natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Alle patienter under behandling skulle være mættet med calcium og D­vitamin; men der er ingen beviser for, at kombinerede behandlinger har større frakturhæmmende effekt end enkelte lægemidler.
All patients undergoing treatment should be calcium and vitamin D replete, but there is no evidence that combinations of therapies have greater antifracture efficacy than single agents.
Endelig blev disse forsøg gennemført med hovedsagelig kvinder med postmenopausal osteoporose, og resultaterne bør ikke overføres til mænd eller til patienter med andre former for osteoporose.
Finally, these studies were perfonned mainly in women with postmenopausal osteoporosis and their results should not be extrapolated to males or to patients with other forms of osteoporosis.
Af de forskellige medikamentelle interventioner er effektiviteten af calcium, D­vitamin og østrogen i forbindelse med forebyggelse af knoglebrud undersøgt i prospektive, randomiserede, kontrollerede forsøg med højrisikogrupper, som ikke var udvalgt i forbindelse med screening. Chapuy et al.
Of the various pharmacological interventions the efficacy of calcium, vitamin D and oestrogens in preventing fractures has been examined prospectively under RCT conditions in populations at risk, but not selected by any screening procedure.
(1992,1994) undersøgte over 3000 ældre kvinder på institution (gennemsnitsalder 84 år), mens de behandledes med enten D­vitamin (cholecalciferol) 800 IE/dgl. (20 μg) og calcium 1.2 gr/dgl. eller placebo i tre år.
Chapuy et al (1992,1994) studied over 3,000 institutionalised elderly women (mean age 84 years) during treatment with either vitamin D (cholecalciferol) 800 IU/d (20 pg) and calcium 1.2gr/d or placebo for three years. Active
Den aktive behandling medførte en væsentlig reduktion af hoftefrakturincidensen med 29% og incidensen af alle ikke­vertebrale frakturer med 24%.
treatment significantly reduced the incidence of new hip fractures by 29% and that of all nonvertebral fractures by 24%.
I en anden undersøgelse med et sammenligneligt antal deltagere fik lidt yngre kvinder og mænd (gennemsnitsalder 80 år), fortrinsvis hjemmeboende og med et større calciumindtag, enten cholecalciferol 400 IE/dgl. (10 μg) eller placebo i højst 3,5 år (Lips et al., 1996).
In another study with a comparable number of participants, women and men slightly younger (mean age SO years) but mostly living independently and with a higher calcium intake were given either cholecalciferol 400 IU/d (10 pg) or placebo for a maximum of 3.5 years (Lips et al, 1996).
Der var ingen forskelle mellem de to grupper i incidensen af hoftefrakturer og andre perifere frakturer.
There was no difference in the incidence of hip or other peripheral fractures between the two groups.
Når der ses bort fra forskellen mellem kurene anvendt i de to undersøgelser, havde den franske gruppe en højere prævalens af D­vitaminmangel/­insufficiens og viste en langt større hæmning af koncentrationen af plasma parathyreoideahormon efter behandlingen end den nederlandske gruppe.
Apart from the difference in the therapeutic regimens between the two studies, the French cohort had a higher prevalence of vitamin D deficiency/insufficiency and showed a much greater suppression of plasma parathyroid hormone concentrations after treatment than the Dutch cohort.
Særligt interessante er resultaterne af et nyere placebokontrolleret forsøg med virkningen af calcium, 500 mg/dgl., og cholecalciferol, 700 IE/dgl. (17,5 μg), på sunde mænd og kvinder over 65 år i samme lokalsamfund (Dawson­Hughes et al., 1997) med et gennemsnitligt calciumindtag via kosten på ca. 700 mg/dgl. Efter 3 år havde 26/202 (12,9%) af forsøgspersoner behandlet med placebo og 11/187 (5,9%) af personer behandlet med D­vitamin og calcium haft ikke­vertebrale frakturer, hvilket er en statistisk set signifikant forskel. I en senere undersøgelse, som ikke var designet til at vurdere frakturincidens, meddelte Reid et al.
