natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I Storbritannien er det i vidt omfang sket via omfattende deltidsbeskæftigelse, som i modsæt­ning til, hvad der er tilfældet i Ne­derlandene og Danmark, ikke har været ledsaget af en nedsættelse af den gennemsnitlige arbejdstid for de fuldtidsbeskæftigede.
In the US the level was only just above the Community average — reflecting the smaller share of people of work­ing age in total population. In Japan it was over 30% higher than the Community average.
I Storbri­tannien har en meget stor del af de mandlige arbejdstagere således en forholdsvis lang arbejdstid — til en forholdsvis lav løn — og en stor del af kvinderne arbejder på deltid (44% sammenholdt med et EF­gen­nemsnit på 28%) — igen til en for­holdsvis lav løn.
In this case, it reflects high participation not among women but among older people who are a much larger el­ement of the workforce than in the Community.
Den generelle tendens synes dog at være, at landene øger antallet af personer i beskæftigelse, efterhån­den som indkomsten pr. indbygger stiger.
Greece, three of the four lowest in­come countries (33­37% > ) (Graph 55).
Stigningen i indkomst — og produktivitet — kan med andre ord opfattes som en mulighed for at for­dele det disponible arbejde mellem en større del af befolkningen.
As noted above, however, the UK and Portugal are exceptions, with below average income per head and a much higher proportion of their population in employment than the Community average (46­47%, about the same as in Ger­many).
I Storbritannien er det omvendte til­fældet, idet de fuldtidsbeskæftigede har en lang arbejdstid, men deltids­beskæftigelse er alligevel langt mere udbredt end i de fleste andre egne af EF.
(This is also the case in other Scandinavian countries, like Sweden or Norway, which have given higher priority to the maintenance of high levels of em­ployment.)
En del af forklaringen kan være den forholdsvis lave løn og produkti­vitet i Storbritannien, som eventuelt afholder folk fra at nedsætte deres ugentlige arbejdstid, og som måske også tilskynder kvinder til at tage arbejde for at bidrage til husstands­indkomsten.
In other countries in the Community, like Belgium or Italy, levels of productivity and income per head are similar to those in the Netherlands, but a much smaller proportion of the population is in­volved in production and their average hours worked are signifi­cantly higher.
Set ud fra denne synsvinkel er det lykkedes både for Storbritannien og Portugal at opnå en meget høj be­skæftigelse på trods af lave produk­tivitetsniveauer og dermed også lave lønninger.
The above analysis shows that the variations in income per head which exist across the Community conceal marked differences in the way in which productivity, hours of work and participation in employ­ment are combined.
I Portugal synes det­te at være opnået ved at udvide de
In other words, it demonstrates that the way in
Både USA og Japan havde en højere beskæftigelse i forhold til den samle­de befolkning i 1991 end EF som helhed.
Nevertheless, the general tendency seems to be for countries to increase the numbers in employment as in­come per head rises.
I USA var niveauet lige over EF­gennemsnittet — hvilket kan tilskrives, at en mindre del af den samlede befolkning er i den arbejds­dygtige alder.
Growth of income — and productivity — can be seen, in other words, as providing the opportunity for the available work to be shared among a larger proportion of the population.
I Japan var beskæfti­
In both Denmark and the Netherlands, in particular, this has been reinforced by reduc­tions in average hours worked.
Fuldtidsbeskæftigedes arbejdstid og omfanget af deltidsbeskæftigelse i industri og servicesektor i EF-
Full-time hours and numbers working parttime in industry and services in the Member States, 1983 and 1991
50 .Antal timer pr. uge
Hours per week b0 r
Beskæftigelse i forhold til befolkning
Working time of full-time workers
Deltidsbeskæftigede
Parttime workers
Mens den gennemsnitlige reelle ar­bejdstid generelt falder, når ind­komsten pr. indbygger stiger, vil den andel af befolkningen, som er i beskæftigelse, generelt stige.
Both the US and Japan had higher levels of employment relative to total population in 1991 than the
gelsen over 30% højere end EF-gennemsnittet.
Community markets and those out side.
I dette tilfælde skyldes det en højere erhvervsfrekvens ikke blandt kvinderne, men blandt de ældre, som udgør en langt større del af arbejdsstyrken, end det er tilfældet i EF.
Since wages are a major component of the cost of production, their relative level at any point in time has to be compatible with the maintenance of competitiveness and profitability.
være i arbejde — det er dobbelt så mange, som der var registreret som arbejdsløse i 1991.
