natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Endelig har Oversættelses­tjenesten i samarbejde med Europa-Parlamentet forberedt et udbud med henblik på oprettelsen af et nyt fælles kartotek over freelance-oversættere.
Together with the European Parliament, the Translation Service also prepared a series of calls for tenders to renew the institutions' joint list of freelance translators.
I 1996 fortsatte Kommissionen med at føre aktiv kontrol med gennem­førelsen af fællesskabsretten.
The Commission was once again very active in monitoring the application of Community law throughout the year.
Kommissionen indledte 1 138 overtrædelsesproce­durer i 1996 (mod 1 016 i 1995) og fremsatte 433 begrundede udtalelser (mod 192 i 1995).
It commenced 1 138 infringement procedures in 1996, as against 1 016 in 1995, and issued 433 reasoned opinions (192 in 1995).
Kommissionen indbragte 93 sager for Domstolen (mod 72 i 1995).
The Commission referred 93 cases to the Court of Justice (72 in 1995).
Sag­erne fordelte sig således på medlemsstaterne: Belgien 20; Danmark 0; Tyskland 9; Grækenland 17; Spanien 9; Frankrig 11; Irland 4; Italien 9; Luxembourg 4; Ne­derlandene 2; Østrig 1; Portugal 6; Finland 0; Sverige 0 og Det Forenede Kon­gerige 1.
The breakdown by country of cases referred in 1996 is as follows: Belgium 20, Denmark 0, Germany 9, Greece 17, Spain 9, France 11, Ireland 4, Italy 9, Luxembourg 4, Netherlands 2, Austria 1, Portugal 6, Finland 0, Sweden 0 and the United Kingdom 1.
1996 har været præget af, at Kommissionen traf en række foranstaltnin­ger med henblik på at forbedre forvaltningen af overtrædelsesprocedurerne.
1996 saw the adoption by the Commission of a series of meas­ures to improve the management of infringement procedures.
Der er tre formål med disse foranstaltninger: at fremskynde sagsbehandlingen, at forenkle procedurereglerne og at skabe større åbenhed om Kommissionens be­slutninger vedrørende overtrædelse.
The pur­pose of these measures is threefold: to speed up processing of cases, to simplify the procedural rules, and to make the Commission's decisions on infringements more transparent.
Resultatet af disse foranstaltninger fremgår allerede af statistikkerne: Den meget stærke stigning dels i antallet af begrundede udtalelser fremsat af Kommissionen (+125%), dels i antallet af anmodninger indbragt for Domstolen ( + 29 %) viser, hvor stor vægt Kommissionen lægger på at fremskynde sagsbehandlingen.
The effect of these measures can already be seen in the statistics: the very marked increase in the number of reasoned opinions (125%) sent by the Commission and the number of applications submitted to the Court of Justice (up by 29%) is an indication of the central importance given by the Commission to speed­ing up the handling of cases.
Antallet af henlæggelser er fortsat betydeligt (1 750, heraf 875 vedrørende konstaterede overtrædelser, mod 2045 i 1995, hvor stigningen var meget stor).
The number of cases terminated, which has remained steady (1 750, of which 875 concerned established infringements, as against 2 045 in 1995, when there was a very sharp rise).
Efter en stagnation i antallet af klagemål i 1995, som er konstateret og analyseret i den trettende årsberetning om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabs­retten, ses en nedgang i antallet af klagemål i 1996 (850 mod 1 006 i 1995).
After levelling off in 1995, a tendency already reported and analysed in the 13th annual report on monitoring the application of Community law, the number of complaints fell in 1996 (805 compared with 1 006
FÆLLESSKABSRETTEN
COMMUNITY LAW in 1995).
X-l missionens tjenestegrene umiddelbart har kunnet finde frem til, skifter tenden­sen, idet der ses en svag nedgang i antallet af disse sager i forhold til forrige år (253 mod 297 i 1995), hvorimod man tidligere kunne konstatere en jævn stigning.
The tendency concerning new cases uncovered by the Commission's departments was reversed, with a slight fall over the previous year (253 as against 297 in 1995), whereas it had been rising steadily in the previous years.
Nærmere oplysninger om de overtrædelsesprocedurer, der blev indledt i løbet af 1996, og om gennemførelsen af fællesskabsdirektiverne i national ret vil blive givet i den fjortende årsberetning om gennemførelsen af fællesskabsretten, som vil blive offentliggjort i 1997. Den 25. juni ') forelagde Kommissionen den trettende årsberetning (1995) for Europa-Parlamentet og Rådet.