Of particular interest are the results of a recent placebocontrolled trial of the effect of calcium 500 mg/d and cholecalciferol 700 IU/d(l 7.5 pg) in healthy community-based men and women older than 65 years (Dawson-Hughes et al, 1997), with a mean dietary calcium intake of about 700 mg/d.
(1993), at hvis sunde, postmenopausale kvinder med et gennemsnitligt calciumindtag via kosten på 700mg/dgl. fik calciumtilskud (1 gr/dgl.), var antallet af symptomgivende osteoporotiske frakturer efter 4 år
After 3 years, 26/202 (12.9%) subjects treated with placebo and 11/187 (5.9%) of those treated with vitamin D and calcium had sustained nonvertebral fractures, a statistically significant difference.
Når resultaterne af disse undersøgelser lægges sammen, træder behovet for tilstrækkelig D-vitamin- og calciumnæring hos ældre meget tydeligt frem.
The combined results of these studies underline the need for adequate vitamin D and calcium nutrition in the elderly.
Endvidere understreges værdien af D-vitamin- og calciumtilskud til højrisikogrupper, især ældre, svagelige personer, der lever et indendørsliv på plejehjem og har høj prævalens af D-vitaminmangel eller -insufficiens.
They emphasise, in addition, the value of vitamin D and calcium supplements in populations at risk, particularly old frail individuals living indoors in nursing homes who have a high prevalence of vitamin D deficiency or insufficiency.
I disse tilfælde bør man give det naturlige vitamin og ikke dets aktive metabolit eller et analogpræparat.
In such cases, the native vitamin rather than its active metabolite or analogue should be administered.
Endelig viser disse og andre nyere undersøgelser, at det aldrig er for sent at overveje en medikamentel intervention hos befolkningsgrupper med en høj frakturrisiko.
Finally, these and other recent studies demonstrate that it is never too late to consider pharmacological intervention in populations with a high fracture risk.
Virkningen af østrogener (mestranol) og placebo med henblik på forebyggelse af vertebrale frakturer er undersøgt hos kvinder, der havde fået foretaget oophorektomi (Lindsay et al., 1980).
The effect of oestrogens (mestranol) or placebo on the prevention of vertebral fractures has been examined in oophorectomized women (Lindsay et al, 1980).
Efter en middelperiode på 9 år havde kvinder behandlet med østrogener en markant bedre columna-score (morfometrisk vurderet) og færre kompressionsfrakturer (1/58 (1,7%) mod 5/42 (11,9%) hos kvinder behandlet med hhv. østrogener og placebo).
After a median period of 9 years, women treated with oestrogens had a significantly better spine score (assessed morphometrically) and fewer crush fractures (1/58 (1.7%) versus 5/42 (11.9%) in women treated with oestrogens or placebo, respectively).
En oversigt over offentliggjorte kliniske forsøg med tertiær forebyggelse af osteoporotiske frakturer kan ses i tabel 5.3.
Published clinical trials of tertiary prevention of osteoporotic fractures are summarised in Table 5.3.
Østrogener nedsætter knogleomsætningen og knogletabet.
Oestrogens reduce bone turnover and bone loss.
Man har påvist østrogenreceptorer på osteoblaster og andre celler i knoglens mikromiljø; men hvilke præcise mekanismer der regulerer deres funktion, vides endnu ikke.
Oestrogen receptors have been demonstrated on osteoblasts and on other cells in the bone microenvironment but their precise mechanism of action is not yet known.
Adskillige større observationsundersøgelser har leveret materiale, der kraftigt understøtter østrogenernes frakturhæmmende virkning (Hutchinson et al., 1979; Weiss et al., 1980; Paganini-Hill et al, 1981; Ettinger et al., 1985; Kiel et al. 1987, Grady et al., 1992; Cauley et al., 1995; Henry et al., 1995).
Numerous large observational studies have provided strong support for the antifracture effectiveness of oestrogens (Hutchinson et al, 1979; Weiss et al, 1980; Paganini-Hill et al, 1981; Ettingeret al, 1985; Kiel et al 1987, Grady et al, 1992; Cauley et al, 1995; Henry et al, 1995).
