natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selskabet Tetrapak havde nedlagt påstand om annullation af Kommissionens beslutning under fremførelse af ét enkelt anbringende, nemlig at en aftale, der falder ind under en gruppefritagelse (artikel 85, stk. 3), ikke samtidig kan anses for forbudt i henhold til artikel 86, så længe Kommissionen ikke har truffet beslutning om tilbagekaldelse af gruppefritagelsen.
Tetra Pak sought the annulment of the Commission Decision, relying on one groundonly: an agreement which qualified for a block exemption under Article 85(3) of the EEC Treaty, it said, could not at the same time be prohibited by Article 86 so long asthe Commission had not withdrawn the benefit of the exemption. In other words Article86 of the EEC Treaty was inapplicable to an agreement which was exempted under Article 85(3).
Artikel 86 kan med andre ord ikke finde anvendelse på en aftale, der er fritaget i henhold til artikel 85, stk. 3.
The Court upheld the Commission's view, and dismissed Tetra Pak's application,holding that the grant of exemption, under Article 85(3) of the EEC Treaty, whetherto an individual agreement or to a category of agreements, could not render inapplicablethe prohibition set out in Article 86 of the EEC Treaty.
') Førsteinstansrettens dom af 10.7.1990, Tetrapak Rausing, sag Τ 51/89.
There are three important points which deserve special mention.
Af andre domme fremgår det allerede, at der forekommer situationer, hvor Kommissionen har beføjelse til at bringe artikel 85 og 86 x) i anvendelse på samme tid.
Article 85 to an agreement did not rule out the application of Article 86 of the EECTreaty.
Men for øjeblikket verserer der tre sager for Førsteinstansretten, hvori spørgsmålet er blevet rejst på ny, men her mere generelt2). relt2).
It had already been established in other judgments that there were situationswhere the Commission was free to apply both Articles,1and three eases currentlypending before the Court of First Instance raise the same question in more generalterms.2
Retten udtalte, at de to bestemmelser er komplementære: De forfølger det samme generelle fælles mål, der går ud på at sikre, at konkurrencen ikke fordrejes inden for det fælles marked (Traktatens artikel 3, litra f); rnen de er også autonome, idet artikel 85 vedrører aftaler mellem virksomheder, mens artikel 86 omfatter ensidige handlinger foretaget af en eller flere virksomheder.
The two provisions, the Court now said, were complementary: they pursued the samegeneral objective, namely ensuring that competition in the common market was notdistorted (Article 3(f) of the EEC Treaty), but were legally independent, as Article 85dealt with agreements between undertakings while Article 86 of the EEC Treaty relatedto unilateral action by one or more undertakings.
b) Artikel 86's anvendelsesområde
(b) Scope of Article 86 of the EEC Treaty
Fællesskabets Førsteinstansret præciserede nøje, at den omstændighed, at en virksomhed, der indtager en dominerende stilling, erhverver en enelicens, ikke i sig selv udgør misbrug i den i artikel 86 forudsatte betydning.
The Court was at pains to make it clear that mere acquisition of an exclusivelicence by a company holding a dominant position did not by itself constitute an abusewithin the meaning of Article 86 of the EEC Treaty.
c) En tilbagekaldelse af gruppefritagelsen er ikke en forudsætning for, at der kan konstateres en overtrædelse i henhold til artikel 86
(c) A block exemption does not have to be withdrawn for a finding that Article 86of the EEC Treaty has been infringed
Førsteinstansretten fandt ikke, at anvendelsen af artikel 86 var betinget af, at man først tilbagekaldte den individuelle fritagelse eller gruppefritagelsen, således som hævdet af Tetrapak.
The Court said that for Article 86 to apply it was not necessary that an individualor block exemption be withdrawn first, as Tetra Pak had argued.
Hvis Kommissionen først skal træffe en beslutning om tilbagekaldelse af fritagelsen, før artikel 86 kan bringes i anvendelse, ville dette nemlig være ensbetydende med, at man etablerer en rangorden mellem artikel 85 og 86, og at man — eftersom tilbagekaldelsen af fritagelsen ikke har tilbagevirkende kraft — accepterer, at en fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3, også indebærer en fritagelse fra forbuddet mod misbrug af dominerende stilling.
'If the Commissionwere required in every case to take a decision withdrawing exemption before applying Article 86 of the EEC Treaty, this would be tantamount, in view of the non-retroactivenature of the withdrawal of exemption, to accepting that an exemption under Article85(3) of the EEC Treaty operated in reality as a concurrent exemption from theprohibition of abuse of a dominant position'.