Detailed information on the infringement proceedings com menced in the course of the year and on progress in transposing directives into national law will be given in the 14th report on the applica tion of Community law, to be published in 1997.
De talmæssige oplysninger om Domstolens og Førsteinstansrettens virk­somhed findes i tabel 26-29.
Figures concerning the activities of the Court of Justice and the Court of First Instance are given in Tables 26 to 29.
Fællesskabsrettens generelle principper
General principles of Community law
Domstolen fastslog i tre domme af 5. marts"), 23. maj3) og 8. oktober4), som var imødeset med spænding, at en medlemsstat er forpligtet til at erstatte tab, der er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, som må tilregnes staten, også når den påklagede overtrædelse må tilregnes den nationale lovgiver.
In its long­awaited judgments of 5 March,223 May3and 8 October,4the Court confirmed that a Member State is obliged to make good damage caused to individuals by breaches of Community law attributable to the State, even where the national legislature was respon­sible for the breach in question.
Domstolen understregede betydningen af den anden betingelse for gennemførel­sen af medlemsstatens erstatningsansvar, når overtrædelsen må tilregnes den nationale lovgiver, hvor denne har skønsmæssige beføjelser, når der skal træffes valg af normativ karakter.
The Court stressed the importance of the second of these conditions in cases where the Member State's liability derives from the national legis­lature acting in a field in which it has wide discretion to make legisla­tive choices.
Domstolen udtalte desuden, at et erstatningsansvar skal gennemføres efter retsreglerne i den medlemsstat, hvis erstatningsansvar gøres gældende.
The Court also pointed out that reparation must be made in accordance with the legal system of the Member State in which liabil­ity is incurred.
Dog skal erstatningsansvaret for det tab, der er forvoldt ved overtrædelsen af fællesskabsretten, gennemføres på samme betingelser som dem, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret, og betin­gelserne må ikke være udformet således, at de i praksis gør det umuligt eller
However, the national legal system must ensure that reparation for damage suffered as a result of a breach of Community law is assessed by criteria similar to those applicable to claims based on a breach of national law, without making it impossible or excessively difficult to obtain reparation in practice.
) Jf. endvidere kvartalsgennemgangen af retspraksis i Bulletin for Den Europæiske Union (Bull. 4-1996, punkt I.8.18-1.8.2.5; Bull. 7/81996, punkt 1.8.55-1.8.6.1; Bull.
See also the quarterly analysis of judgments in the Bulletin of the European Union (Bull.
121996). ~ ) Forenede sager C-46/9.1 og C-48/9.1, Brasserie du pêcheur SA mod Bundesrepublik Deutschland og The (jileen mod Secretary of State for Transport, ex parte: Factortame Ltd. mfl. (Bull. 4-1996, punkt 1.8.2.1). ) Sag C-5'94, The Queen mod Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte: Hedley Lomas (Ireland) Ltd. (Bull. 7/81996, punkt 1.8.58).
Joined Cases C­46/93 and C­48/93 Brasserie du pêcheur ν Germany and The Queen ν Secretary of State for Transport ex parte Factortame and Others: Bull.
1) Forenede sager C-178/94, C-179/94, C-188/94 og C-190/94, Erich Dillenkofer mfl. mod Bundesrepublik Deutschland (Bull. 121996).
Joined Cases C­178/94, C­179/94, C­188/94, C­189/94 and C­190/94 Dillenkoffer and Others ν Germany: Bull. 12­1996.
Domstolen anførte i en udtalelse af 28. marts ), at Fællesskabet på fælles­skabsrettens nuværende stade ikke har kompetence til at tiltræde konventionen om beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. Domstolen gjorde opmærksom på, at der ikke er nogen bestemmelse i traktaten, der giver institutionerne beføjelse til at vedtage bestemmelser om menneskeret­tigheder eller tiltræde internationale konventioner på dette område.
On 28 March the Court held that, as Community law stands at present, the Community is not competent to accede to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms.1In its opinion Article 235 of the EC Treaty does not con­stitute an appropriate legal basis, and only an amendment of the Treaty would make accession possible.
Fællesska­bets tiltrædelse af konventionen vil nemlig indebære en betydelig ændring af de gældende fællesskabsregler for beskyttelse af menneskerettighederne, i og med at det vil føre til, at Fællesskabet indgår i et bestemt institutionelt system, hvad konventionen jo er.
