natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Således havde 45% af de ar­bejdsløse mænd i 1994 i Irland, hvor langtidsledigheden var højere end i noget andet sted i EU, været uden arbejde i over to år, sammenholdt med kun 13% i Danmark, hvor lang­tidsledigheden var lavere end i no­get andet land.
Hence 45% of unemployed men in 1994 in Ireland, where long­term unemployment was higher than anywhere else in the Union, had been out of work for over two years compared with only 13% in Denmark where it was lower than anywhere else.
Det samme gælder i vidt omfang for dem, som har været uden arbejde i over fire år, og det var tilfældet for 24% af de arbejds­løse mænd i Irland og 25% af de arbejdsløse kvinder i Belgien imod under 1% af de arbejdsløse kvinder i Danmark.
The same is true by and large for those who have been out of work for four years or more, which was the case for 24% of un­employed men in Ireland and 25% of unemployed women in Belgium, as against less than 1% of unem­ployed women in Denmark.
Venstre sojle: 1987, midterste søjle: 1990, hojre sejle: 1994; S 1994=1993; A & SF ingen konsistente data Den andel af de arbejdsløse i EU, som er langtidsledige, er faldet en
Left bar 1987, middle bar 1990, right bar 1994, S 1994=1993, A & SF no consistent data The implication is that, over the Union as a whole, one in two people who have been out of work for a year is likely to remain unemployed for at least another year and often
Kapitel 4 Udviklingen i arbejdsløsheden i EU-landene
Section 4 Unemployment trends in Member States longer, for men in Ireland, Italy, the UK and the Netherlands and women in Belgium, Italy and the Netherlands, two out of every three.
Danmark, hvor både den samlede arbejdsløshed og langtidsledighe­den voksede (figur 80).
This provides some indication of the relative failure of these Member States to integrate the longterm unemployed back into work.
og næsten 55% af de 50­54­årige, var tallet for aldersgruppen 20­24 år kun ca. 43% (figur 82).
according to the state of the economic cycle.
En tilsva­rende tendens kunne iagttages med hensyn til den meget langva­rige arbejdsløshed.
Thus during a recession when there are significant inflows of people into unemployment the share who are longterm unemployed will inevitably decline because of the increasing proportion who have newly lost their jobs.
I 1994 havde gennemsnitligt 37% af de arbejds­løse i aldersgruppen 55­59 år væ­ret arbejdsløse i over to år sammenholdt med 27% af de ar­bejdsløse i aldersgruppen 25­29 år.
Conversely, during periods of economic upturn when there are less flows into unemployment, the proportion will tend to increase.
Der var dog undtagelser — især Grækenland, Italien og Nederlandene — hvor fald i den samlede arbejdsløshed var ledsaget af en stigning i andelen af ar bejdsløse, som havde været uden arbejde i mindst et år.
Changes in longterm unemployment 1987 to 1994 the Union so has the rate of longterm unemployment, though not necessarily the share of unemployed who have been out of work for a year or more (Graph 81).
I perioden fra 1990 til 1994, da den samlede arbejdsløshed voksede i alle EU­landene, faldt andelen af langtidsledige i Belgien, Tyskland, Italien, Frankrig og Irland og steg i Grækenland, Storbritannien, Spanien og Luxembourg. Men målt i langtidsledighedsfrekvens kunne alle EU­landene, bortset fra Ir­land, hvor langtidsledighedsfre­kvensen forblev konstant, og Nederlandene, registrere en stig­ning i denne periode, og i 7 af de 12 EU­lande, som er med i denne ana­lyse, var langtidsledighedsfre­kvensen højere i 1994, end den havde været i 1987.
By 1994, the share of longterm unemployed in total unemployment had reached the same level as in 1990.
Stigningen var særligt markant i Tyskland og Spanien, hvilket i førstnævnte lan­de til dels kan tilskrives proble­merne i det tidligere Østtyskland, og i sidstnævnte den kraftige stig­ning i den samlede arbejdsløshed.