Some simple calculations are illustrative. If, for example, average hours worked in Belgium were the same as in the Netherlands, and productivity remained unaffected, some 15% more people could be in work — twice as many as were recorded as unem ployed in 1991.
Hvis den reelle arbejdstid var den samme i Italien og Frankrig som i Nederlandene, kunne ca. 20% flere mennesker komme i beskæftigelse, og det er igen flere, end der er registreret som arbejdsløse.
If hours worked were the same in Italy or France as in the Netherlands, some 20% more people could be in work — again more than the numbers unemployed.
vejebringe den nødvendige indkomst til at skabe beskæftigelse i service sektoren og dermed høj beskæftigel se i økonomien som helhed.
This effectively serves to alleviate any constraint on the overall level of GDP and provides the income to support employment in services and, there fore, high employment in the economy as a whole.
Samtidig er de gennemsnitlige lønninger i in dustrier med høj produktivitet ikke væsentligt højere end i sektorer med lav produktivitet, således at både indkomst og arbejde er forholdsvis ligeligt fordelt.
At the same time, average earnings in high productivity industries are not significantly higher than in low productivity sectors, so that income as well as work is shared in a relatively equitable way.
Produktivitet, arbejde og erhvervsfrekvens
This will only be the case if wage increases reflect increases in productivity, in the broad sense of being in line with the growth of valueadded per unit of labour input.
Mulighederne for rent faktisk at gennemføre en sådan forøgelse af beskæftigelsen hindres til dels af eksisterende sociale skævheder i det pågældende land — f.eks. den strukturbetingede skævhed i Italien mellem den nordlige og den sydlige del af landet — og vanskeligheder med at skabe enighed om en omfordelingspolitik.
In other words, improve ments in either the efficiency with which labour is used or in the mar ketability of the product produced — stemming from, for example, bet ter quality or design — mean that wages can rise without damaging competitiveness and are, therefore, a means of securing increases in real income per head in a longterm perspective.
Tilstedeværelsen af en industrisektor med høj produktivitet, der producerer de varer, der handles med, side om side med en sektor med lav produktivitet, der producerer varer og tjenesteydelser, der ikke handles med, kombineret med en passende indkomstfordeling er én af de må der, hvorpå man eventuelt kan løse EF's arbejdsløshedsproblem.
The co-existence of a high productivity traded goods sector and a low productivity non-traded goods sector, combined with the appropriate distribution of income, offers one way of potentially addressing Europe's unemployment problem.
Ovenstående analyse viser, at de forskelle i indkomst pr. indbygger, der er tale om i EF, dækker over store forskelle i, hvordan produktivitet, arbejdstid og beskæftigelse er kombineret. Det viser med andre ord, at den måde, hvorpå arbejdsmarkeder i forskellige EF-lande bidrager til at fordele det disponible arbejde og dermed også indkomsten, kan variere ganske betydeligt mellem lande med stort set samme velstandsniveau.
The possibilities of actually bring ing about such an increase in employment are constrained in part by the degree of internal cohesion which exists in the country in question — for example the structural imbalance in Italy between the North and the South — and the extent of consensus in favour of policies of redistribution.
I lande, hvor produktivitet — og løn ninger — er forholdsvis lave, er mulighederne for en bredere omfordeling af det disponible arbejde helt klart mere begrænset.
In countries where productivity — and wages — are relatively low, the scope for a wider distribution of the available work is clearly more limited.
Selv om både Storbritannien og Portugal har opnået et forholdsvis højt beskæfti gelsesniveau, vil en yderligere ud vikling i denne retning formentlig møde modstand fra de nuværende arbejdstagere, som i forvejen har en relativt lav indkomst.
Although both the UK and Portugal have achieved relatively high levels of employment, further moves in this direction are likely to encounter resistance from existing workers already earning relatively low levels of income.
I sådanne lande er det centrale problem snarere, hvordan man øger produktiviteten.
In such coun tries, the key issue is more likely to be how to raise productivity.
(Det samme er tilfældet i andre skandinaviske lande, som har prioriteret opretholdelsen af beskæftigelsesniveauet højt). I andre lande i EF, som f.eks.
Growth of income per head, there fore, depends in large measure on real wages increasing.
For de fleste mennesker i EF afgøres indkomstniveauet hovedsagelig af den løn, de får, for det arbejde, de udfører. Væksten i indkomsten pr. indbygger afhænger derfor i vidt omfang af stigninger i reallønnen.
