natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Retspraksis vedrørende overholdelse af grundlæggende rettigheder ligger nu fast. I Hauer-dommen3) sammenholdt EF-Domstolen således en rådsforordning, der for en vis periode forbød enhver nyplantning af vinstokke, med ejendomsretten, således som denne er sikret i Fællesskabets retsorden i overensstemmelse med de fælles begreber i medlemsstaternes forfatninger, der også har fundet ud tryk i den første tillægsprotokol til den europæiske menneskerettighedskonvention. hedskonvention.
After affirming its own jurisdiction to interpret Article 12 within the context of Community law and with reference to its effect on individuals, the Court spent some time describing the nature of the legal order created by the Treaty before analysing the effect of Article 12 itself.
Domstolen henviste til artikel 8 i den europæiske konvention om menneskerettigheder, som fastlægger det princip, at der ikke må gøres indgreb i de rettigheder, som konventionen sikrer, medmindre det sker af hensyn til almenhedens interesser.
It justified its digression about the Community legal order by saying that 'to ascertain whether the provisions of an international treaty extend so far in their effects, it is necessary to consider the spirit, the general scheme and the terms of those provisions'.
Elliniki Radiophonia-dommen indeholder det mest fuldstændige referat af Domstolens praksis:
The order in which the Court placed the aspects to be considered is indicative of its methods of interpretation. ' It went on:
»Med hensyn til artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention, som er nævnt i det niende og det tiende spørgsmål,
'The objective of the EEC Treaty, which is to establish a common market, the functioning of which is of direct concern to interested parties in the Community, implies that this Treaty is more than an agreement which merely creates mutual obligations between the Contracting States.'
') Dom af 15.6.1978, sag 149/77, Defrenne, Sml. 1978, s. 1365.
Thus, the Court saw direct legal implications in one of the economic goals of the Treaty, that of the removal of barriers to the mobility of production factors to create a larger market, which during the transitional period was undoubtedly the major goal.
2) Se også nedenfor, s. 106.
The law had to reflect this economic fact.
1980, s. 2033; dom af 23.9.1986, sag 5/85, AKZO, Sml. 1986, s. 2585 ff.
1 See supra, Chapter I, Section 4.
133 bemærkes indledningsvis, at ifølge Domstolens faste praksis hører disse grundrettigheder til de almindelige retsgrundsætninger, som Domstolen skal beskytte.
133 and the subjects of which comprise not only Member States but also their nationals', and therefore 'independently of the legislation of Member States, Community law ... not only imposes obligations on individuals but is also intended to confer upon them rights which become part of their legal heritage.
I den forbindelse lægger Domstolen de forfatningsmæssige traditioner i medlemsstaterne til grund samt de anvisninger i form af internationale traktater om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har været med til at udarbejde, eller som de senere har tiltrådt (jf. bl.a. dom af 24.5.1974, sag 4/73, Nold, Sml. s. 491, præmis 13).
These rights arise not only where they are expressly granted by the Treaty but also by reason of obligations which the Treaty imposes in a clearly defined way upon individuals as well as upon the Member States and upon the institutions of the Community'.
Det følger heraf, som Domstolen har bekræftet det i dom af 13. juli 1989 (sag 5/88, Wachauf, Sml.
It only remained for the Court to apply these principles to the specific case of Article 12.
1989, s. 2609, præmis 19), at foranstaltninger, som er uforenelige med overholdelsen af de ved konventionen anerkendte og sikrede menneskerettigheder, ikke er tilladte i Fællesskabet ').«
After placing Article 12 in its context of the customs union provisions, the Court held that the Article 'contains a clear and unconditional prohibition which is not a positive but a negative obligation' and that the obligation was moreover 'not qualified by any reservations on the part of States which would make its implementation conditional upon a positive legislative measure enacted under national law'.
Allerede i Rutili-dommen udtalte Domstolen, at »de begrænsninger, der således er gjort i medlemsstaternes beføjelser med hensyn til fremmedpolitiets opgaver, i deres helhed (anses) som et særligt udtryk for et mere generelt princip, der er fastslået i artikel 8, 9, 10 og 11 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende friheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950 og ratificeret af alle medlemsstaterne, samt i artikel 2 i protokol nr. 4 til samme konvention, undertegnet i Strasbourg den 16. september 1963, hvori det i de samme vendinger bestemmes, at de indgreb, der af hensyn til den offentlige orden og sikkerhed gøres i de nævnte artikler garanterede rettigheder, ikke kan gå ud over, hvad disse hensyn kræver 'i et demokratisk samfund'«2).