In terms of longterm unemployment rates (ie longterm unemployed as a percentage of the labour force), which give a better indication of developments than the figures for shares of the unemployed, all countries experienced a reduction between 1987 and 1990 apart from Greece and Denmark where the overall unemployment rate increased as well as the longterm rate (Graph 80).
Man skal være meget forsigtig, når man fortolker disse tal, fordi andelen af langtidsledige normalt vil variere afhængigt af, hvor man be finder sig i den økonomiske cyklus.
While the proportion of the jobless in the Union who are longterm un employed has declined slightly since the mid-1980s, there are somewhat different experiences be tween the Member States.
Under en recession, hvor der er en kraftig tilgang til de arbejdsløses rækker, vil andelen af langtidsledige nødvendigvis falde, fordi en voksende del af de arbejdsløse er nytilkomne, som lige har mistet deres job. Omvendt vil langtidsledigheden normalt stige i perioder med økonomisk opsving, når der bliver færre nye arbejdsløse.
During the period 1987 to 1990, when un employment fell in most Member States, so did the proportion of longterm unemployed, though there were exceptions — notably Greece, Italy and the Netherlands — where falling unemployment was accompanied by an increase in the proportion out of work for a year or more.
Af de 10 EU­lande, for hvilke der foreligger tilstrækkelige data (dvs. eksklusive Danmark og Luxem­bourg, hvor tallene er meget små), udviste de otte det samme varia­tionsmønster mellem aldersgrup­perne som EU som helhed.
A degree of caution, however, is needed when interpreting these figures since the proportion of longterm unemployed will tend to vary
Kun i Grækenland og Italien var lang­tidsledigheden lavere for gruppen over 50 år end blandt de yngre.
Longterm unemployment seems to have a disproportionate effect on older people than on younger people.
I alle de øvrige EU­lande stiger an­delen af langtidsledige i forhold til den samlede arbejdsløshed med al­deren (figur 83).
Whereas 60% of the unemployed aged between 55 and 64 had been unemployed for a year or more in the Union in 1994, and almost 55% of the 50 to 54 year olds, the figure for those in the 20 to 24 age group was only around 43% (Graph 82).
Det var især til­fældet i Belgien, Irland og Nederlandene, hvor to ud af tre af de arbejdsløse mellem 50 og 64 år havde været uden arbejde i mindst et år.
A similar tendency is apparent for the incidence of very longterm unemployment.
Det gjaldt i alle EU­landene, inklusive Grækenland og Italien, at sandsynligheden for, at en per­son ville være arbejdsløs i to år efter i forvejen at have været uden arbejde i et år, var større for de ældre aldersgrupper end for de yn­gre.
On average 37% of the unemployed in the 55 to 59 age group had been unemployed in 1994 for two years or more as compared with 27% in the 25 to 29 age group.
Langtidsledigheden i EU, 1986-1994
Longterm unemployment in the Union, 1986-94
% af arbejdsstyrken
% labour lorce
OArbejdslose■ > 1 ¿r to Hvis man ser på ændringerne fra år til år, står det klart, at langtids­ledighedsfrekvensen faldt, samti­dig med at den samlede arbejdsløshed faldt i EU, men der var ikke nødvendigvis tale om et fald i den procentvise andel af ar­bejdsløse, som havde været uden arbejde i over et år (figur 81).
D Unemployed M > 1 year In the period 1990 to 1994, as the overall rate of unemployment in creased in all Member States, the proportion of longterm unemployed fell in Belgium, Germany, Italy, France and Ireland and rose in Greece, the UK, Spain and Luxembourg.
I 1994 lå langtidsledigheden målt i procent af den samlede arbejdsløs­hed på samme niveau som i 1990. Ud fra de hidtidige erfaringer må det forventes, at dette tal vil stige i 1995 og muligvis også i 1996, medmindre der bliver tale om en større nettostigning i beskæftigel­sen i EU, end der forventes i øje­blikket.