Difficulties arise, however, when relative levels of productivity in the broad sense used above change significantly — which can occur in particular sectors with, for example, the entry of new producers from other countries into the mar ket, the introduction of new products or processes, or changes in government policy (eg towards the exchange rate or the growth of demand).
Det er ensbetydende med, at en indsnævring af forskellene i ind komsten pr. indbygger mellem EF-landene i realiteten kun kan forekomme, hvis reallønnen i de fat tigere EF-lande stiger i forhold til reallønnen andre steder — det ville dog også kunne ske ved en forholdsmæssig stigning i antallet af personer i beskæftigelse i forhold til befolkningen i de fattigere lande.
This may mean that relative wages need to change equally significantly to maintain competitiveness — at least in the short-term before new processes or products are introduced — which may be incompatible with other, non-economic, objectives, such as the maintenance of acceptable standards of living, an equitable distribution of income or stable wage relativities.
Sådanne forskelle har store konsekvenser ikke blot for adgangen til beskæftigelse og indkomst, men også for arbejdsløsheden.
Nevertheless irrespective of these potential complications, the important point to emphasise is that relative levels of wages across the
Eftersom lønningerne er en væsentlig komponent i produktionsomkostningerne, må det relative
Whereas the US is similar to the Netherlands or Denmark in combining high productivity and low average hours worked, in Japan, low productivity is combined with high average hours worked to produce both a relatively high level of in come per head and a high
Er vi på vej mod et integreret EF­arbejdsmarked?
wage levels if this is not to be dis­torted too.
lønniveau på et hvilket som helst tidspunkt være foreneligt med op­retholdelsen af konkurrenceevne og rentabilitet.
more than wages per se over the 1980s. This was particularly the case in Belgium, where nonwage labour costs as a proportion of the total rose from 23% to 29% between 1981 and 1990, and in Italy, where they went from 25% to 29%).
Det kan kun gennemføres, hvis løn­stigningerne afspejler stigninger i produktiviteten, dvs. at de i store træk skal svare til stigningen i vær­ditilvækst pr. enhed af arbejds­kraftinput.
Community, or between the Com­munity and other countries, can only be meaningfully interpreted in relation to differences in pro­ductivity.
Med andre ord betyder forbedringer i enten den effektivi­tet, hvormed arbejdskraften anven­des, eller i afsætningsmulighederne for det fremstillede produkt — f.eks. som følge af bedre kvalitet eller de­sign — at lønningerne kan stige uden at forringe konkurrenceevnen og dermed kan sikre stigninger i realindkomsten pr. indbygger på længere sigt.
Ultimately, whatever measures are introduced to over­come the need for unacceptably large reductions in real wages, the level of labour costs in any sector must be consistent with the ability of producers to earn a reasonable rate of return.
Arbejdskraftomkostningerne består ikke kun af de lønninger, der udbe­tales til arbejdstagerne.
total, while in the UK they fell from 18% > to 13%- (Graph 57, in which labour costs in 1981 have been ad­justed to 1990 ECU values on the basis of the increase in price of manufactures over the Community as a whole between the two years; it therefore shows the change in labour costs in each country in relation to this general index). Nonwage labour costs vary mar­kedly across the Community, bearing little relationship to the level of economic development or the generosity of the social security and social welfare systems.
De omfatter også såkaldte indirekte eller ikke­lønmæssige omkostninger, som virk­somhederne skal betale for hver enkelt ansat. Disse omkostninger be­står hovedsagelig af socialsikringsbi­drag til staten eller bidrag til offentlige eller private pensions­ og sygesikringsordninger.
In 1990, they represented over 30% of total labour costs, on average, in France and just under 30% in both Italy and Belgium (Graph 57).
Eftersom de er et væsentligt element i arbejds­kraftomkostningerne i en række lan­de, må de indregnes på lige fod med lønningerne, hvis man vil sammen­ligne forholdene i forskellige lande.
For the other Member States, their weight ranged from 17% in Luxembourg and 18% in Ireland to 25%) in Por­ tugal and 26%) in Spain and the From these figures it is clear that Netherlands. in some countries employers have to pay a substantial, and increas­In all the Member States, apart ing, cost in addition to wages when from the UK and Denmark non-taking on labour.
Desuden skal de, som nævnt i det følgende, også medregnes, når man sammenligner reallønsniveauer.