The Court could of course have reached this conclusion simply from an analysis of Article 12, as the Italian Council of State had done shortly before the judgment in the Van Gend & Loos case when it had directly applied the similar standstill provision prohibiting new quantitative restrictions and measures having equivalent effect in Article 31.' The reason the Court of Justice felt it necessary to preface its answer to the question with a discussion of the nature of the Community legal order was first of all because it wanted to reply to the submissions governments had made to it that direct effect was an exception.
Det er således ikke konventionen som sådan, der blev påberåbt, men det »generelle princip«, som den giver udtryk for.
It was therefore desirable to state the principles of interpretation applicable beyond the specific question of Article 12.
I i?oyer-dommen nøjedes EF-Domstolen med at fastslå, at »lovligheden af en midlertidig frihedsberøvelse af en udlænding, der ikke har kunnet godtgøre, at han omfattes af traktaten, eller som ville kunne udvises af en anden grund end undladelse af at opfylde de formelle regler vedrørende kontrol med udlændinge, afhænger af den nationale lovgivning og af de internationale forpligtelser, som den pågældende medlemsstat
Also, there was a more general need to defend the system created by the Treaties against the tendency to subjectivize Community law by claiming that the Treaties reflected the wish of the parties to keep the commitments given in them at the level of relations between the Member States and that therefore they had no direct effect. Finally, the individual as the beneficiary of Community law could become a further instrument for enforcing Member States' obligations.
Fællesskabets retskilder har påtaget sig, idet fællesskabsretten som sådan ikke på sit nu værende stade indeholder særlige forpligtelser herom for medlemsstaterne« ').
This did not mean, it said, that 'individuals cannot plead these obligations, should the occasion arise, before a national court. ...
I senere praksis har Domstolen klart tilkendegivet, at medlemsstaterne er bundet af Fællesskabets grundrettigheder i for bindelse med anvendelsen af dettes forordninger 2).
A restriction of the guarantees against an infringement of Article 12 by Member States to the procedures under Articles 169 and 170 would remove direct legal protection of the individual rights of their nationals.
Den har endvidere bekræftet, at »den ikke har kompetence til at afgøre, om nationale retsforskrifter, som ikke omfattes af fælles skabsretten, er forenelige med den europæiske menneskerettigheds konvention«3), men understregede i samme dom, at
There is the risk that recourse to the procedure under these Articles would be ineffective if it were to occur after the implementation of a national decision taken contrary to the provi­sions of the Treaty.'
»når sådanne retsforskrifter derimod falder inden for anvendelsesområdet f or fællesskabsretten, skal Domstolen i forbindelse med en præjudiciel forelæggelse give alle de oplysninger med hensyn til fortolkningen, som kræves, for at den nationale ret kan vurdere, om disse retsforskrifter er i overensstemmelse med de grundrettigheder, som Domstolen skal beskytte, således som de navnlig fremgår af den europæiske menneskerettighedskonvention« (præmis 42).
Finally, it noted that 'the vigilance of indivi­duals concerned to protect their rights amounts to an effective supervision in addition to the supervision entrusted by Articles 169 and 170 to the diligence of the Commission and of the Member States'.
»grænserne for medlemsstaternes ret til at anvende de i traktatens artikel 66 og 56 nævnte bestemmelser, som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den offentlige sundhed, skal fastsættes i lyset af det almindelige princip om ytringsfrihed i henhold til artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention« .
Direct effect increases the level of enforcement and compliance with Community law because a private individual can go to his national court and ask it to quash provisions of national law that are contrary to directly effective Community law.
Efter at have konstateret, at oplysninger om klinikker, hvor svangerskabsafbrydelse lovligt kan foretages, ikke var udbredt af erhvervsdrivende i en anden medlemsstat, men af organisationer, der ikke samarbejder med disse klinikker, hvis adresser de blot offentliggør, udtalte Domstolen, at et forbud mod udbredelse af sådanne oplysninger ikke kunne anses som en restriktion som om-
This procedure has been used by very many national courts confronted with a possible conflict between their own and Community law and has fully proved its worth in ensuring that Community law is applied uniformly in the Member States.