In terms of longterm unemployment rates, however, apart from Ireland, where it re mained constant, and the Netherlands, all Member States registered an increase over this period and in 7 of the 12 Member States considered here the longterm rate was higher in 1994 than it had been in 1987.
Langtidsledigheden synes i højere grad at berøre de ældre end de yn­gre.
Only in Greece and Italy was there a lower in cidence of longterm unemployment among those of 50 and over than among younger people.
Mens 60% af de arbejdsløse mellem 55 og 64 år i EU havde været arbejdsløse i over et år i 1994
In all the other Member States, the proportion of longterm unemployment in the total increases with age
Den måde, hvorpå arbejdsløshe­den rammer forskellige regioner i EU, er vigtig ikke kun i relation til den økonomiske og sociale sam­hørighed, men også i relation til balancen på arbejdsmarke­det.
Looking at the year-to-year changes in more detail, it is evident that as overall unemployment has fallen in
Arbejdsløshed og erhvervsfrekvens i de enkelte regioner
D > 1 year ■ > 2 years ■ > 4 years 50
Langtidsledigheden for de enkelte aldersgrupper i EU landene, 1994
Incidence of longterm unemployment by age group in Member States, 1994
Der var i 1993 17 regioner med en erhvervsfrekvens over 75%, heraflå syv i Storbritan­nien, otte i Tyskland (inkl. alle de nye delstater og Berlin), Danmark (der her regnes som én region) og Basse­Normandie (det nordvestli­ge Frankrig) (kort K2). Af de 20
By contrast, the 20 regions with the lowest unemployment rates were
Arbejdsloshed, 1994 regioner, der havde de laveste er­hvervsfrekvenser, lå ni i Spanien (syv af disse var også blandt de 20 regioner med den højeste arbejds­løshed), otte i Italien (heraf fire blandt de 20 regioner med den hø­jeste arbejdsløshed), to i Græken­land og en i Belgien (Hainaut).
Unemployment rates, 1994 somewhat more scattered across the Union, in Luxembourg, Germany (12), Portugal (2), North­ern Italy (1) and Greece (4), though in general, regions with lower than average rates tend to be in the central regions rather than the peripheral ones.
%af arbejdsstyrken j $ i
% labour force wÅ J
K2 Erhvervsfrekvens, 1993
Participation rates, 1993
Af de 20 regioner med den laveste arbejdsløshed havde 16 en er­hvervsfrekvens, der lå over EU­gennemsnittet, og syv af disse lå oppe i den øverste fjerdedel af ska­laen.
The rate of participation (defined as active population in relation to popu­lation aged 15 to 64) varies just as much between regions as unemploy­ment, largely reflecting differences in the proportion of women in the work force.
Størsteparten af regionerne med lav arbejdsløshed har således også en høj erhvervsfrekvens og dermed også et forholdsvis be­grænset potentiale for en forøgelse af arbejdsstyrken og et mindre be­hov end andre steder for høj vækst i beskæftigelsen.
Moreover, the regions where it is low also tend to be those where unemployment is high.
Når man medreg­ner forskellene i erhvervsfrekvens, bliver problemet omkring skævhe­derne i beskæftigelsen i EU derfor generelt endnu større.
In 1993, the lowest rate was 51% in Ceuta y Melilla (Spanish province in North Africa), the highest 867,% in Berlin.
% af befolkningen i den arbejdsdygtige alder (15-64)
There were 17 regions in 1993 with participation rates above 75%, of these 7 were in the UK 8 in Germany (including all the new Länder and Berlin), Denmark (counted as one region here) and Basse­Normandie (North­West France) (Map M2).
Der er tydelige tegn på, at forskel­lene med hensyn til arbejdsløshe­den i de enkelte regioner i EU som helhed generelt indsnævres i pe­rioder med økonomisk vækst og høj nettotilvækst til beskæftigelsen, som det var tilfældet i anden halv­del af 1980'erne.