Men misbrug af dominerende stilling kan aldrig meddeles fritagelse.
But an abuse of a dominant position couldnever be exempted.
For det første redegøres der for, hvilken administrativ procedure der skal følges ved afvisning af en klage indgivet til Kommissionen i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17/622).
Firstly, it sums up and clarifies the administrative procedure to be followedwhere the Commission rejects a complaint lodged under Article 3 of Council Regulation
Endvidere indeholder dommen en præcisering af de karakteristika, der bør kende­tegne den meddelelse, som Kommissionens tjenestegrene normalt fremsender, inden en sag realitetsbehandles, og hvori den fremkommer med sine indledende bemærk­ninger.
It also clarifies the proper form of the preliminary observations which the Commissiondepartments generally send to an applicant before embarking on an analysis of thesubstance of the case.2
a) Den procedure, der skal følges, når en klage ikke tages til følge
(a) Procedure where a complaint is rejected
En klager har ikke krav på, at Kommissionen ved en beslutning tager stilling til, om der foreligger en overtrædelse eller ej.
A complainant has no right to demand that the Commission take a formal decisionfinding that an infringement has or has not taken place.
Klageren har derimod krav på at blive gjort bekendt med, hvorfor Kommissionen ikke agter at imødekomme klagen 3).
But the complainant is entitledto be told the reasons why the Commission does not propose to act on his complaint.3
I sin dom foretog Fællesskabets Førsteinstansret — i overensstemmelse med Kom­missionens administrative praksis — en sondring mellem tre successive faser i den procedure, der udmunder i en afvisning af en klage.
In line with the Commission's own administrative practice the Court distinguished threestages in the procedure leading to the rejection of a complaint.
— Den første fase, som Fællesskabets Førsteinstansret benævner »meddelelse af indledende bemærkninger«, skal give Kommissionen mulighed for at indhente de oplysninger, på grundlag af hvilke den kan tage stilling til, om klagen skal afvises eller tages til følge.
At the first stage, which the Court referred to as the 'communication of preliminaryobservations', the Commission assembled the information necessary to determinewhat action to take.
Denne fase kan bl.a. omfatte en uformel udveksling af synspunkter og oplysninger mellem Kommissionen og klageren med henblik på at få præciseret de retlige og faktiske forhold, der er genstand for klagen, og give klageren mulighed for at redegøre for sine påstande — eventuelt i lyset af Kommissionens første reaktion.
There might for example be an informal exchange of viewsand information between the Commission and the complainant, intended to clarifythe points of fact and law to which the complaint related and to give the complainant the opportunity of enlarging upon his allegations if necessary in the light ofinitial comments from the Commission departments.
— Den anden fase svarer til den underretning, der gives i henhold til artikel 6 i Kommissionens forordning nr. 99/63.
(ii) The second stage corresponded to the notice to be given under Article 6 of Commission Regulation No 99/63/EEC.4 This was something like a statement ofobjections in reverse, in that the Commission here gave a full explanation of thereasons why it could not act.
Her gives der således meddelelse om, at klagen ikke giver grundlag for fremsættelsen af klagepunkter og med en nærmere begrundelse for, hvorfor klagen ikke umiddelbart kan tages til følge.
This provision was essential in order to safeguard therights of complainants, who had to be given the information they needed in orderto be able to protect their interests.
L) Førsteinstansrettens dom af 10.7.1990, sag Τ 64/89. 2) EFT 13 af 21.2.1962; EFT 58 af 10.7.1962; EFT 162 af 7.11.1963; EFT L 285 af 29.12.1971.
(iii) At the third stage the Commission considered any further comments submitted bythe complainant.
Denne fase kan afsluttes med en endelig beslutning. EF-Domstolen har flere gange fastslået, at Kommissionen kan træffe en endelig beslutning om at afvise klagen og dermed henlægge sagen.
COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES had several times accepted that the Commission was entitled to take a final decisionrejecting the complaint and closing the case.
Kun denne endelige beslutning kan indbringes for Fællesskabets Førsteinstansret med henblik på prøvelse x).
Only this final decision could be thesubject of proceedings before the Court of First Instance.*
I den foreliggende sag sondrede Førsteinstansretten helt klart mellem på den ene side de to sidste faser af proceduren og på den anden side den fase af proceduren, hvor der fremsendes en meddelelse af indledende bemærkninger, der skal udformes således, at den ikke foranlediger klageren til at tro, at der er tale om et endeligt afslag på hans begæring om at få konstateret, at overtrædelse foreligger.