Accession to the Convention would entail substantial changes in the current Community arrangements for the protection of human rights as it would mean the Community enter­ing into a separate institutional system, namely that of the Convention.
En sådan ændring af bestemmelserne om beskyttelse af men­neskerettighederne i Fællesskabet ville i kraft af de institutionelle implikationer for Fællesskabet og medlemsstaterne have vidtrækkende institutionelle konse­kvenser, der i kraft af deres indhold går ud over de i artikel 235 indeholdte beføjelser.
Such changes would, by virtue of their institutional implications for the Community and the Member States, have constitutional consequences which, by their very nature, would exceed the powers conferred by Arti­cle 235.
Forskelsbehandling på grundlag af nationalitet
Discrimination on grounds of nationality
I en dom af 26. september") udtalte Domstolen, at princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, som er stadfæstet i EF-trak­tatens artikel 6, skal forstås således, at det er i strid med bestemmelsen, at en medlemsstat kræver, at juridiske personer med hjemsted i en anden medlemsstat, som har anlagt sag ved en ret i førstnævnte medlemsstat mod en af dennes stats­borgere eller et selskab med hjemsted der, skal stille sikkerhed for de sagsomkostninger, som de kan blive tilpligtet at betale, når dette ikke kan kræves af juridiske personer i den pågældende medlemsstat, og sagen har sammenhæng med udøvelsen af grundlæggende friheder, som er sikret ved fællesskabsretten. I den pågældende sag kræver den svenske lovgivning, at alle udenlandske stats­borgere, der ikke bor i Sverige, og alle udenlandske juridiske personer, som ønsker at anlægge sag ved en ret i Sverige mod en svensk statsborger eller en svensk juridisk person, skal stille sikkerhed for betaling af eventuelle sagsom­kostninger. Domstolen fastslog, at en sådan national procesretlig regel kan på-
On 26 September2the Court found that Article 6 of the EC Treaty, which prohibits any discrimination on grounds of nationality, precludes a Member State from requiring that a security be lodged for the costs of proceedings by a legal person established in another Mem­ber State which has brought an action before one of its courts against one of its nationals or a company established in the Member State in question, where no such security is required from legal persons of that State and where the action is connected with the exercise of fundamental freedoms guaranteed by Community law.
) Domstolens udtalelse 2/94 af 28. marts 1996 (Bull. 4-1996, punkt 1.8.2.5). ) Sag C-4,1/95, Data Delecta Aktiebolag, Ronny Forsberg mod MSL Dynamics Ltd. (Bull. 101996, punkt 1.8.19).
Opinion 2/94 of 28 March 1996: Bull.
Nationale lovbestemmelser, som kræver, at der stilles sikkerhed, henhører imidlertid under traktatens anvendel­sesområde på grund af deres virkninger for udvekslingen af varer og tjeneste­ydelser inden for Fællesskabet og er derfor nødvendigvis underlagt det generelle forbud mod forskelsbehandling i traktatens artikel 6, stk. 1, uafhængigt af sær­lige bestemmelser i traktaten.
449 security fell within the scope of the Treaty by reason of its effects on intra-Community trade in goods and services and was consequently sub­ject to the general principle of non-discrimination laid down by the first paragraph of Article 6, without there being any need to invoke other, more specific provisions of the Treaty.
Ligebehandling af mænd og kvinder
Equal treatment
I en dom af 30. april ) anførte Domstolen, at Rådets direktiv 76/207/ EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, er til hinder for afskedigelse af en transseksuel på grundlag af den pågældendes kønsskifte.
On 30 April the Court ruled that the dismissal of a transsexual for a reason related to a gender reassignment was precluded by Council Directive 76/207/EEC on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, voca­tional training and promotion, and working conditions.1The Court took the view that the Directive was simply the expression, in the material field, of the principle of equality, which was one of the fundamental principles of Community law and was intended to ensure that there was no discrimination whatsoever on grounds of sex.
Ifølge Domstolen giver direktivet på det pågældende område udtryk for det lighedsprincip, som er et af fællesskabsrettens grundlæg­gende principper.
To tolerate such dis­crimination in respect of transsexuals would be tantamount to a failure to respect the dignity and freedom to which they were entitled and which the Court had a duty to safeguard.
Sociallovgivning: arbejdstagernes sikkerhed og sundhed
Social legislation: health and safety of workers
Ved en dom af 12. november") afviste Domstolen i det væsentlige Det Forenede Kongeriges påstand om annullation af Rådets direktiv 93/104/EF3) om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden.
