natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Federatie Nederlandse Vakbeweging (i det følgende benævnt »FNV«), der efter sine vedtægter skulle vare tage arbejdstagernes og deres familiers interesser, indstævnede den nederlandske stat for præsidenten for Arrondissementsrechtbank, Haag, i en sag om foreløbige forholdsregler, og nedlagde påstand om, at staten tilpligtedes at sætte Wet Werkloosheidsvoorziening, artikel 13, stk. 1, nr. 1, ud af kraft eller i det mindste at undlade at anvende denne bestemmelse, for så vidt angår forsørgerprincippet, indtil den ny lov var trådt i kraft.
The Federatie Nederlandse Vakbeweging ('FNV'), whose statutory objects included safeguarding workers and their families, summoned the State in interlocutory proceedings before the President of the Arrondissementsrechtbank (District Court), The Ha­gue. It sought an order requiring the State to suspend, orat least not to give effect to Article 13(1), point 1, of the Wet Werkloosheidsvoorziening, as far as the breadwinner rule was concerned, until new pub­lished legislation entered into force.
Ved kendelse af 17. januar 1985 på lagde præsidenten den nederlandske stat at ændre ar tikel 13 inden den 1. marts 1985.
By order of 17 January 1985, the President ordered the State to amend the relevant Article 13 before 1 March 1985.
Både staten og FNV ankede denne dom.
The State and the FNV appealed against that decision.
Ved kendelse af 13. marts 1985 forelagde Gerechs-hof, Haag, i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domstolen tre præjudicielle spørgsmål:
By order of 1 3 March 1 985, the Gerechshof (Re­gional Court of Appeal), The Hague, referred three questions to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty:
1 ) Har artikel 4 i direktiv 79/7/EØF haft direkte virk ning siden den 23. december 1984 og har dette til følge, at artikel 13, stk. 1, nr. 1, i den neder landske Wet Werkloosheidsvoorziening fra den anførte dato ikke længere kan finde anvendelse, og at de i bestemmelsen omhandlede gifte kvin der fra denne dato har erhvervet ret til en ydelse?
(1 ) Has Article 4 of Directive 79/7/EEC had direct ef­fect since 23 December 1984 and does this mean that from that date Article 13(1) point 1, of the Wet Werkloosheidsvoorziening is inapplica­ble and that the women excluded by that provi­sion acquired entitlement to benefit as from the same date?
Den nederlandske regering agtede oprindelig i for bindelse med en omfattende reform af socialsikringen at gennemføre direktiv 79/7 i national ret samtidig med en sammensmeltning af Werkloosheidswet (lov om arbejdsløshed) og Wet Werkloosheidsvoorziening (lov om bistand ved arbejdsløshed).
The Netherlands Government initially intended, as part of a wide-ranging reform of the system of social security, to transpose Directive 79/7 into national law at the same time as it merged the Werkloosheids­wet (Law on Unemployment) and the Wet Werkloo­sheidsvoorziening (Law on Unemployment Benefit).
Denne reform skulle omfatte afskaffelsen af betingelsen om forsørgerstatus i henhold til artikel 13, stk. 1, i Wet Werkloosheidsvoorziening, hvori det hed: »Gifte kvindelige arbejdstagere, som ikke ifølge bestemmel ser, der fastsættes af ministeren efter høring af det centrale udvalg, anses for forsørgere, og som ej heller lever varigt adskilt fra ægtefællen, har ingen ret til ydelse«.
That reform was to include the repeal of the bread­winner requirement laid down in Article 13(1) of the Wet Werkloosheidsvoorziening, which provided that 'the following shall be excluded from the right to benefit: workers ... (1) who, having the status of married women, may not be described as bread­winners under the rules adopted by the competent minister after consulting the central commission, and who do not live permanently separated from their husbands...'.