The Court of First Instance was careful to distinguish the two later stages of theprocedure from the communication of preliminary observations, which ought not toappear to be a final refusal to act on an application for a finding that an infringementhad taken place.
b) »Meddelelse af Kommissionens indledende bemærkninger«: en for beredende handling, som ikke kan gøre indgreb i en sagsøgers rettigheder
(b) The 'communication of preliminary observations' is a preparatorylegal act which cannot infringe a complainant's rights
En af Kommissionen fremsendt skrivelse, der indgår som led i den første undersøgelsesfase vedrørende en klage, har juridisk karakter af en forberedende handling, der pr. definition ikke kan gøre indgreb i en sagsøgers rettigehder.
The letter from the Commission departments fell within the first stage of theinvestigation of the complaint, and was in the nature of a preparatory act which bydefinition could not affect the applicant's rights.
Et søgsmål rettet mod en sådan forberedende handling bør følgelig afvises under henvisning til, at der ikke er tale om en retsakt eller en beslutning i den i Traktatens artikel 173 forudsatte betydning.
Proceedings brought against such apreparatory act had therefore to be dismissed as inadmissible, because that act was notan act or decision within the terms of Article 173 of the EEC Treaty.
Herefter fastlagde Førsteinstansretten, hvilke karakteristika der burde kendetegne en sådan meddelelse.
The Court accordingly considered what the proper form of such a communication wouldbe.
Førsteinstansretten mindede i øvrigt om, at Kommissionens vurdering deraf i denne meddelelse nødvendigvis kun kan være foreløbig.
The assessment put forward in it had to be provisional.
Førsteinstansretten påpegede, at den i denne sag omhandlede skrivelse, hvori Kommissionen kort gør klageren opmærksom på, at der ikke foreligger oplysninger, der synes at indicere, at den givne distributionsordning er i strid med fællesskabsretten, ikke kunne anses som en endelig stillingtagen til det anfægtede klagepunkt.
The parts of the letter sent in this case which briefly drew the applicant's attention tothe absence of any information which might suggest that the distribution system wasincompatible with Community law did not show that a final assessment had already beenmade.
Endvidere fastslog Førsteinstansretten, at den i sagen omhandlede skrivelse — til forskel fra de beslutninger, Kommissionen vedtager vedrørende andre klager —
In any event the letter contained no express statement saying that the complaint hadbeen rejected and that the case was to be closed, unlike the decisions the Commissionhad adopted on other complaints.
EF-Domstolens dom af 11.10.1983, Demo-Studio Schmidt mod Kommissionen, sag 210/81.
Case 210/81 Demo-Studio Schmidt v Commission.
Førsteinstansretten fandt således, at Kommissionens reaktion som svar på sagsøgerens klage var tvetydig og kunne give anledning til tvivl om dens retlige karakter.
Letters stating the Commission's preliminary observations will be drafted so as to makeit clear that they represent only an initial Commission reaction on the basis of theinformation in the Commission's possession.
Førsteinstansretten fastslog i det foreliggende tilfælde, at sagsøgeren havde befundet sig i en situation, hvor det retligt set var uvist, om Kommissionens skrivelse havde karakter af en beslutning.
Complainants will in any event always beasked to submit any further comments within a reasonable time, failing which the casemay be considered closed.
8 5 — Den juridiske karakter af visse af de skrivelser, Kommissionen fremsender
§ 5 — Legal character of certain letters sent by the Commission
I dens domme i Omni­Partijen Akkoord­sagernex) gav Førsteinstansretten Kommissionen medhold i dennes vurdering, hvorefter en skrivelse med et rent faktuelt indhold til den nederlandske regering fra det medlem af Kommissionen, der er ansvarlig for konkurrencepolitikken, ikke affødte nogen form for retsvirk­ning og således ikke kunne gøres til genstand for søgsmål i henhold til Traktatens artikel 173.
In its Omni-Partijen Akkoord judgments1the Court of First Instance acceptedthe Commission's view that a letter to the Dutch Government from the Member of the Commission with special responsibility for competition policy, which was purely factualin nature, produced no legal effects and consequently was not an act against whichproceedings could be brought under Article 173 of the EEC Treaty.
I dommen præciseredes det i øvrigt, at den anfægtede skrivelse ikke hvilede på et retsgrundlag, der gav Kommissionen beføjelse til at træffe en for en medlemsstat bindende beslutning.