The other five had participation rates which were only just above this, apart from the two new German Länder, where the partici­pation rates were over 80%. In these regions (in Spain and Southern Italy), therefore, high unemploy­ment is combined with low participation and the potential for a large rise in the labour force.
Der er lige så ty­delige tegn på, at de øges i perioder
Their need for job growth is, in other words, doubly pressing.
Blandt de større lande var det kun Italien, der kunne registrere en forøgelse af forskellen mellem 1987 og 1994, idet forskellen mel­lem den højeste og den laveste ar­bejdsløshedsprocent voksede fra
Disparities in unemployment in the Member States the Union's regions and narrowing disparities within countries — lies in the fact that differences in average rates of unemployment between Member States have tended to widen significantly over the past few years, and especially during the recent recession.
Men efter tre års recession var for­skellen mellem EU­landene i 1994 større, end den havde været i 1985 (4,6 sammenholdt med 4,1).
Of the 20 regions with the lowest unemployment rates, 16 had par ticipation rates above the Union average, 7 of these in the upper quarter of the distribution.
For­skellen mellem arbejdsløshedpro­centerne i Spanien og Luxembourg var steget fra 14'Λ procentpoint til 20.
The majority of regions with low unemployment rates, therefore, also have a high rate of participation, and accordingly a comparatively low potential for labour force growth and a lower need than elsewhere for a high rate of employment growth.
Forskellene mellem arbejdsløs­hedsprocenterne i NUTS 2­regio­ner, som naturligvis er større end forskellene mellem EU­landene, øgedes fra 4,2 i 1983 til 5,1 i 1985, da arbejdsløsheden steg, indsnæv­redes kun ganske lidt til 4,9 i 1990, hvorefter den igen voksede under recessionen, men mindre end for­skellen mellem EU­landene.
In general, therefore, taking account of disparities in participation serves to increase the apparent scale of the problem of employment imbalances across the Union.
Forskelle i arbejdsløshed i EU­landene
Changes in unemployment disparities in the Union
På trods af denne generelle ind­snævring i forskellene er der ikke sket større ændringer siden 1987 med hensyn til, hvilke regioner der har henholdsvis den højeste og den laveste arbejdsløshed. Det var i mange tilfælde de samme i 1994 som i 1987, og de steder, hvor der har kunnet registreres ændringer, er de nye regioner normalt belig­gende meget tæt på de gamle (nor­malt i samme NUTS 1­område — figur 85 viser, hvilke regioner der har henholdsvis den højeste og den laveste arbejdsløshed).
A statistical measure of the disparity in unemployment rates (the standard deviation weighted by the labour force within each NUTS2 region, excluding the new German Länder and the French Overseas Departments for which insufficient data are available) indicates that during the late 1980s, the disparity between Member States fell, though only marginally, from 4.1 in 1985 to 3.3 in 1990 (Graph 84 — there are no data for the three new Member States).
Især har der i de se­neste år været lige så tydelige tegn på, at forskellene med hensyn til arbejdsløshed mellem regionerne, i hvert fald i de større lande i EU, synes at være indsnævret i stedet for øget.
For example, unemployment in Spain fell by 6 percentage points, from 22% to 16%, in Luxembourg,
I de fleste EU­lande synes de regio­nale forskelle i arbejdsløsheden at være indsnævret i de senere år, men i visse tilfælde er de fortsat meget store.
In most Member States, regional disparities in unemployment seem to have narrowed over the recent past, though in a number of cases they remain wide.
I Spanien var forskel­len mellem arbejdsløsheds­procenten i den region, hvor den var højst, og den region, hvor den var lavest, over 19 procentpoint i 1994.
In Spain, the difference between the unemployment rate in the region where this was highest and in the region where it was lowest was over 19 percentage points in 1994, higher than in any other country.
Det var mere end i noget andet land, men dog mindre end i 1987, da forskellen var over 23 pro­centpoint (figur 85).
Nevertheless, it was lower than it had been in 1987 when the difference was over 23 percentage points (Graph 85).