') Dom af 8.4.1976, sag 48/75, Royer, Sml.
(a) Provisions having direct effect
135 handlet i traktatens artikel 59 vedrørende den frie udveksling af tjenesteydelser.
135 forbids the introduction of new quantitative restrictions or measures having equivalent effect in intra-Community trade creates rights which national courts must safeguard. '
Følgelig faldt den irske lovgivning ikke inden for anvendelsesområdet for fællesskabsretten, og Domstolen, som var blevet anmodet om en præjudiciel afgørelse, kunne ikke give den nationale ret de nødvendige fortolkningselementer med henblik på at vurdere, hvorvidt de pågældende bestemmelser var forenelige med grundrettighederne.
The same was true of Article 32(1) which required Member States in their trade with one another not to make more restrictive the quotas and measures having equivalent effect existing at the date of entry into force of the Treaty.2
Den 5. april 1977 vedtog Parlamentet, Rådet og Kommissionen en fælles erklæring om overholdelse af de grundlæggende rettigheder.
The Court went a step further in a case concerning Article 95, which prohibits discriminatory taxation of imported goods designed to protect similar (paragraph 1) or competing (paragraph 2) domestic goods.
Denne erklæring underbygger EF-Domstolens retspraksis på dette område og indeholder en forpligtelse til at respektere disse rettigheder.
Paragraph 3 of Article 95 reads: 'Member States shall, not later than at the beginning of the second stage, repeal or amend any provisions existing when this Treaty enters into force which conflict with the preceding rules.'
En sådan erklæring, der ikke i sig selv er en bindende retsakt, har en uomtvistelig politisk betydning og giver udtryk for principper og værdier, som udgør en del af Fællesskabets uskrevne forfatning ').
Hence, 'after this date it is sufficient for the national court to find, should the case arise, that the measures implementing the contested national rules of law were adopted after 1 January 1962 in order to be able to apply the first paragraph directly in any event'.3
Det samme kan siges om den erklæring, som stats- og regeringscheferne fremkom med i forbindelse med Det Europæiske Råds møde i København den 7. og 8. april 1978, hvor de tilsluttede sig den fælles erklæring fra 1977, og hvor de højtideligt erklærede, at overholdelse og bevarelse af det repræsentative demokrati og af menneskerettighederne i de enkelte medlemsstater udgør vigtige elementer i tilhørsforholdet til Fællesskaberne. Denne holdning blev bekræftet i den højtidelige erklæring af 19. juni 1983 om Den Europæiske Union.
This important judgment thus established that a positive obligation to repeal or amend discriminatory provisions within a certain period — in this case, by the end of the first stage of the transitional period on 1 January 1962 — turned into a directly effective prohibition from maintaining in force such provisions after the expiry of the period.
Målet er — ud over interessen i en sådan tilslutning set ud fra et retssikkerhedssynspunkt — hovedsageligt politisk, idet man ønsker at bekræfte Fællesskabets modenhed og ansvarsfølelse ved at vise, at det vedkender sig sine forpligtelser over for de rettigheder, der beskyttes ved konventionen.
Article 8(7) of the EEC Treaty provides that 'save for the exceptions or derogations provided for in this Treaty, the expiry of the transi-
Forslaget fik en blandet modtagelse.
1 Case 6/64 [1964] ECR 585, at pp. 596-597.
Inden for samme tidsfrist vedtager Unionen sin egen erklæring om grundlæggende rettigheder i overensstemmelse med den procedure, der er fastsat i artikel 84 i denne traktat.«
Relationship to national law tional period shall constitute the latest date by which all the rules laid down must enter into force and all the measures required for establishing the common market must be implemented'.
Endvidere forudses der i udkastet mulighed for at pålægge betydelige sanktioner »såfremt en medlemsstat groft og vedvarende over træder de demokratiske principper eller de grundlæggende rettighe der« (artikel 4, stk. 4, og artikel 44).
This commitment has led the Court to conclude that since the end of the transitional period the Treaty provisions on the right of establishment and the free movement of goods have been directly effective. '
Unionen ville således sikre, at ikke alene institutionerne, men også medlemsstaterne overholder menneskerettighederne — og dette i fuld overensstemmelse med de forskellige erklæringer om overholdelse af grundlæggende rettighe der og af demokratiske principper som betingelse for tilhørsforholdet til Fællesskabet.