On 12 November the Court dismissed2in almost every respect the action brought by the United Kingdom for the annulment of Council Directive 93/104/EC concerning certain aspects of the organization of working time.3It held that the Council had been fully justified in using Article 118a of the Treaty as the legal basis for the Directive.
Domstolen fast­slog, at Rådet med fuld ret havde valgt traktatens artikel 118 A som retsgrundlag for direktivet.
In the Court's opinion there was nothing in the wording of Article 118a to indicate that the concepts of 'working environment', 'safety' and 'health' as used in that context should be interpreted restrictively.
Den fremhævede først, at det, at der findes andre, mere generelle retsgrundlag, såsom artikel 100 og 100 A, ikke medfører en begrænsning i artikel 118 A's anvendelsesområde.
On the contrary, the wording militated in favour of a broad inter­pretation of the powers conferred upon the Council for the protection of the health and safety of workers.
Den udtalte, at der ikke i ordlyden af artikel 118 A er noget holdepunkt for, at begreberne »arbejdsmiljø«, »sikkerhed« og »sund-
Secondly, an examination of the Direc­tive's aim and content showed that Article 118a had to be used as the legal basis. The Court took the view that the aim of the Directive was
) Sag C-l.1/94, I' mod S og Cornwall County Council (Bull. 7/81996, punkt 1.8.56).
Case C-13/94 P. ν S. and Cornwall County Council: Bull.
2) Sag C-84/94, Det Forenede Kongerige mod Rådet (Bull.
Case C-84/94 United Kingdom ν Council: Bull. 12-1996. OJ L 307, 13.12.1993; Bull.
Ifølge domstolen er for­målet med direktivet at skabe en forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed gennem tilrettelæggelsen af deres arbejdstid, og en sådan tilrettelæggelse skal ikke nødvendigvis ses som et instrument i beskæftigelsespolitikken.
X-2 to make a favourable impact on the health and safety of workers through the organization of their working time and that such organization was not necessarily conceived as an instrument of employment policy.
Med hensyn til direktivets indhold udtalte Domstolen, at de fleste af bestemmelserne sigtede mod at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, og at Fællesska­bets indsats på dette område ikke kan begrænse sig til de hypoteser, der er baseret på konkrete videnskabelige kilder, sådan som den britiske regering an­fører.
As regards the content of the Directive, the Court held that most of its provisions reflected a concern to protect the health and safety of workers and that Community action in this sphere could not be limited to measures justified by scientific evidence, as the United Kingdom Government had contended.
Domstolen afviste argumentet om, at vedtagelsen af direktivet krænker nærhedsprincippet.
The Court rejected the argument that adoption of the Directive was in breach of the principle of subsidiarity.
Den fastslog, at da Rådet havde konstateret, at det var nød­vendigt at forbedre det eksisterende niveau for beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed og at harmonisere de eksisterende betingelser på området på et højt niveau, krævede gennemførelsen af et sådant mål gennem minimums­forskrifter nødvendigvis en fællesskabsindsats.
Since the Council had found it necessary to improve the existing level of protection for the health and safety of workers and to harmonize conditions in this area while maintaining the improvements made, Community action was needed to lay down minimum requirements and thus achieve this objective.
Domstolen udtalte dog, at Rådet ikke havde forklaret, hvorfor søndagen som ugentlig hviledag i henhold til di­rektivets artikel 5, stk. 2, havde en nærmere tilknytning til arbejdstagernes sund­hed og sikkerhed end en hvilken som helst anden dag i ugen. Domstolen annul­lerede derfor artikel 5, stk. 2, som den mente kunne udskilles fra direktivets øvrige bestemmelser.
The Court held, however, that the Council had failed to explain why the second sentence of Article 5 of the Directive designated Sunday as a weekly rest day more closely connected with the health and safety of workers than any other day of the week.
Frie varebevægelser og Toldunionen
Free movement of goods and customs union
En dom ), som Domstolen afsagde den 30. april, giver svar på spørgs­målet om, hvorvidt det, at en medlemsstat undlader at overholde sin pligt til at give Kommissionen meddelelse om tekniske forskrifter i henhold til Rådets di­rektiv 83/189/EØF (—y nr. 112) om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, medfører, at forskrifterne ikke finder anven­delse, således at de ikke kan gøres gældende over for borgerne.