I Storbritanni­en var forskellen kun 8 procentpoint i 1994, hvilket var væsentligt mindre end i 1987 og 1990 (14 procentpoint), som følge affaldende arbejdsløshed i de hår­dest ramte regioner og stigende ar­bejdsløshed i de regioner, som traditionelt havde haft lavere ar­bejdsløshed.
In the UK, the difference in 1994 was only 8 percentage points, down substantially from that in 1987 or 1990 when it was 14 percentage points, as a result of unemployment declining in the worst affected regions and rising in regions with historically low rates.
I Tyskland medførte sammenlægningen med de nye del­stater en kraftig forøgelse af for­skellen (fra 7 procentpoint til 15 procentpoint).
In Germany, where the addition of the new Länder widened disparities considerably (from 7 percentage points to 15), in the for mer West Germany, the difference between the highest and lowest rates also narrowed, if by less than by l'/2 percentage points, from 3% to 1V2%.
I det tidligere Vest­tyskland indsnævredes forskellen også mellem den højeste og den laveste arbejdsløshedsprocent, men dog mindre end i Storbritan­nien (med halvandet procentpoint mellem 1987 og 1994).
in the UK (by 172 percentage points between 1987 and 1994).
I denne periode med økonomisk opsving var der således en vis konvergerende tendens i ar­bejdsløshedsprocenterne EU­lan­dene imellem — de lande, der havde den højeste arbejdsløshed, oplevede i gennemsnit også et større fald end de lande, der havde den laveste ar­bejdsløshed.
However, by 1994, after three years of recession, the disparity between Member States was larger than it had been in 1985 (4.6 compared to 4.1). The difference between the un employment rates in Spain and
F.eks. faldt arbejdsløs­heden i Spanien med 6 procentpoint fra 22% til 16%, i Luxembourg faldt den med 1V2 procentpoint fra 3% til 1,5%.
Luxembourg had risen from 1472 percentage points to 20. The
Disse resultater viser, at der i de fleste af de større EU­lande ikke er nogen simpel sammenhæng mel­lem forskellene i arbejdsløsheden på regionsplan og på landsplan.
Although in France there was no change in the gap between the highest and lowest regional unemployment rates over this period, the difference remaining at around 8 percentage points, this was in the context of a rise in national unemployment from 10V2% to 1272%.
Den tendens til, at forskellene ind­snævres i perioder med faldende arbejdsløshed og øges, når arbejds­løsheden stiger, som har kunnet registreres på EU­plan, synes ikke længere at holde stik i alle EU­lan­dene. Det er på sin vis opmuntren­de, eftersom det betyder, at
Of the larger countries, only Italy experienced a widening of disparities between 1987 and 1994, the difference between the highest and lowest rates increasing from 16V2 percentage points to rates to nearly
Arbejdsløshed shed
Trends in unemployment rates in the Union, 1983-94
Forskel mellem lande perioder med voksende arbejdsløs­hed ikke nødvendigvis behøver at være forbundet med endnu større skævheder med hensyn til jobmu­ligheder.
Unemployment rate Disparity by country Disparity by region
Forskelle i arbejdsløsheden i EU landene, 1987,1990 og 1994
Variations in unemployment rates by Member State, 1987, 1990 and 1994
Regioner med hejeste og laveste arbejdsløshed i hvert land
Regions with minimum and maximum unemployment rales for each country
Venstre sejle: 1987, midterste sejle: 1990, højre søjle: 1994; ingen regionale data for GR, IRL
Left bar 1987. middle bar 1990, right bar 1994; no regional data for GR, IRL
Kapitel 5 Udviklingen i de vigtigste variable på arbejdsmarkedet
Section 5 Developments in key features of the labour market
Udviklingen i de vigtigste variable på arbej dsmarkedet dig levne plads for oprettelse af flere arbejdspladser.
Developments in key features of the labour market
112 af de 15 EU-lande oversteg stigningen i arbejdskraftens produktivitet også stigningen i de gennemsnitlige reelle arbejdskraft omkostninger i denne periode.
