natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Der er ganske vist ved EØF-Traktaten skabt mulig heder for direkte søgsmål, som private i påkommende tilfælde kan rejse for Domstolen, men det har ikke været meningen at skabe andre søgsmålsmuligheder ved de nationale domstole med henblik på gennemførelsen af fællesskabsretten end dem, som findes i national ret.
'Although the Treaty has made it possible in anumber of instances for private persons to bring adirect action, where appropriate, before the Court of Justice, it was not intended to create new remedies inthe national courts to ensure the observance of Community law other than those already laid downby national law.
Derimod må enhver søgsmålstype, som findes i national ret, kunne anvendes til sikring af overholdelsen af de fællesskabsregler, som har direkte virkning, under de samme formalitetsbetingelser og efter de samme regler for sagens videre behandling, som gætder, når der er tale om at sikre overholdelsen af national ret« (*).
On the other hand ... it must bepossible for every type of action provided for bynational law to be available for the purpose ofensuring observance of Community provisions havingdirect effect, on the same conditions concerning theadmissibility and procedure as would apply were it aquestion of ensuring observance of national law.1 (').
Ved udøvelsen af sine beslutningsbeføjelser vil Kommissionen give prioritet til de anmeldelser, klager eller sager rejst på eget initiativ, som er af særlig politisk, økonomisk eller juridisk betydning for EF.
The Commission intends, in implementing itsdecision-making powers, to concentrate on notifications,complaints and owninitiative proceedings havingparticular political, economic or legal significance for the Community.
For så vidt angår sager, der ikke er af en sådan karakter, kan anmeldelser normalt afgøres ved administrative skrivelser, medens klager i princippet bør afgøres af nationale myndigheder eller domstole.
Where these features are absent in aparticular case, notifications will normally be dealt withby means of comfort letter and complaints should, as arule, be handled by national courts or authorities.
Kommissionen mener nemlig ikke, at der er tilstrækkelig stor fællesskabsinteresse i at gå videre med en sag, hvis klageren vil kunne få sine rettigheder tilgodeset î tilstrækkeligt omfang ved de nationale domstole (').
The Commission considers that there is notnormally a sufficient Community interest in examining acase when the plaintiff is able to secure adequateprotection of his rights before the national courts (4).
I disse tilfælde vil sagen normalt blive henlagt.
Inthese circumstances the complaint will normally be filed.
Kommissionen vil i den sammenhæng gerne understrege, at der for enkeltpersoner og virksomheder er væsentlige fordele ved, at EF's konkurrenceret anvendes af de nationale domstole:
In this respect the Commission would like to makeit clear that the application of Community competitionlaw by the national courts has considerable advantagesfor individuals and companies:
Kommissionen kan ikke tilkende skadeserstatning for tab, der skyldes overtrædelser af artikel 65 eller 86. Det kan kun de nationale domstole.
— the Commission cannot award compensation for losssuffered as a result of an infringement of Article 85or Article 86.
Sandsynligvis vil virksomhederne nok også gøre mere for at undgå at overtræde EF's konkurrenceregler, hvis de risikerer at skulle betale skadeserstatning til dem, som deres adfærd har påført skade
Companies are more likelyto avoid infringements of the Community competition rules if they risk having to pay damages orinterest in such an event,
I den forbindelse vil Kommissionen gerne under strege, at der ud fra EF-retten ikke er noget til hinder for samtidig at anvende den nationale konkurrenceret, forudsat at dette ikke påvirker den effektive og ensartede virkning af EF's konkurrenceregler og gennemførelsesbestemmelserne hertil.
Here the Commission would like to make it clearthat the simultaneous application of national competitionlaw is compatible with the application of Communitylaw, provided that it does not impair the effectivenessand uniformity of Community competition rules and themeasures taken to enforce them.
De konflikter, der eventuelt kan opstå ved samtidig anvendelse af national ret og EF-ret, må løses med udgangspunkt i princippet om EF-rettens forrang (').
Any conflicts whichmay arise when national and Community competitionlaw are applied simultaneously must be resolved inaccordance with the principle of the precedence of Community law (2), The purpose of this principle is to
Formålet med dette princip er at undgå, at de nationale domstole kan som regel træffe foreløbige forholdsregler og bringe overtrædelser til ophør hurtigere, end Kommissionen er i stand til at gøre
— national courts can usually adopt interim measuresand order the ending of infringements more quicklythan the Commission is able to do,
(') AUTOMEC mod Kommissionen, dom af 17. september 1992, sag T-24/90, nr. 77, (endnu ikke offentliggjort i italienske finansministerium mod San Giorgio, sag 199/82,
(J) Case T-24/90, Auiomec v. Commission* judgment of 17
(*) AUTOMEC mod Kommissionen, dom af 17. september 1992, sag T-24/90, nr. 91-94 (endnu ikke offentliggjort i Domssamlingen).