In France, Italy wage labour costs increased by and Belgium, this extra cost
Dette betyder naturligvis ikke, at lønningerne skal fortsætte med at falde til det punkt, hvor produktio­nen er rentabel i forhold til konkur­rencen fra andre lande — lønningerne kan være så lave i and­re lande, at en sådan politik i reali­teten vil være urealistisk. Det betyder derimod, at omkostninger­ne pr. enhed af værditilvækst ikke må ligge alt for langt fra de tilsva­rende omkostninger i andre lande, men dette kan opnås på flere andre måder — f.eks. ved at forbedre ef­fektiviteten i prodiktionen eller pro­duktkvaliteten og dermed den pris, som markedet vil betale — end ved at sænke lønningerne.
This does not mean, of course, that wages must eventually fall to the point where production is profit­able, given the competition from other countries — indeed rates of pay might be so low in other coun­tries that such a policy would be futile.
Gennemsnitlige arbejdskraftomkostninger pr. time i industrien i EF-landene, 1981 og 1990
Average hourly labour costs in manufacturing in the Member States, 1981 and 1990
ECU/arbejdstager (1990­værdier)
ECU/worker (1990 values)
I Lønomkostninger □ Ikke­lønmæssige omkostninger
Wage and nonwage labour costs
F, I, GR, L: 1990 anslået pá grundlag af 1988­data
F, I, GR, L 1990 estimated trom 1988 dala
Men uanset disse potentielle van­skeligheder skal det understreges, at de relative lønniveauer i EF eller mellem EF og andre lande kun har mening i relation til forskelle i pro­duktivitet.
Labour costs do not only consist of the wages paid to workers. They also include so-called indirect, or non-wage, costs which businesses have to pay for every person em­ployed.
Det vil i sidste ende sige, at uanset hvilke foranstaltninger
Moreover, as ex­plained below, they also need to be included in any comparison of real
Er vi på vej mod et integreret EF-arbejdsmarked?
Fiscal systems and employment
sektoren, hvor lønniveauet er for holdsvis højt, et tillæg til bruttoløn nen på 60%).
Similarly, if governments decide to reduce social security coverage or the level of service, benefit or pension provided and indirect labour costs are reduced as a result, businesses will not necessarily gain any advantage.
Det kan betyde, at når både indkomstskat og arbejdstager nes egne bidrag til socialsikringsordninger medregnes, udgør den faktiske nettoløn, som arbejdstageren får udbetalt, under halvdelen af det beløb, som arbejdsgiverne betaler for deres arbejdskraft.
Insofar as employees seek to compensate for this reduction in what they receive from the state by increasing their take-home pay to spend more on private schemes, there will be upward pressure on wages and in the end total labour costs may change by very little.
omkostninger følgelig reduceres, vil virksomhederne ikke nødvendigvis få fordel af det.
amounts, on average, to almost 45% of gross wages, and often significantly more for higher paid employees (in France, for example, indirect costs in banking, where pay levels are relatively high, represent a 60% addition to gross wages).
Eftersom arbej dstagerne vil forsøge at kompensere for denne reduktion i, hvad de modtager fra det offentlige, ved at øge deres disponible indkomst, så de kan bruge flere penge på private ord ninger, vil lønningerne blive presset i vejret, og i sidste ende vil de samlede arbejdskraftomkostninger måske kun ændre sig ganske lidt.
This may mean that when both taxes on wages and employees' social contributions are taken into account, the actual net wages received by em ployees are less than half the cost which employers pay for their labour.
I 1990 udgjorde de i gennemsnit over 30% af de samlede arbejdskraftom kostninger i Frankrig, og lidt under 30% i både Italien og Belgien (figur 57).
The overall burden of taxation, in cluding social contributions, in 1990 varied from around 35% of GDP in Portugal and the UK to 43-44%) in France, the Netherlands and Belgium and 48%) in Denmark (Graph 58).
I Storbritannien udgjorde de indirekte omkostninger til gengæld kun 13% og i Danmark kun godt 3%.
These differences largely reflect the scale of public expenditure in the respective countries — which in turn reflects the extent to which coun tries choose to provide certain services collectively rather than rely on supply through the market.
I de øvrige EF-lande rangerede de res vægt fra 17% i Luxembourg og 18% i Irland til 25% i Portugal og 26% i Spanien og Nederlandene.
Apart from the Southern countries, which have generally shown a larger rise than elsewhere, the differences have also remained relatively stable over time.
På grundlag heraf skulle man tro, at arbejdskraftomkostningerne var væsentligt højere i disse tre lande end i Storbritannien og Danmark, hvilket rent omkostningsmæssigt ville stille virksomhederne meget ringere i konkurrencen med producenter fra de to sidstnævnte lande.