Articles 52 to 58 of the EEC Treaty provided for restrictions on the right of EC nationals to set up in business in a Member State other than their own to be abolished by progressive stages in the course of the transitional period (Article 52) by means of directives which the Council was to issue under a general programme (Article 54).
Artikel 44 i traktatudkastet indeholder dog ikke nogen bestemmelse om eksklusion af en medlemsstat, men giver blot mulighed for — efter en særdeles indviklet procedure — at suspendere rettigheder, som følger af traktaten, samt den pågældende medlemsstats deltagelse i de organer, der er sammensat af repræsentanter for regeringerne.
Also during the transitional period the Council was to issue directives to secure the mutual recognition of qualifications and the coordination of national provisions governing the admission to and exercise of professions (Article 57).
Under den revisionskonference, der førte til undertegnelsen af den europæiske fælles akt, foreslog en regering, at der i EØF-traktaten indføjedes en artikel om overholdelse af de demokratiske principper og af menneskerettighederne med en udtrykkelig henvisning til den europæiske menneskerettighedskonvention.
It said that by 'laying down that freedom of establishment shall be attained at the end of the transitional period, Article 52 thus im poses an obligation to attain a precise result, the fulfilment of which had to be made easier by, but not made dependent on, the implementation of a programme of progressive measures.
Forslaget vandt ikke tilslutning.
The fact that this progression has not been adhered to leaves the obligation itself intact beyond the end of the period provided for its fulfilment.
Men præamblen til den fælles akt indeholder dog to passager vedrørende menneskerettighederne.
This right had been directly effective by virtue of Article 52 since 1 January 1970.
I den anden passage erklærer de undertegnende statschefer, at de er sig »det ansvar bevidst, der påhviler Europa med hensyn til at bestræbe sig på i stadig højere grad at tale med én stemme og til at handle med sammenhold og solidaritet for mere effektivt at forsvare de fælles europæiske interesser og Europas uafhængighed, samt med hensyn til ganske særligt at lægge vægt på de demokratiske principper og overholdelsen af de retsprincipper og menneskerettigheder, som de værner om, for sammen at yde deres eget bidrag til bevarelsen af mellemfolkelig fred og sikkerhed i
1 As well as the examples mentioned in the text, the Court has applied this principle to Article 9 which prohibits customs duties and charges having equivalent effect after the end of the transitional period (Joined Cases 37-38/73 Sociaal Fonds voor de Diamantarbeiders [1973] ECR 1609); Article 13(2) which bans charges having an equivalem effect to customs duties on imports (Case 33/70 SACE [1970] ECR 1213; Case 77/72 Capolongo [1973] ECR 611); and Article 16 prohibiting customs duties on exports (Case
Menneskerettighedsinspirerende kil­der er nu udtrykkeligt nævnt.
Directives could now only seek to facilitate the practical exercise of the right.
Foranstaltninger til fremme af demo­kratiet og overholdelsen af ret og menneskerettigheder er knyttet til nødvendigheden af, at Europa taler med én stemme. I det budskab, som Fællesskabet kan videregive, og i de fælles holdninger, som det må indtage, bør disse fundamentale værdier tillægges overordentlig stor betydning.
The Commission acted on this ruling by withdrawing a number of draft directives, some of which had been before the Council for a long time, and concentrating thereafter on coordination of provisions governing the admission to and practice of the professions, which was the only way of increasing the practical impact of free dom of establishment.
Europa­Parlamentet vedtog, for sit vedkommende, den 12. april 1989 en erklæring om de grundlæggende rettigheder og friheder, som det opfordrede de øvrige EF­institutioner og medlemsstaterne til officielt at tilslutte sig ').
The Court has also declared Article 37(1) of the Treaty to be directly effective after the transitional period, during which Member States were supposed to progressively remove discrimination against im ported goods from the rules of their public trading monopolies.
Som baggrund for erklæringen anførte Parlamentet de forsatte bestræbelser på at forene Europa i lyset af etableringen af et område uden indre grænser.
It pointed out that 'the fact that at the end of the transitional period no discrimination regarding the conditions under which goods are procured and marketed must exist between nationals of Member States constitutes an obligation with a very precise objective subject to a clause postponing its operation.
Maastricht­traktaten indeholder ikke nogen sådan fortegnelse over de grundlæggende rettigheder.