Der findes imidlertid ikke mange data fra randomiserede, kontrollerede forsøg vedrørende kvinder med osteoporose.
In one such study, a small number of postmenopausal women with prevalent vertebral fractures were treated
I en sådan undersøgelse blev et lille antal postmenopausale kvinder med eksisterende vertebrale frakturer behandlet med plastre med 17B-østradiol eller placebo i et år (Lufkin et al., 1992).
with dermal patches of 17ß-oestradiol or placebo for one year (Lufkin et al, 1992).
Den aktive behandling mindskede incidensen af nye vertebrale frakturer væsentligt (8 i østrogengruppen mod 20 i placebogruppen); men antallet af patienter med nye frakturer mindskedes ikke, sandsynligvis på grund af de lave antal.
Active treatment significantly reduced the incidence of new vertebral fractures (8 in the oestrogen group vs 20 in the placebo group) but not the number of patients with new fractures, due probably to the small numbers.
På trods af den begrænsede varighed og det lave antal patienter indikerer denne undersøgelse sammen med de observationelle data, at østrogener er effektive i behandlingen af ældre kvinder med osteoporose.
Despite its limited duration and the small number of patients, this study together with the observational data indicates that oestrogens are effective in the treatment of older women with osteoporosis.
Der findes ingen randomiserede, kontrollerede forsøg med østrogens virkning på forebyggelse af hoftefraktur.
There are no RCTs of the effect of oestrogens in the prevention of hip fractures.
Det optimale tidsrum for østrogenbehandling kendes ikke, og 5 - 10 år er den periode, der sædvanligvis anbefales.
The optimal period of oestrogen treatment is not known and 5 to 10 years is usually recommended.
antyder, at livslang behandling efter menopause kan være påkrævet for at bevare de gunstige virkninger.
Observational data indicate that antifracture efficacy is reduced or lost after discontinuation of treatment, suggesting that life-long treatment after the menopause may be required to maintain beneficial effects.
Dårlig compliance er imidlertid et evigt problem i forbindelse med anvendelse af østrogen; uønskede bivirkninger er mastalgia, voldsom blødning, dyb venetrombose, lungeemboli og øget hyppighed af brystcancer hos kvinder i langtidsbehandling.
Poor compliance with treatment is, however, a long standing problem of oestrogen use; adverse effects include mastodynia, breakthrough bleeding, deep venous thrombosis, pulmonary embolism and a small increase in the incidence of breast cancer in women on long-term therapy.
Disse bivirkninger skal ses i forhold til de gunstige virkninger på klimakteriesymptomer, knogletab, iskæmisk hjertesygdom og muligvis også Alzheimers sygdom.
These should be weighed against its favourable effects on menopausal symptoms, bone loss, ischaemic heart disease and possibly also Alzheimer's disease.
Den øgede incidens af endometrisk cancer forårsaget af tilførsel af østrogen alene minimeres med sideløbende indtagelse af progesteroner; sidstnævnte påvirker ikke de gunstige skeletale virkninger af østrogener tilført alene.
The increase in the incidence of endometrial cancer induced by unopposed oestrogen use is minimised with the concunent use of progestagens; the latter do not affect the beneficial skeletal effects of unopposed oestrogens.
Bisfosfonater, syntetiske, stabile analogpræparater til naturligt pyrofosfat, hæmmer knogleresorptionen og mindsker knogleomsætningen med en mekanisme, som endnu ikke er klarlagt, og som muligvis varierer med de forskellige bisfosfonater.
Bisphosphonates, synthetic stable analogues of natural pyrophosphate, suppress bone resorption and reduce bone turnover by a mechanism which has not yet been elucidated and may differ between bisphosphonates.
Der er anvendt forskellige bisfosfonater i behandlingen af patienter med osteoporose; men randomiserede, kontrollerede forsøg med forebyggelse af frakturer som effektmål er kun gennemført med etidronat og alendronat.