Da det viste sig, at sammensmeltningen ikke kunne gennemføres inden den 23. december 1984, fremsatte regeringen et forslag om midlertidig lov om ændring af ovennævnte artikel, hvorefter betingel sen om forsørgerstatus også skulle gælde for ar bejdsløse mandlige arbejdstagere, men forslaget blev forkastet af parlamentets andetkammer den 13. december 1984.
When it appeared that that merger could not be effected by 23 December 1984, a provisional bill amending the abovementioned article and de­signed to extend the breadwinner requirement to unemployed males was tabled by the Government but rejected by the Second Chamber of the States-Gen­eral on 13 December 1984.
Ved skrivelse af 18. december 1984 meddelte statssekretæren i arbejds- og socialmi nisteriet formanden for andetkammeret, at der ville blive fremsat et nyt lovforslag, hvis bestemmelser skulle
By letter dated 18 December 1984, the State Secretary for Social Af­fairs and Employment informed the President of the
EF-Domstolens afgørelser melsen med henblik på finansiering af følgerne heraf, at skærpe betingelserne for retten til ydel se og begrænse retten til ydelse for arbejdsløse un der 35 år?
For example, in repealing the aforesaid provision and in order to finance the ex­tra costs involved, it could have made more ri­gorous the conditions for the acquisition of entit­lement to benefit and limited it to unemployed persons under 35 years of age.
3) Er det herved af betydning, at en overgangsre gel er nødvendig i forbindelse med ophævelsen af denne bestemmelse, og at der herved må træffes et valg blandt flere muligheder?
(3) Does it matter, in that respect, that a transi­tional provision is necessary owing to the repeal of that provision and that a choice must be made between alternative measures?
Med hensyn til artikel 7 bemærke de Domstolen, at bestemmelsen var uden betydning i det foreliggende tilfælde, da den ikke opstillede betin gelser af nogen art for anvendelsen af princippet om ligebehandling, for så vidt angik direktivets artikel 4.
In analysing Article 7, the Court took the view that it was not relevant in this case because it laid down no condition with regard to the application of the principle of equal treatment as regards Article 4 of the Directive.
For så vidt angik artikel 5 bemærkede Domstolen, at der ikke på grundlag af bestemmelsens ordlyd kun ne udledes noget om, at den omhandlede betingel ser for anvendelsen af forbuddet mod forskelsbehand ling. Følgelig havde medlemsstaterne ikke ifølge direktivets artikel 4, stk. 1, mulighed for at stille betin gelser for eller begrænse anvendelsen af princippet om ligebehandling på dettes egentlige anvendelse sområde, og følgelig var bestemmelsen tilstrækkelig præcis og ubetinget til efter den 23. december 1984, i mangel af gennemførelsesforanstaltninger, at kun ne påberåbes af private ved en medlemsstats domstole for at afværge anvendelsen af internretlige bestem melser, der ikke var i overensstemmelse med den.
As for Article 5, the Court observed that it could not be inferred from its wording that it laid down conditions to which the prohibition of discrimination was subject. Consequently, Article 4(1 ) of the Directive did not confer on Member States the power to make conditional or to limit the applica­tion of the principle of equal treatment within its field of application and it was sufficiently precise and unconditional to allow individuals, in the absence of implementing measures adopted within the prescribed period, to rely upon it before the national courts as from 23 December 1984, in order to preclude the ap­plication of any national provision inconsistent with that article.
Vedrørende det andet og tredje spørgsmål fandt Domstolen det tilstrækkeligt at bemærke, som den al lerede havde gjort i ovennævnte Becker-dom, at den omstændighed, at et direktiv levnede en vis frihed med hensyn til valget af form og midler ved gennem førelsen af det tilsigtede mål, ikke kunne påberåbes for ganske at tilsidesætte de direktivbestemmelser, der kunne gøres gældende i retssager, selv om direktivet ikke i sin helhed var blevet gennemført.