The judgment also pointed out that the letter was not founded on a legal basis whichwould authorize the Commission to take a decision binding a Member State.
Den pågældende skrivelse, der var stilet til en medlemsstat, var altså i realiteten kun en udtalelse, der ikke på nogen måde havde bindende retsvirkning.
The letter,which was addressed to a Member State, was therefore merely an opinion which hadno legal effect.
Førsteinstansretten fastslog således — på linje med hvad Kommissionen havde anført i sit indlæg — at hverken Traktatens artikel 85 eller bestemmelserne i forordning nr. 17 tillægger Kommissionen beføjelse til at vedtage beslutninger, der er bindende for medlemsstaterne.
As the Commission had argued in its submissions to the Court, neither Article 85 of the EEC Treaty nor Regulation No 17 give the Commission power to takedecisions binding on Member States.
Selv om artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 rent faktisk indeholder en bestemmelse om, at Kommissionen ved beslutning kan pålægge virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder at bringe overtræ­delser af konkurrencelovgivningen til ophør, giver bestemmelsen dog ikke Kommis­sionen beføjelse til at pålægge en medlemsstat pligt til at vedtage bestemte foran­staltninger i den nationale lovgivning.
Article 3(1) of Regulation No 17 empowered the Commission to require undertakings or associations of undertakings to bring infringements of Community law committed by them to an end, but it did not authorize the Commission to require a Member State to take particular measures in its domestic law.
') Førsteinstansrettens domme af 13.12.1990, sag T­113/89 (Nejarma mod Kommissionen) ; sag T­114/89 (Vereniging Nederlandse Ziekenfondsen m.fl. mod Kommissionen); sag Τ­116/89 (Prodifarma m.fl. mod Kommissionen).
Case T-113/89 Nefarma v Commission; Case T-114/89 Vereniging Nederlandse Ziekenfondsen and Othersv Commission; Case T-116/89 Prodifarma and Others v Commission.
§ 6 — Forvaltning af ophavsrettigheder
§ 6 — Copyright management
I anledning af et præjudicielt spørgsmål, dom var stillet af Cour d'appel de Paris i henhold til Traktatens artikel 177, afsagde EF-Domstolen en dom1), der lå på linje med dens tidligere retspraksis med hensyn til ophavsrettigheder.
In Cholaylthe Court of Justice confirmed its findings in earlier cases, in responseto a request for a preliminary ruling referred by the Paris Court of Appeal.
Domstolen præciserede, at en af et nationalt copyright-selskab opkrævet tillægsafgift for mekanisk reproduktion, der lægges oven i afgiften for fremførelse, var forenelig med Traktatens artikel 30 og 36, også selv om en sådan tillægsafgift ikke opkræves i den medlemsstat, hvor de pågældende optagelser lovligt var bragt i omsætning.
It held thata supplementary mechanical-reproduction fee collected by a national performing-rightssociety in addition to the royalties for the performing rights was compatible with Articles30 and 36 of the EEC Treaty even where such an additional fee was not provided forin the Member State in which the same recordings had been lawfully marketed.
EF-Domstolen har statueretx), at Den Hellenske Republik — ved at udstede en lov og gennemførelsesbestemmelser hertil, hvorved statens rettigheder med hensyn til import af og handel med olieprodukter fra andre medlemsstater opretholdes og indeholdende en kvotaordning samt bindende årlige forsyningsprogrammer for distributionsselskaberne — havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktatens artikel 30, 34 og 37, stk. 1.
In Case C-347/88 Commission v Greecelthe Court of Justice held that by adoptinga law and the measures for its implementation which maintained in effect the State'simporting and marketing rights for petroleum products imported from other Member States, subjected the distribution companies' annual procurement programmes to theapproval of the Greek authorities, and established a system of marketing quotas, Greecehad failed to fulfil its obligations under Articles 30, 34 and 37(1)of the EEC Treaty.
EF-Domstolen tog dog ikke stilling til de materielle spørgsmål, fordi der var begået en formel fejl under den af Kommissionen førte procedure i forbindelse med de af Kommissionen fremsatte klagepunkter vedrørende visse aspekter af ordningen med maksimalpriser.
The Court did not rule on the substance of the Commission's objections to certain aspectsof the rules on maximum consumer prices, because the Commission had failed to observethe procedural requirements.
I øvrigt afviste EF-Domstolen det klagepunkt, der vedrørte statens rettigheder med hensyn til import af råolie.
The Court also rejected the Commission's objections to the State's exclusive right toimport crude oil.