Various bisphosphonates have been used in the treatment of patients with osteoporosis but RCT's with fracture prevention as end-point have been perfonned only with etidronate and alendronate.
Etidronat gives intermitterende (400 mg/dgl. i 2 uger efterfulgt af calcium 500 mg/dgl. i 11 uger, hvorefter kuren gentages), mens alendronat gives kontinuerligt (10 mg/dgl.).
Etidronate is given intermittently (400 mg/d for 2 weeks followed by calcium 500 mg/d for 11 weeks and this regimen is then repeated) while alendronate is given continuously (10 mg/d).
To undersøgelser med samme design undersøgte den frakturhæmmende effekt af cyklisk indgivet etidronat hos postmenopausale kvinder med prævalente vertebrale frakturer (Storm et al., 1990; Watts et al., 1990; Harris et al., 1993).
Two studies of similar design examined the antifracture efficacy of cyclical etidronate in postmenopausal women with prevalent vertebral fractures (Storm et al, 1990; Watts et al, 1990; Hanis et al, 1993).
På trods af metodologiske problemer med frakturvurderingen og forsøgenes begrænsede statistiske vægt, tydede de samlede resultater af disse undersøgelser på, at denne form for behandling er effektiv, når det gælder forebyggelse af nye vertebrale frakturer hos postmenopausale kvinder med lav knoglemasse og flere eksisterende vertebrale frakturer.
Despite methodological problems in fracture assessment and limited statistical power of the trials, the combined results of these studies indicated that this form of treatment is effective in preventing new vertebral fractures in postmenopausal women with low bone mass and multiple prevalent vertebral fractures.
Der findes intet materiale fra randomiserede, kontrollerede forsøg, der beviser effekten på hoftefraktur af etidronat indgivet intermitterende; en post-markedsundersøgelse tydede på, at det kan mindske incidensen af ikkevertebrale frakturer, herunder hoftefrakturer (van Staa et al., 1998).
There is no RCT evidence of the effect of etidronate given intermittently on hip fractures; a postmarketing survey suggested that it may reduce the incidence of nonvertebral fractures including those of the hip (van Staa et al, 1998).
Ifølge resultaterne af et nyere klinisk forsøg kan behandling med cyklisk indgivet etidronat muligvis mindske frakturrisikoen hos postmenopausale kvinder, der behandles med glukokortikoider (Adachi et al., 1997).
A recent clinical trial reported that cyclical etidronate therapy may reduce the risk of fractures in glucocorticoid-treated postmenopausal women (Adachi et al, 1997).
Alendronat er det lægemiddel til behandling af osteoporose, der har været genstand for de mest omfattende studier i randomiserede, kontrollerede forsøg.
Alendronate is the most extensively studied phannacological agent for the treatment of osteoporosis under RCT conditions.
Når osteoporoseramte kvinder, hvoraf 20% havde eksisterende vertebrale deformiteter, fik dette medikament i forskellige doser, medførte det en væsentlig reduktion af incidensen af nye vertebrale deformiteter efter 3 år (Liberman et al., 1995).
When given in different doses to osteoporotic women, 20% of whom had prevalent vertebral defonnities, it reduced significantly the incidence of new vertebral defonnities after 3 years (Liberman et al, 1995).
Det var nødvendigt at samle oplysningerne for alle de anvendte doser for at påvise denne effekt, hvilket også var planlagt.
Pooling of data for all doses used, which was pre-planned, was required to demonstrate this effect.
Alendronate generelle frakturhæmmende virloiing bekræftedes af en metaanalyse af 5 randomiserede, kontrollerede forsøg (Karpf et al., 1997); men dets effektivitet blev påvist i en undersøgelse, der var udformet specielt med henblik på dette spørgsmål [Fracture Intervention Trial (Black et al., 1996)].
The overall antifracture effectiveness of alendronate was supported by a meta-analysis of five RCT's (Karpf et al, 1997). Its efficacy, however, was demonstrated in a study designed specifically to address this issue [Fracture Intervention Trial (Black et al, 1996)].