On 30 April the Court provided an answer to the question of whether a Member State's failure to notify the Commission of technical regulations within the meaning of Council Directive 83/189/EEC of 28 March 1983 laying down a procedure for the provision of information in the field of technical standards and regulations (—» point 112) rendered the national rules in question inapplicable, so that they had no legal effect for individuals.1The Court ruled that technical regulations which had not been notified were indeed inapplicable and that national courts must decline to apply such regulations.
Domstolen sva­rede bekræftende og præciserede, at det er op til dommeren i medlemsstaten at nægte at anvende en national teknisk forskrift, der ikke er meddelt i overens­stemmelse med direktivet.
Directive 83/189/EEC was not intended solely to lay down a procedure for the provision of information to the Commission but was also designed to protect the free movement of goods by means of preventive control.
Ifølge Domstolen har direktiv 83/189/EØF ikke kun til formål at sikre, at Kommissionen informeres, men også at sikre varernes frie bevægelighed gennem præventiv kontrol, hvilket begrunder en midlertidig for­pligtelse til ikke at anvende den pågældende foranstaltning, så Kommissionen og
This justified a tem porary prohibition on implementing a regulation until the Commission and the Member States concerned had had sufficient time to examine it, suggest amendments or propose a harmonizing directive.
Den 11. juli ) annullerede Førsteinstansretten en beslutning truffet af Kommissionen om en individuel fritagelse i medfør af EF-traktatens artikel 85, stk. 3, for en konkurrencebegrænsende aftale mellem en række virksomheder. I den annullerede beslutning havde Kommissionen fritaget vedtægtsbestemmelserne for European Broadcasting Union (EBU), som omfatter de største offentlige tv-kanaler og Canal +, fra forbuddet mod konkurrencebegrænsende aftaler i traktatens artikel 85, stk. 1.
On 11 July the Court of First Instance annulled in its entirety a Commission decision granting an individual exemption, under Article 85(3) of the EC Treaty, to a restrictive agreement between undertak­ings.1In the annulled decision the Commission had exempted the stat­utes of the EBU (European Broadcasting Union/Eurovision System), an association of the main public television channels and Canal+, from the provisions of Article 85(1) of the Treaty, which prohibit any agreements with a restrictive effect on competition.
Retten annullerede beslutningen med den hovedbe­grundelse, at Kommissionen ikke har foretaget en fuldstændig, detaljeret og upartisk undersøgelse af alle relevante forhold i sagen.
The Court of First Instance annulled the decision essentially on the grounds that the Commission had not carried out a full, detailed and impartial examination of all the facts pertinent to the case.
Retten fremhævede sær­ligt, at en gennemlæsning af beslutningen viser, at Kommissionen ikke havde tilstrækkelige oplysninger til at konkludere, at de konkurrencebegrænsninger, der følger af EBU's vedtægter, er nødvendige i traktatens artikel 85, stk. 3, litra a)'s forstand.
In particular, a reading of the decision showed that the Commission did not have sufficient evidence to con­clude that the restrictions on competition in the EBU's statutes were indispensable within the meaning of Article 85(3)(a).
Dommen berører ligeledes spørgsmålet om, hvorvidt det i beslut­ningen anvendte begreb »en bestemt offentlig opgave« er en relevant faktor, som der kan tages hensyn til, når der skal træffes beslutning om at meddele en in­dividuel fritagelse. Retten udtalte, at Kommissionen inden for rammerne af en samlet vurdering kan lægge vægt på hensyn, der er forbundet med varetagelsen af almenhedens interesser, med henblik på at meddele en fritagelse i henhold til artikel 85, stk. 3. Retten fremhævede imidlertid, at Kommissionen ikke har på­vist, at sådanne hensyn krævede den eksklusivitet med hensyn til rettighederne til at transmittere sportsarrangementer, som tillades i henhold til beslutningen til fordel for EBU's medlemmer, og at denne eksklusivitet var nødvendig for at sikre disse et rimeligt afkast af deres investeringer.
Turning to the question of whether the public interest, as referred to in the decision, was a pertinent consideration which might be taken into account for granting an individual exemption, the Court held that, for the purposes of an overall assessment, the Commission could base its decisions to grant an exemption under Article 85(3) on considerations relating to the pursuit of the public interest.
Ifølge Retten burde Kommissionen have underbygget de anbringender, beslutningen indeholder, med en konkret økonomisk analyse, så begrundelsen kunne kontrolleres af Fællesskabets retsin­stanser.
In the Court's opinion the Commission should have substantiated the assertions contained in its decision by a specific economic analysis so that the rea­sons given could be verified by the Community courts.