivt i Finland. I de fleste lande har man i stigende grad rettet opmærksomheden mod deltidsarbejde.
A policy with a longer-term focus, directed at reducing not hours per week but the amount of time worked over a person's lifetime (by rearranging when time is worked or by adopting a longer period than a month for reference — eg a year), has been introduced recently in a few
Resumé og konklusioner : Tendenser og strategier det laveste i hele tid til 37 timer EU.
Summary and conclusions : trends and strategies means for employers to adjust their work forces in line with demand.
attraktivt, enten ved at gøre det mere accepteret blandt både ar­bejdstagere og arbejdsgivere (som man har forsøgt i Nederlandene i mange år og i Tyskland for nylig) eller via incitamenter, som f.eks. nedsættelse af de sociale bidrag el­ler løntilskud (som i Frankrig, Ita­lien og Belgien) eller ved at bruge beskæftigelsen i den offentlige sek­tor til at fremme oprettelse af del­tidsjob (som i Nederlandene).
In a number of Member States, how ever, especially in the South of the Union, it remains comparatively rare. In Spain, Italy and Portugal, it still represents under 8% of employ ment and in Greece under 5%, in contrast to 21% in Denmark, 24% in the UK, 25% in Sweden and 3672% in the Netherlands.
oppe på 75%, og udviklingen var endnu mere markant i Tyskland, hvor tallet var 83%, og hvor omfan­get af deltidsarbejde iøvrigt lå un­der EU­gennemsnittet.
were part-time, in the latter five countries, the number of women in fulltime jobs falling.
I Danmark, Sverige og Storbritannien, hvor deltidsarbejde var meget udbredt blandt kvinder, faldt andelen af kvinder med del­tidsjob til gengæld, og det samme gjorde den i Spanien, Portugal og Luxembourg, hvor tallet i forvejen var lavt.
In Ireland and Portugal, growth of parttime jobs accounted for more than half the in crease in employment of women.
Andre steder var væksten i deltids­arbejde en vigtig medvirkende fak­tor til at forhindre kvindernes beskæftigelse i at falde markant i recessionsperioden.
Only in Denmark was there a fall in parttime working among women during these years.
Men antallet af mænd i deltidsjob steg også, mens antallet af mænd i fuldtidsjob faldt i alle landene, bortset fra Luxem­bourg, Nederlandene og Græken­land, og i mange tilfælde endog ganske betydeligt.
The fall, more over, has been substantial (from 38% to 28%) and has potentially important implications insofar as it signifies that growth of parttime working among women is not an inevitable tendency as economies develop.
Det er et nyt fæ­nomen, som ikke tidligere har gjort sig gældende.
(In Sweden also, the relative number of women in parttime jobs is less than ten years ago.)
Hvorvidt det hænger sammen med den almindelige af­matning af økonomien, eller hvor­vidt det markerer begyndelsen på en ny tendens i retning af flere del­tidsjob til både mænd og kvinder, vil først vise sig på lidt længere sigt.
It may be significant that in Denmark the reduction has been accompanied by a fall in what constitutes normal fulltime hours to 37 hours a week — the lowest in the Union.
I mange tilfælde tager strategien sigte på at tilskynde ældre arbejds­tagere til at arbejde på deltid i ste­det for fuld tid for at frigøre job til yngre arbejdstagere enten ved at udbetale ydelser til dem, der går på delpension, eller ved at udbetale løntilskud (som i Frankrig, Belgien og Portugal — hvor det forudsætter, at den ældre skal uddanne en yngre — og i Danmark, Sverige, Spanien, Finland og Østrig).
Member States, specifically, in Belgium, Denmark and Sweden and are being actively discussed in Finland.
Væksten i deltidsarbejde rejser en række spørgsmål, som ikke kun drejer sig om nedsættelse af ar­bejdstiden og jobdeling, men også om de beskæftigelsesvilkår, der er forbundet med sådanne job, og de deltidsarbejdendes status.
While in many cases basic conditions of employ ment may be not greatly inferior to those for fulltime workers, it is, nevertheless, the case that parttime employees may be penalised in a number of ways, such as in terms of their career prospects or exercising their trade union rights.
Set fra én synsvinkel er deltidsjob et mid­del til at give specielt kvinder, men også nogle mænd mulighed for let­tere at forene arbejde og familieliv — og behovet for en lønindkomst — samtidig med, at det giver arbejds­giverne mulighed for at organisere deres virksomheder mere fleksibelt og udnytte fast kapital og udstyr
A wide spread aim, therefore, has been to make parttime employment more attractive, either through promoting its acceptance by employees and em ployers alike (as in the Netherlands over many years or in Germany more recently), or through incentives, such as reductions in social contributions or wage subsidies (as in France, Italy and Belgium) or through using employment in the public sector to promote parttime job creation (as in the Netherlands).
Udviklingen i fuldtids- og deltidsarbejde 1988-94
Over the growth period in the late 1980s, 20% of the net additional jobs created in the Union were parttime.
Den øgede interesse for at fremme deltidsarbejde afspejles i beskæfti­gelsestendenserne.
Women filled 95% of these and one third of the increased numbers of women entering employment during this period went into parttime work.
Et af de mest markante træk ved udviklingen på arbejdsmarkedet i det seneste tiår har været væksten i deltidsarbejde, specielt under den seneste reces­sion, hvor det synes at have været et fleksibelt redskab for arbejdsgi­verne til at tilpasse arbejdsstyrken i takt med udviklingen i efter­spørgslen.
In the Netherlands, the proportion was as high as 75% and, more significantly, in Germany, where the importance of parttime was less than the Union average, 83%.
I flere EU­lande, specielt i den sydlige del af EU, er deltidsar­bejde dog stadigvæk forholdsvis sjældent.