On account of this, the cost of labour would, therefore, seem to be considerably higher in these three countries than in the UK or Denmark, so putting businesses at a serious cost disadvantage when competing with producers from the latter two countries.
Men så simpelt er det ikke.
This, however, is much too simplistic a view.
I alle EF-landene, bortset fra Stor britannien og Danmark, steg de ikke-lønmæssige arbejdskraftom kostninger mere end selve lønningerne i løbet af 1980'erne.
The high tax burden in Denmark, on the one hand, and the low burden in the UK, on the other, coincide with relatively high levels of employment in both countries — although slightly higher in Denmark than in the UK.
Det var især tilfældet i Belgien, hvor de ikke-lønmæssige arbejdskraftom kostninger i forhold til de samlede lønninger steg fra 23% til 29% mel lem 1981 og 1990, og i Italien, hvor de steg fra 25% til 29%.
Equally, Belgium and the Netherlands have similar levels of taxation relative to GDP but significant differences in the proportions of their population in employment.
I Danmark faldt de til gengæld fra 5,5% til 3,5% mens de i Storbritannien faldt fra 18% til 13% (figur 57, hvori arbejdskraftomkostningerne i 1981 er justeret til 1990-ECU-værdier på grundlag afstigningen i priserne på forarbejdede produkter i EF som helhed i perioden; figuren viser der for ændringen i arbejdskraftom kostninger i hvert land udregnet efter dette generelle indekstal).
In reality, the main reason why nonwage labour costs vary so substantially between Member States is to do with the choice which each has made over both the scale of expenditure on social security systems, the health service, retire ment pensions and so on and the way it is funded.
Disse eksempler illustrerer det gene relle forhold, at det, der i første om gang skal betales over skattebilletten, ikke nødvendigvis svarer til den endelige skattebyrde, når skatten er skubbet videre over på forbrugerne eller tilbage på leverandørerne (af såvel arbejdskraft som varer og tjenesteydelser).
These examples illustrate the general point that the initial incidence of taxation does not necessarily correspond with the ultimate incidence, after taxes have been passed on to consumers or back to suppliers (of labour as well as of goods and services).
Eksemplerne viser også, at det offentlige muligvis ikke er i stand til at ændre væsentligt ved arbejdskraftomkost ningsniveauet blot ved at ændre beskatningsstrukturen og den måde, hvorpå de sociale velfærdsordninger finansieres — medmindre det lykkes at gennemføre det som en form for illusionsnummer eller måske på kort sigt i selve tilpasningsprocessen til den nye situation, eller medmindre de forskellige finansieringsmodeller for den sociale velfærd indvirker på selve systemets effektivitet.
They also indicate that governments may not be able to change the overall level of labour costs significantly merely by altering the structure of taxation and the way in which social welfare schemes are funded — except if there is an element of illusion or perhaps in the short-term during the process of adjustment to the new situation and except perhaps to the extent that different ways of funding social welfare affect the efficiency of the system.
Det kan næppe overraske.
This should not be too surprising.
Hvis det omvendte var tilfældet, ville det betyde, at det offentlige gennem ændringer i skat testrukturen løbende kunne påvirke fordelingen af værditilvæksten mel lem fortjenesten og arbejdskraften.
If the reverse were the case it would imply that governments, through manipulating the tax structure, could permanently affect the division of valueadded between profits and la bour.
Hvis de sociale systemer f.eks. er finansieret over den almindelige be skatning via enten indkomstskatter eller forbrugsafgifter, vil arbejdstagernes nettoløn målt i købekraft være tilsvarende reduceret, og de skal derfor tjene en højere bruttoløn for at komme op på et bestemt realindkomstniveau.
The division of revenue between taxes and social contributions, as well as between direct and indirect taxes, also varies significantly across the Community, giving rise to the differing importance of nonwage costs noted above.
Det fremgår klart af disse tal, at arbejdsgiverne i visse lande skal bære ganske store og voksende om kostninger foruden lønnen, når de ansætter arbejdskraft.
Em ployers' contributions in 1990 ranged from 12% of GDP in France and 9% in Italy and Belgium to 4% in the UK and the Netherlands and virtually zero in Denmark.
I Frankrig, Italien og Belgien beløber denne ekstra omkostning sig til gennemsnit ligt næsten 45% af bruttolønnen og ofte væsentligt mere for højtlønnede ansatte (i Frankrig repræsenterer de indirekte omkostninger i f.eks. bank
In the former three countries, therefore, much more of the finance required for social benefits is raised from levies on