I denne undersøgelse blev kvinder (gennemsnitsalder 71 år) med mindst en vertebral fraktur og en knoglemineraltæthed i lårbenshalsen på under 2 SD af den maksimale knoglemasse tilfældigt udvalgt til at få enten alendronat, 5 mg/dgl., eller placebo.
In this study women (mean age 71 years) with at least one vertebral fracture and femoral neck BMD of less than 2 SD of peak bone mass were randomised to receive alendronate 5 mg/d or placebo.
Alendronatdosen øgedes til 10 mg/dgl. efter det andet år, idet sideløbende forsøg viste, at denne dosis havde optimale virkninger på knoglemassen.
The dose of alendronate was increased to 10 mg/d after the second year, as in parallel trials this dose was shown to induce optimal effects on bone mass.
Den aktive behandling medførte også en væsentlig reduktion af risikoen for mange vertebrale frakturer, symptongivende vertebrale frakturer og håndledsfraktur.
Active treatment also significantly reduced the risk of multiple vertebral fractures, clinical vertebral fractures and wrist fractures.
Desuden var dette den første undersøgelse, der påviste en markant nedgang i incidensen af nye hoftefrakturer (50%) hos osteoporoseramte kvinder, der var mættet med calcium og D-vitamin under randomiserede, kontrollerede betingelser.
Moreover, this was the first study to demonstrate a significant reduction in the incidence of new hip fractures (by 50%) in calcium and vitamin D-replete osteoporotic women under RCT conditions.
Bisfosfonaters optagelighed i tarmene er dårlig, og optageligheden mindskes yderligere af føde, især hvis den indeholder calcium.
Bisphosphonates are poorly absorbed by the intestine and their absorption is further reduced by food, especially if it contains calcium.
De bør derfor indtages på fastende hjerte en halv til en hel time før et måltid udelukkende sammen med vand.
They should, therefore, be administered in the fasting state half to one hour before a meal, only with water.
Høje doser etidronat kan medføre osteomalacia.
High doses o\' etidronate can induce osteomalacia.
To undersøgelser (Ott et al., 1994; Storm et al., 1993) meldte ikke om klinisk signifikant osteomalacia med den kur, der anvendes mod osteoporose, skønt der er anekdotiske meldinger om histologisk påvist osteomalacia i forbindelse med cyklisk, intermitterende etidronatbehandling (Thomas et al., 1995; Wimalawansa, 1995).
With the regimen used in osteoporosis no clinically significant osteomalacia was reported in two studies (Ott et al, 1994; Stomi et al, 1993), although there are anecdotal reports of histologically confirmed osteomalacia with cyclic intermittent etidronate therapy (Thomas et al, 1995; Wimalawansa, 1995).
Alendronat kan forårsage irritation af slimhinden i spiserør og mave, fordøjelsesbesvær, halsbrand, kvalme og opkastninger.
Alendronate can cause initation of the oesophageal and gastric mucosa, resulting in dyspepsia, heartburn, nausea or vomiting.
Selv om der i kliniske forsøg ikke observeredes forskelle i bivirkninger mellem patienter, der fik placebo, og patienter, der fik alendronat, har der været meldinger om enkelte tilfælde af alvorlig esophagitis (De Groen et al., 1996).
Although in clinical trials no differences in adverse effects between placebo and alendronate treated patients were observed, a few cases of severe oesophagitis have been reported (De Groen et al, 1996).
Det kan ikke tilrådes at give dette lægemiddel til patienter med lidelser i spiserøret (f.eks. achalasia).
Its administration in patients with oesophageal pathology (e.g. achalasia) is contraindicated.
Anvisningen bør følges meget nøje.
Instructions for its use should be carefully followed.
Calcium mindsker knogleomsætningen ved at hæmme sekretionen af parathyreoideahormon og nedsætte knogletabsraten hos osteoporosepatienter.
Calcium decreases bone turnover by suppressing parathyroid honuone secretion and reducing the rate of bone loss in osteoporotic patients.