As regards the second and third questions, the Court found that it was sufficient to observe, as it had already held in Becker, cited above, that the fact that a directive left the choice of form and methods for achieving the desired result to the Member States could not be relied upon in order to deny all effect to those provisions of the directive which could be in­voked in legal proceedings even though that directive had not been implemented in its entirety.
I besvarelse af de forelagte spørgsmål statuerede Domstolen:
In answer to the questions submitted to it, the Court ruled that:
Inden Domstolen tog stilling til kernen i spørgsmål 1 henviste den til sag 8/81 —Becker mod Finanzamt Münster-Innenstadt3), hvori den havde fastlået, at når bestemmelser i et direktiv ud fra et indholdsmæs sigt synspunkt fremstod som ubetingede og til strækkelig præcise, kunne private i mangel af rettidige gennemførelsesforanstaltninger støtte ret herpå for at anfægte enhver national regel, der ikke var i over ensstemmelse med direktivet, ligesom private over for staten kunne påberåbe sig bestemmelser, der tillagde private rettigheder i forhold til staten.
Before examining the core of question 1, the Court mentioned Case 8/81 — Becker ν Finanzamt Münster­Innenstadt,3 where it held that wherever the provi­sions of a directive appeared, as far as their subject­matter was concerned, to be unconditional and sufficiently precise, individuals could rely on those provisions in the absence of implementing measures adopted within the prescribed period as against any national provision which was incompatible with the directive or in so far as the provisions defined rights which individuals were able to assert against the State.
Domstolen nævnte derefter sag 150/85 — Drake, hvori den havde fastslået, at det i artikel 1 i direktiv 79/7 angivne for mål konkret gennemførtes ved direktivets artikel 4, stk. 1, der indeholdt et forbud mod forskelsbehand ling på grundlag af køn direkte eller indirekte under hen visning særlig til ægteskabelig eller familiemæssig stil ling, ¡sær for så vidt angik anvendelsesområdet for ord ningerne om social sikring samt betingelserne for adgangen til disse.
The Court then made mention of Case 150/85 — Drake, where it had stated that the objective set out in Article 1 of Directive 79/7 was given practical expression by Article 4(1 ), which provided that in matters of social security there should be no discrimin­ation whatsoever on grounds of sex, either directly or indirectly by reference in particular to marital or family status, in particular, as concerned the scope of social security schemes and the conditions of access thereto.
Domstolen påpegede, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 både isoleret betragtet og un der hensyn til direktivets formål og indhold, generelt og utvetydigt udelukkede enhver forskelsbehandling på grundlag af køn.
The Court pointed out that, standing by it­self, and in the light of the objective and contents of Directive 79/7, Article 4(1) precluded, generally and unequivocally, all discrimination on grounds of sex.
Denne bestemmelse var derfor f/7strækkelig præcis til, at privatpersoner med retsvirk ning kunne gøre den gældende i retssager.
The provision was therefore sufficiently precise to be relied upon in legal proceedings by an individual and
Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978, der indeholder et forbud mod enhver form for forskelsbehandling på grundlag af køn med hensyn til social sikring, har, ¡mangel af iværksættelse af direktivet, kunnet påberåbes fra den 23. december 1984 for at afværge an vendelsen af nationale bestemmelser, som eri strid med artikel 4, stk. 1. En kvinde har i mangel af
Where no measures have been adopted to im­plement Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978, Article 4(1 ) thereof, which pro­hibits all discrimination on grounds of sex in mat­ters of social security, could be relied on as from
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab foranstaltninger til gennemførelse af nævnte ar tikel ret til at blive behandlet på samme måde og til at være omfattet af samme ordning som en mand, der er i samme situation, hvilken ordning i mangel af gennemførelse af nævnte direktiv er den eneste, som retsgyldigt vil kunne anvendes.
23 December 1 984 in order to preclude the ap plication of any national provision inconsistent with that article. In the absence of measures im plementing that article women are entitled to be treated in the same manner, and to have the same rules applied to them, as men who are in the same situation, since, where the Directive has not been implemented, those rules remain the only valid point of reference.