Selv om enhver kvantitativ importrestriktion samt foranstaltninger med tilsvarende virkning mellem medlemsstaterne er forbudt i henhold til EØF-Traktatens artikel 30, og uagtet at denne bestemmelse omfatter alle handelsmæssige bestemmelser vedtaget af medlemsstaterne, som direkte eller indirekte, reelt eller potentielt kan påvirke samhandelen inden for Fællesskabet, udtalte Domstolen dog, at rent bortset fra spørgsmålet om bestemmelserne om statens enerettigheder med hensyn til import, medfører den omstændighed, at staten har et monopol med hensyn til raffinering, at staten kan kontrollere både mængden af importen af råolie bestemt til raffinering og importvilkårene.
Although Article 30 of the EEC Treaty prohibits all quantitativerestrictions on imports and all measures having equivalent effect between Member States, which includes all trading rules enacted by Member States which are capable ofhindering trade within the Community, directly or indirectly, actually or potentially, the Court pointed out that, independently of any provision conferring an import monopolyon the State, the fact that the State had a refining monopoly allowed it to control boththe volume of imports of crude oil for refining purposes and the conditions under whichthey were carried out.
Domstolen fastslog med andre ord, at den omstændighed, at sådan import udelukkende gennemføres af staten eller under dennes kontrol, er en logisk følge af selve det nationale raffinaderimonopol.
In other words, the fact that such imports were exclusively carriedout by the State or under its control was inherent in the existence of a national refiningmonopoly.
Lovbestemmelser, der tilægger staten eneret til import af råolie bestemt til raffinering, er således blot udtryk for en bekræftelse af, at staten er tillagt en eksklusiv rettighed, der er uløseligt forbundet med det nationale raffinaderimonopol.
Consequently, the legislative provisions conferring on the State a monopolyof the importation of crude oil for refining purposes merely confirmed the existence ofa privilege which could not be dissociated from the national refining monopoly.
På denne baggrund kunne lovligheden — set i relation til fællesskabsretten — af den græske stats eneret til at importere råolie ikke anfægtes, medmindre man samtidig også anfægter det nationale raffinaderimonopols lovlighed i forhold til fællesskabsretten.
Under those circumstances, the lawfulness in Community law of the Greek State'smonopoly of the importation of crude oil could be challenged only if the lawfulness in Community law of the national refining monopoly was also contested.
Men Domstolen fastslog, at Kommissionen udtrykkeligt havde anført, at den ikke bestred lovligheden af det nationale raffinaderimonopol.
However, the Commission had expressly indicated that it did not contest the national refining monopo- iy-
EF-Domstolen afviste således de klagepunkter, der vedrørte statens ret til at importere råolie.
The Court accordingly dismissed the claims relating to the State's rights in respect ofthe import of crude oil.
81 — Generelle problemer og den seneste udvikling
§ 1 — General policy problems and developments
Overordnet politisk sigte
Overall thrust of policy
Lige siden fællesmarkedet blev oprettet, har konkurrencepolitikken været et vigtigt middel til at stimulere den økonomiske vækst og integrere de forskellige medlemsstaters økonomi.
Since the beginning of the common market, competition policy has been animportant instrument in stimulating economic growth and integrating the economies ofthe different Member States.
Statsstøttepolitikken har altid spillet en vigtig rolle i denne forbindelse, da ydelsen af statsstøtte uden fællesskabskontrol kunne udgøre en hindring for opbygningen af det fælles marked.
State aid policy has always played a key role in this respectbecause without adequate Community control State aid could constitute a barrier to theconstruction of the common market.
I takt med fuldførelsen af det indre marked får konkurrencen stadig større betydning som det vigtigste incitament til økonomiske forandringer.
Now with the moves towards completing theinternal market the role of competition as the main stimulus to economic change isbecoming even more important.
Konkurrencen må nødvendigvis skærpes, efterhånden som opbygningen af det indre marked nænner sig sin afslutning, da de nuværende hindringer for samhandelen mellem medlemsstaterne, og dermed omkostningerne i forbindelse hermed, mindskes gradvis som følge af Fællesskabets politik.
Competition is bound to intensify as the internal marketnears completion because barriers to, and therefore costs of, trade between Member States are being systematically reduced as a result of Community action.
Følgelig vil hidtil delvis beskyttede nationale markeder i stadig stigende omfang blive tilgængelige for konkurrenter i andre medlemsstater.
Consequently,hitherto partially protected national markets will become increasingly accessible to morecompetitors in other Member States.