Epidemiologiske undersøgelser melder om, at calciumbehandling mindsker risikoen for hoftefrakturer (Kanis et al., 1992).
In epidemiological studies calcium treatment has been reported to reduce the risk of hip fractures (Kanis et al, 1992).
I en nyere rapport fra et randomiseret, kontrolleret forsøg blev kvinder med en gennemsnitsalder på 73,6 år og et lavt calciumindtag via kosten (gennemsnitligt 431 mg/dgl.) randomiseret behandlet med calcium (600 mg. 2 gange daglig) eller placebo (Recker et al., 1996).
In a recently reported RCT, women with a mean age of 73.6 years and a low dietary calcium intake (mean 431 mg/d) were randomly treated with calcium (600 mg twice daily) or placebo (Recker et al, 1996).
4,3 år senere havde 28,4% af kvinderne i calciumgruppen og 32,3% af kvinderne i placebogruppen udviklet nye vertebrale deformiteter (en ikke-signifikant forskel).
After 4.3 years 28.4% of the women in the calcium group and 32.3% of those in the placebo group had new vertebral deformities (non-significant difference).
Da kvinderne blev opdelt efter tilstedeværelse eller fravær af eksisterende frakturer ved indledningen af undersøgelsen udviklede 15/53 (28,3%) af kvinder med eksisterende frakturer i calciumgruppen sammenlignet med 21/41 (51,2%) i placebogruppen nye frakturer (p=0,023).
When, however, the women were divided according to the presence or absence of prevalent fractures at the beginning of the study, of those with prevalent fractures 15/53 (28.3%) in the calcium group compared to 21/41 (51.2%) in the placebo group developed new fractures (p=0.023).
På trods af en række metodologiske problemer indikerer denne undersøgelse, at relativt høje doser af calciumtilskud givet til ældre kvinder med calciummangel og vertebrale frakturer kan begrænse incidensen af nye frakturer.
Despite a number of methodological problems, this study indicates that relatively high doses of calcium supplements given to calcium-deficient, elderly women with vertebral fractures may reduce the incidence of new fractures.
Disse data supplerer resultaterne af de ovenfor omtalte undersøgelser af calcium og D-vitamin indgivet med henblik på sekundær forebyggelse af osteoporose.
These data complement the results of the previously mentioned studies of calcium and vitamin D administration for the secondary prevention of osteoporosis.
Calcium er en meget risikofri behandling med meget få bivirkninger.
Calcium is a very safe treatment with very few side effects.
Nogle patienter kan få gastrointestinali ubehag eller forstoppelse.
Some patients may experience gastrointestinal discomfort or constipation.
Anvendelse til patienter med forstyrrelser i calciumstofskiftet bør overvejes meget nøje.
Its use in patients with concurrent disorders of calcium metabolism should be carefully considered.
Calcitonin er et polypeptidhormon, der produceres i gianduia thyreoideas C­celler, og som nedsætter knogleresorptionen ved at hæmme osteoklasternes aktivitet. Calcitonin indeholder receptorer for hormonet.
Calcitonin, a polypeptide hormone produced by the C-cells of the thyroid gland, reduces bone resorption by inhibiting the activity of osteoclasts, which contain receptors for the hormone.
Calcitonin er blevet anvendt i udstrakt grad i forskellige dele af verden til behandling af osteoporose og gives enten parenteralt eller med næsespray.
Calcitonin, given either parenterally or by nasal spray, has been used extensively in different parts of the world for the treatment of osteoporosis.
Epidemiologiske data tyder på, at det kan nedsætte risikoen for hoftefraktur (Kanis et al., 1992).
Epidemiological data suggest that it may reduce the risk of hip fractures (Kanis et al, 1992).
Den frakturhæmmende virkning af næsespray­præparatet, som generelt er det mest bekvemme for patienten, er undersøgt i et randomiseret, kontrolleret forsøg (Overgaard et al., 1992).
The antifracture efficacy of the intranasal preparation, which is generally the most convenient for the patient, has been examined in one RCT (Overgaard et al, 1992).