Uanset at der tilkommer medlemsstaterne et skøn ved valget af midler til gennemførelse af det i direktiv 79/7 fastlagte princip om ligebehand ling, forså vidt angår social sikring, kan denne skønsbeføjelse ikke påberåbes for ganske at tilsi desætte direktivets artikel 4, stk. 1, der efter sin beskaffenhed kan gøres gældende i retssager, selv om direktivet ikke i sin helhed er blevet gen nemført.
A Member State may not invoke its discretion with regard to the choice of methods for imple menting the principle of equal treatment in the field of social security laid down in Directive 79/7/EEC in order to deny all effect to Article 4(1 ) thereof, which may be invoked in legal proceed ings even though the said Directive has not been implemented in its entirety.
I denne sag statuerede EFD, at i mangel af rettidig (dvs. før 23. december 1984) lovgivning til gennem førelse af direktivet, var artikel 4 i direktiv 79/7 om social sikring tilstrækkelig præcis og ubetinget til at kunne påberåbes af private over for staten ved de nationale domstole (vertikal direkte virkning). Derfor kan denne bestemmelse betragtes som et effektivt redskab til håndtering af bestemmelser i lovgivningen om social sikring, som er diskriminerende.
In this case, the EG ruled that in the absence of timely implementing legislation i.e., before 23 December 1984, Article 4 of Directive 79/7 on Social Security matters was sufficiently precise and uncondi tional to be relied upon by individuals against the State before national courts (vertical direct effect).
Dette er bekræftet i sag 286/85 — McDermott og Cotter I og yderligere behandlet i sagerne 102/88 — Ruzius-Wilbrlnk, 33/89 — Kowalska og C-373/89 — Rouvroy.
This was con firmed in Case 286/85 —McDermott and Cotter I and further developed in Cases 102/88 — Ruzius-Wilbrink, 33/89 — Kowalska. and C-373/89 — Rouvroy.
Med hensyn til følgerne af, at sådan national lovgiv ning er diskriminerende, gav EFD's dom anledning til flere andre sager.
As to the consequences of the fact that such national legislation is discriminatory, the EG ruling gave rise to several other cases.
Domstolen fandt, at indtil de dis kriminerende elementer var fjernet fra lovgivningen af den nationale regering, havde de, der blev udsat for forskelsbehandling (kvinderne), ret til at få den gun stigste behandling (som gaves mænd).
It held that, until the discriminatory elements are removed from the legis lation by the national Government, those who are dis criminated against (women) have the right to have the most favourable treatment (given to men) applied to them.
Se sagerne 384/85 — Borrie Clark, 80/87 — Dik, C-184/89 — Nimz, C-377/89 — McDermott og Cotter II og C-87, C-88 og C-89 — Verholen.
See Cases 384/85 — Borrie Clark, 80/87 — Dik, C-184/89 — Nimz, C-3 7 7/89 — McDermott and Cotter II and C-87, C-88 and C-89 — Verholen.
Sag 286/85 grundelse, at »en gift kvinde har kun ret til ar bejdsløshedsydelser i 312 dage fra tidspunktet for den første udbetaling heraf, og udbetaling af lønbe stemte arbejdsløshedsydelser ophører uden videre, når udbetalingen af arbejdsløshedsydelser ophører«.
Case 286/85 tial payment but the payment of payrelated benefit automatically ceased on the cessation of the payment of unemployment benefit'.
Dato for dommen: 24. marts 1987.
Date of judgment: 24 March 1987.
Emne: Ligebehandling med hensyn til social sikring (Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978).
Subject-matter: Equal treatment in matters of social security (Article 4(1 ) of the EEC Council Directive 79/7 of 19 December 1978).