In both these countries, moreover, parttime jobs accounted for a relatively high share of the increased employment of men — 47% in the Netherlands and 23% in Germany.
I Spanien, Italien og Por­tugal udgør det fortsat under 8% af beskæftigelsen og i Grækenland un­der 5% i modsætning til 21% i Dan­mark, 24% i Storbritannien, 25 % i Sverige og 36,5% i Nederlandene.
On the other hand, in Denmark, Sweden and the UK, where it was high, the proportion of women in em ployment in parttime jobs went down, as it did in Spain, Portugal and Luxembourg, where it was low.
I recessionsperioden fra 1990 til 1994 var væksten i deltidsarbejde langt mere udtalt.
In the period of recession, 1990 to 1994, the growth of parttime work ing was much more significant.
Mens det samle­de antal personer i beskæftigelse faldt, steg antallet af deltidsjob (fi­gur 4).
Whereas the total numbers in em ployment fell, parttime jobs increased (Graph 4).
Desuden var der tale om en generel stigning i hele EU.
Moreover, the rise was general across the Union.
Bortset fra Danmark og Sverige (hvor faldet var langt mindre end for fuldtidsbe­skæftigede) oplevede alle EU­lan­dene en stigning i antallet af personer med deltidsbeskæftigelse.
Except for Denmark and Sweden (where the fall was much less than for full-timers), all Member States experienced an expansion in the numbers in parttime employment.
I syv EU­lande — Belgien, Tysk­land, Spanien, Frankrig, Nederlan­dene, Italien og Storbritannien — udgjordes hele eller næsten hele stigningen i kvindernes beskæfti­gelse i denne periode af deltidsjob, og i de fem sidstnævnte lande faldt antallet af kvinder i fuldtidsjob.
In 7 Member States, Belgium, Germany, Spain, France and the Netherlands, Italy and the UK, either all or almost all of the increase in jobs for women over this period
Kun i Danmark var der tale om et fald i deltidsar­bejde for kvindernes vedkommende i disse år.
This widespread emphasis on promoting parttime employment is reflected in employment trends.
Faldet var desuden ganske stort (fra 38% til 28%) og har store konsekvenser, fordi det viser, at forøgelse af deltidsbeskæf­tigelsen blandt kvinder ikke er en uundgåelig tendens, når økonomi­erne udvikler sig (også i Sverige er den procentvise andel af kvin­der med deltidsjob mindre end for ti år siden). Det kan have betyd­ning, at faldet i Danmark har væ­ret ledsaget af en nedsættelse af den normale ugentlige arbejds­
One of the most marked features of la bour market developments over the past decade has been the growth of parttime working, especially during the recent recession when they seem to have provided a more flexible
arbejdsløshedsydelser, samtidig med at de startede egen virksomhed.
Changes in selfemployment growth years 1987 to 1990 were temporary, or rather fixed-term, and 40% of the additional jobs for men.
I mange lande (Belgien, Tyskland, Frankrig, Irland, Portugal og Storbritannien) blev disse ordninger udvidet under den seneste re cession, da arbejdsløsheden steg.
Three-quarters of these extra jobs, however, were in one country, Spain. Only in two other countries, France and Portugal, was the expansion of temporary working of any significance over this period.
mere effektivt (både bygninger, an læg og maskiner).
In 1994, only 10% of men and 12% of women in employment worked in temporary jobs.
Set fra en anden synsvinkel udgøres deltidsbeskæftigelsen i vidt omfang af ringere job med begrænsede karrieremuligheder, som folk kun påtager sig, fordi de ikke har andet valg.
In many countries (Belgium, Germany, France, Ireland, Portugal and the UK), this kind of scheme was expanded during the recent recession as unemployment increased.
I praksis har omfanget af selvstændig beskæftigelse dog på trods af øgede incitamenter generelt ikke ændret sig væsentligt i EU de sidste ti år.
In practice, however, despite in creased incentives, the importance of selfemployment has not changed greatly in most parts of the Union over the past 10 years.
11994 var 15% afalle i beskæftigelse i EU selvstændige erhvervs drivende. I 1987 var tallet 16%.
In 1994,15% of those in employment in the Union were self-employed.
EU's Arbejdsstyrkeundersøgelse gi ver til en vis grad svar på disse spørgsmål.
The Community Labour Force Survey throws some light on these issues.
I 1994 havde to tredje dele af alle deltidsansatte kvinder deltidsjob, fordi de ikke ønskede et fuldtidsjob, mens det kun var en tredjedel af mændene.
In 1994, two-thirds of all women working parttime were doing so because they did not want a fulltime job, though only one-third of men.
I de to lande, hvor deltidsbeskæftigelse er mest udbredt, nemlig Nederlandene og Storbritannien, var der imidlertid 80% af de deltidsbeskæftigede kvin der, der udtalte, at de ikke ønskede et fuldtidsjob.
In the two countries where such jobs were most prevalent, how ever, the Netherlands and the UK, 80% of women in parttime professed to not wanting a fulltime job.
Samtidig havde kun en ud af syv kvinder påtaget sig et deltidsjob, fordi de ikke havde væ ret i stand til at finde et fuldtidsjob.
At the same time, only one in seven women had taken up such a job because they had been unable to obtain a fulltime one.
Midlertidige job
Temporary jobs
Disse tal skal dog fortolkes med en vis forsigtighed.
These figures, however, need to be interpreted with some caution.
De forskelle i om fanget af midlertidig beskæftigelse, der kan registreres i EU, afspejler forskelle i arbejdsmarkedsbestemmelser og sædvanepraksis.
To a large extent, the variation in the importance of fixed-term contracts which exists across the Union reflects differences in labour market regulations and customary practices.