Changes in labour costs relative to productivity exceeded the rise in average real labour costs over this period.
De tre undtagelser var Luxembourg, Sverige og Storbritannien, hvor stigningen i gennemsnitslønnen til en vis grad presse fortjenesten.
The three exceptions were Luxembourg, Sweden and the UK, where in some degree the growth of average wages imposed a squeeze on profits.
Det samme var tilfældet i USA, hvor de reelle arbejdskraftomkostninger også steg mere end arbejdskraftens produktivitet.
This, moreover, was also the case in the US, where real labour costs also rose by more than labour productivity. ity.
I recessionsperioden fra 1990 til 1994 bremsedes stigningen i reallønnen i EU til kun 1% om året.
In the recession period from 1990 to 1994, the growth of real wages in the Union fell to only 1% a year.
Men på grund af en større stigning i outputpriserne end i forbrugerpriserne steg de gennemsnitlige reelle ar bejdskraftomkostninger imidlertid stort set i samme takt som i de fem foregående år — knap 1,5% om året senere år.
Average real labour costs, however, because of output prices increasing by less than consumer prices, rose at much the same rate as in the preceding five years — just under
Stigningstakten for lønningerne i en økonomi er vigtig i flere henseender, ikke mindst i relation til mulighederne for at oprette flere arbejdspladser.
1V2% a year — as did labour productivity, at just under 2% a year between changes in value-added per person and average labour costs (including the nonwage element) measured in relation to the average price of output rather than of consumption which is the usual measure.
Hvis gennemsnitslønningerne stiger hurtigere end værditilvæksten pr. beskæftiget person — eller arbejdskraftens produktivitet — vil både fortjenesten og investeringerne blive begrænset, og det vil samtidig presse inflationen op.
What matters to a producer, in other words, is how labour costs are rising relative to the price which is obtained for the product sold, since this will determine the profit margin, and not whether the wages paid to employees give them more or less purchasing power.
Hvis på den anden side lønningerne stiger mindre end produktiviteten, bliver der mulighed for at oprette flere arbejdspladser dels på kort sigt, fordi virksomhederne kan beskæftige flere mennesker for et givet beløb, dels på længere sigt, hvis den ekstra fortjeneste, der opnås ved den højere produktivitet, investeres i ekspansion af virksomheden eller anvendes til at øge markedsandelen.
This measure, normally termed the real product wage — though since it needs to be defined to include all labour costs, direct as well as indirect, it is termed average real labour costs here — can behave very differently from the real wage as usually measured.
Det gav derfor næsten samme muligheder for at øge beskæftigelsen som i den foregående periode, men denne gang var en stigning i profitmargenen ikke ledsaget af nogen vækst i beskæftigelsen.
This, therefore, left much the same scope for expanding the numbers in employment as in the earlier period, though this time, a rise in profit margins was not accompanied by any growth in employment.
Rent faktisk faldt antallet af personer i beskæftigelse.
Indeed, the numbers in work fell.
I denne periode var der dog seks EU-lande, der kunne registrere en højere stigning i de gennemsnitlige reelle arbejdskraftomkostninger end i arbejdskraftens produktivitet — det var igen Luxembourg samt
If average wages rise faster than the growth of value-added per person employed — or labour productivity — then this will tend to squeeze profits and the finance for investment as well as putting upward pressure on the rate of inflation.
Der er to ting, man skal være op mærksom på i denne forbindelse, og det er for det første, at lønningerne kun er et enkelt omkostningselement — andre elementer, såsom råvarer og mellemprodukter, der importeres fra udlandet, kan også indvirke på fortjenesten og mulighederne for at oprette flere arbejdspladser, og det samme kan udviklingen i valutakurserne, som har været specielt ustabile i de
If alternatively, wages increase by less than productivity, then this will provide scope for the generation of more jobs whether in the short-term because firms can employ more people for a given sum or in the longer-term if the additional profits produced by higher productivity are invested in business expansion or are used to increase market share.