Den 4. februar 1985 indgav fru McDermott og fru Cotter begæring til High Court med påstand om fremsættelse af foreløbige »Orders of Certiorari« (påbud), idet sagsøgerne søgte at få omstødt de pågældende af socialministeren eller på dennes vegne trufne afgørelser, hvorefter udbetalingen af ar bejdsløshedsydelser skulle ophøre efter 312 dage. De gjorde herved gældende, at afgørelserne stred mod deres rettigheder i henhold til artikel 4 i Rådets di rektiv 79/7/EØF, idet fru Cotter endvidere gjorde gældende, at det stred mod direktivet, at hendes ar bejdsløshedsydelser havde været lavere end dem, som gifte eller ugifte mænd havde ret til.
Mrs McDermott and Mrs Cotter applied to the High Court on 4 February 1985, for conditional orders of certiorari to have the decisions made by or on behalf of the Minister for Social Welfare to cease to pay un­employment benefit after the period of 312 days quashed, on the grounds that these decisions were contrary to, and in infringement of, their rights under Article 4 of Council Directive 79/7/EEC, and in the case of Mrs Cotter, on the grounds that to pay her unemployment benefit at a lower rate than a mar­ried or single man was contrary to the Directive.
Socialministeren og Attorney-General afgav i begge sager et »affidavit« (en skriftlig beediget erklæring), hvori de gjorde gældende, at artikel 4 i det pågældende direktiv ikke indeholdt nogen klar og præcis forpligtelse med hensyn til den måde, direktivet gennemførtes på, således at Irland i denne forbindelse havde betydeligeskønsmæssige beføjelser. Bestemmelsen kunne der for ikke være umiddelbart anvendelig og påberåbes af fru McDermott og fru Cotter ved de irske domstole.
The Minister for Social Welfare and the Attorney-General filed an affidavit in each case in which they stated that Article 4 of the Directive at issue did not impose a clear and precise obligation concerning the manner of securing compliance, as to which there was a wide degree of discretion.
Fru McDermott var en gift kvinde, som fra omkring september 1982 indtil 4. november 1983 udøvede en beskæftigelse, i forbindelse med hvilken hun var til sluttet arbejdsløshedsforsikringsordningen.
Mrs McDermott was a married woman who was in insurable employment from approximately September 1982 until 4 November 1983.
Da hun blev afskediget, ansøgte hun om arbejdsløshedsydelser.
Upon becoming un­employed, she applied for unemployment benefit.
Grundydelsen blev udbetalt til hende fra om kring den 3. januar 1984 til den 5. januar 1985.
The basic unemployment benefit was paid to her from about 3 January 1984, and ceased on 5 January 1985.
Hun fik af en medarbejder ved den lokale arbejdsfor midling meddelelse om, at hun fra nævnte dato ikke længere var berettiget til at oppebære arbejdsløshedsydelser, da gifte kvinder kun havde ret til arbejdsløshedsydelser i 312 dage.
She was informed by an officer in her local employ­ment exchange that her entitlement to unemployment benefit had ceased as of that date on the grounds that a married woman was only entitled to receive un­employment benefit for a period of 312 days.
Ved kendelse af 13. maj 1985 forelagde High Court, Dublin, i medfør af EØF-traktatens artikel 177 Domsto len to præjudicielle spørgsmål:
(1 ) Do the provisions of Directive 79/7/EEC, and in particular Article 4 thereof, have direct effect in the Republic of Ireland as and from the 23rd day of December 1984 so as to confer enforceable Community rights upon married women such as the prosecutrices in the circumstances of the present cases?
Fru Cotter var en gift kvinde, som i omkring ni år havde udøvet en beskæftigelse, i forbindelse med hvil ken hun var tilsluttet arbejdsløshedsforsikringsordningen.
Mrs Cotter was a married woman who was in insur­able employment for a period of approximately nine years.
Da hun blev afskediget i januar 1984 ansøgte hun om arbejdsløshedsydelser, som hun for første gang modtog den 17. januar 1984 eller omtrent på dette tidspunkt.