Finally, in a subsequent judgment on Article 30 the Court said that 'the prohibition of quantitative restrictions and measures having equivalent effect ... is mandatory and explicit and its implementation does not require any subsequent intervention of the Member States or Community institutions.
Dens forfattere har — i artikel F, stk. 2, i de »fælles bestemmelser« ■— indskrænket sig til følgende passus:
The prohibition therefore has direct effect and creates individual rights which national courts must protect; this occurred at the end of the transitional period at the latest, that is to say on 1 January 1970 as the provisions of the • second paragraph of Article 32 of the Treaty indicate.'2
» Unionen respekterer de grundlæggende rettigheder, således som de garanteres ved den europæiske konvention til beskyttelse af menne­skerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og således som de følger af medlems­staternes fælles forfatningsmæssige traditioner, som generelle prin­cipper for fællesskabsretten. «
The decisions establishing Treaty provisions to be actionable in national courts after the transitional period thus mitigate the consequences of the failure of national authorities and the Community institutions to carry out the commitments undertaken for the transi tional period.
Der er endvidere grund til at bemærke, at traktatens forfattere har fundet det nødvendigt i EF­traktaten at indsætte en række nye mål i artikel 2 og subsidiaritetsprincippet i artikel 3 B, men ikke har ment, at de grundlæggende rettigheder fortjente en så
The current single market programme under which the Community is to remove the remaining internal barriers to trade and mobility in
4, 1989, punkt 3.2.1, samt betænkning udarbejdet af Udvalget om Institutionelle Spørgsmål (ordfører: Karel De Gucht) — dok.
101 (paragraphs 15-16). 2 Case 74/76 lannelli [1977] ECR 557, at p.
A2­3/89/A og B af 20.3.1989.
575 (paragraph 13).
Fællesskabets retskilder fremtrædende plads.
This is a vertical application of direct effect.
Betydningen heraf bør dog ikke overvurderes.
In this case direct effect has a hori­zontal dimension.
Selv om forfatterne har ment, at spørgsmålet ikke skulle være omfattet af Domstolens kompetence, har de principper, der er knæsat i de fælles bestemmelser, som allerede nævnt forfatningsmæssig karakter (jf· punkt 52).
The activities referred to in Article 593 are not to be distinguished by their nature from those in Article 48, but only by the fact that they are performed outside the ties of a contract of employment... .
Under alle omstændigheder er Domstolens praksis, som kort er blevet omtalt, solidt etableret.
It follows that the provisions of Articles 7, 48 and 59 of the Treaty may be taken into account by
At Fællesskabet har til opgave at skabe ret for borgerne, fremgår naturligt af de lovgivningsbeføjelser, som er tillagt institutionerne, og som EØF-traktatens artikel 189 giver udtryk for, når den bestemmer, at forordninger gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
There are of course provisions that the Court has found not to be directly effective.5It is interesting to look at these cases for the light they throw a contrario on the criteria that must be met for direct effect to be present.
I forbindelse med en sag, som en nederlandsk virksomhed havde anlagt ved en forvaltningsdomstol i hjemlandet, og som følge af det af denne indbragte præjudicielle søgsmål, fik EF-Domstolen lejlighed til ved en principbeslutning at tage stilling til spørgsmålet om borgernes ret til at påberåbe sig fællesskabsretten ved deres nationale domstole.
In Costa ν ENEL, the Court refused to recognize direct effect in Article 102 and Article 93, with the exception of the last sentence of paragraph 3 of Article 93.
2) Ved denne bestemmelse forbydes det at indføre ny told eller afgifter med tilsvarende
Article 102 requires Member States to consult the Commission before introducing new or amended legislation which there is reason
J virkning og at forhøje satserne herfor. )
Case 36/74 Walrave [1974] ECR 1405, at p. 1419 (paragraphs 21-25).
Kapitel I, afsnit 3.
1419 (paragraph 20). Loc. cit., p.
Kun det første spørgsmål er her af interesse.
Relationship to national law to fear could cause a distortion of competition.
Det gik ud på at få fastslået, »om EØF-traktatens artikel 12 har national virkning, med andre ord om de retsundergivne i medfør af denne artikel kan påberåbe sig individuelle rettigheder, som dommeren skal beskytte«.
The Court found that by this clause the Member States had undertaken an obligation to the Community which binds them as States, but which does not create individual rights which national courts must protect.