On being made redundant, in January 1984, she claimed unemployment benefit, which was first paid on or about 17 January 1 984.
Ydelsen havde form af en grund ydelse plus en lønbestemt ydelse.
It took the form of basic benefit together with an element of payrelated benefit.
Efter en i medfør af 1981 -loven truffet afgørelse ophørte udbetalingen af begge ydelser den 17. januar 1985 med den be
In accordance with a decision under the 1981 Act, both benefits ceased to be paid on 17 January 1985, on the grounds that 'a married wo­man was only entitled to receive unemployment bene­fit for a period of 312 days from the date of the ini­
1) Har bestemmelserne i direktiv 79/7/EØF, navnlig artikel 4, haft umiddelbare retsvirkninger i Irland fra og med den 23. december 1984, således at gif te kvinder som sagsøgerne under omstændig heder som de foreliggende er tillagt rettigheder ef ter fællesskabsretten, som kan påberåbes ved domstolene?
(2) If the answer to question 1 is in the affirmative, does this mean that national provisions such as those contained in Chapters 4 and 6 of Part 2 of the Social Welfare (Consolidation) Act 1981, as amended, are inactable and that the prosecutrices,
Håndbog om ligebehandling af mænd og kvinder i Det Europæiske Fællesskab
Handbook on equal treatment for men and women in the European Community as married women living in a Member State which had failed to repeal or adapt such provi sions, are entitled to equal treatment in relation to the relevant social welfare benefits as and "Vom the 23rd day of December 1 984 and have rights of action in that regard which are enforceable by them against such Member State?
Domstolens ræsonnement i besvarelsen af ovenstående spørgsmål var meget lig det, den anvendte i for bindelse med det første spørgsmål i den foregående sag (sag 71/85 — FNV), ¡det forskellen lå i ordlyden og den koncise form.
The reasoning given by the Court, when answering the above questions, was very much similar to that given in the first question of the previous case (Case 71/85 — FNV), the difference being the former's word ing and concise form.
Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978, der indeholder et forbud mod enhver form for forskelsbehandling på grundlag af køn med hensyn til socialsikring, har i tilfælde, hvor direktivet ikke er blevet gennemført, kunnet påberåbes fra den 23. december 1984, således at der herefter ikke kan ske anvendelse af nogen nationale bestemmelser, som strider mod denne bestemmelse i direktivet.
Where Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 has not been implemented, Article 4(1 ) of that Directive, which prohibits all discrimination on grounds of sex in matters of so cial security, could be relied on as from 23 De cember 1984 in order to preclude the application of any national provision inconsistent with it.
I mangel af foranstaltninger til gennemførelse af direktivets artikel 4, stk. 1, har kvinder krav på at blive behandlet efter samme vilkår som mænd, der opfylder de samme betingelser, og så længe di rektivet ikke er blevet gennemført, er kvinders for hold udelukkende reguleret af dette princip.
In the absence of measures implementing Article 4(1 ) of the Directive women are entitled to have the same rules applied to them as are ap plied to men who are in the same situation, since, where the Directive has not been imple mented, those rules remain the only valid point of reference.
Dato for dommen: 11. juni 1987.
Date of judgment: 11 June 1987.
almindelige lov til kvinder, der modtog ydelser i hen hold til forsikringsloven i forbindelse med en uarbejds dygtighed, der var opstået før 1. oktober 1976 (da toen for den almindelige lovs ikrafttræden).
Subject-matter: gave a right to benefits under the General Law to women receiving benefits under the Insurance Law in respect of an incapacity for work which had arisen before 1 October 1976 (the date on which the General Law came into force).
Kvinder havde tidligere ikke kunnet modtage nogen ydelse i henhold til den almindelige lov, såfremt de var gift.
Women had previously been disqualified for benefit under the General Law simply by virtue of being married.