September 1992, paragraph 77 (not yet reported).(*) Case T-24/90, cited above, paragraphs 91 to 94.
domstole, men udgør vigtige elementer i deres afgørelse.
This is not possible in a procedurebefore the Commission, in some Member States, the courts have the power toaward legal costs to the successful applicant.
I den forbindelse bør det nævnet, at de sager, der behandles af Kommissionen, ikke altid afgøres ved formel beslutning, idet sagerne ogsi kan afgøres ved administrative skrivelser.
It should be noted in this respect that not allprocedures before the Commission lead to an officialdecision, but that cases can also be closed by comfortletters.
EF-Domstolen har ganske vist udult, at den type skrivelser ikke er bindende for de nationale domstole, men den har ogsi understreget, at den stillingtagen, Kommissionen dermed har givet udtryk for, mi betragtes som en faktisk omstændighed, de mi uge med i betragtning ved deres undersøgelse af, om de anfægtede afuler m.v. er forenelige med artikel 85 (').
Whilst it is true that the Court of justice hasruled that this type of letter does not bind nationalcourts, it has nevertheless stated that the opinionexpressed by the Commission constitutes a factor whichthe national courts may take into account in examiningwhether the agreements or conduct in question are inaccordance with the provisions of Article 85 (J).
Kommissionen har bl.a. offent liggjort adskillige generelle meddelelser, hvori den har defineret en række former for aftaler, der ikke er ramt af forbuddet i artikel 85, stk. 1 (').
It is with this in view that the Commissionhas, in a number of general notices (*), specifiedcategories of agreements that are not caught by the banlaid down in Article 85 (1).
Der kan være ule om flere forskellige typer sager, hvor en national domstol skal tage stilling til, om artikel 85 og 86 finder anvendelse. I civile søgsmål vil der hyppigt enten være ule om aftaleretlige sager eller om erstatningssager.
The national court may have to reach a decisionon the application of Articles 85 and 86 in severalprocedural situations.
I førstnævnte tilfælde vil sagsøgte normalt især påberåbe sig artikel 85, stk. 2, over for de aftalebestemmelser, sagsøgeren kræver overholdt.
Under the former, the defendant usually relieson Article 85 (2) to dispute the contractual obligationsinvoked by the plaintiff.
I det andet tilfælde er der normalt ule om, at domstolen ud fra artikel 85 og 86 skal uge stilling til, om den adfærd, for hvilken der kræves ersutning, er ulovlig.
Under the latter, theprohibitions contained in Articles 85 and 86 are generallyrelevant in determining whether the conduct which hasgiven rise to the alleged injury is illegal.
I kraft af den direkte virkning af artikel 85, stk. 1, og artikel 86 har de nationale domstole tilstrækkelig kompetence til at træffe afgørelse i sidanne sager. Men ved udøvelsen af denne kompetence er de nødt til også at uge hensyn til Kommissionens kompetence, siledes at de ikke kommer til at træffe afgørelser, der er i strid med dem, Kommissionen har truffet eller agter at træffe efter artikel 85, stk. I, eller artikel 86 eller eventuelt artikel 85, stk. 3 (').
In such situations, the direct effect of Article 85(1) and Article 86 gives national courts sufficient powersto comply with their obligation to hand down judgment.Nevertheless, when exercising these powers, they musttake account of the Commission's powers in order toavoid decisions which could conflict with those taken orenvisaged by the Commission in applying Article 85 (1)and Article 86, and also Article 85 (3) (*).
Men hvis Kommissionen har indledt procedure i samme sag, kan de vente med at træffe afgørelse, indtil Kommissionen har færdigbehandlet sagen, hvis de skønner det nødvendigt af hensyn til retssikkerheden (').
Nevertheless, if the Commission has initiated a procedure in acase relating to the same conduct, they may, if theyconsider it necessary for reasons of legal certainty, staythe proceedings while awaiting the outcome of the Commission's action (*).
Afgørelsen kan ogsi udsættes, hvis de nationale domstole ønsker at rette spørgsmil til Kommissionen i overensstemmelse med de retningslinjer, der er anført i denne meddelelse (').
A stay of proceedings may alsobe envisaged where national courts wish to seek the Commission's views in accordance with the arrangementsreferred to in this Notice (*).
Og endelig kan de nationale domstole i tilfælde af vedvarende tvivl om en aftales eller adfærds forenelighed med konkurrencereglerne ogsi udsætte deres afgørelse og forelægge sagen for EF-Domstolen, jf. Traktatens artikel 177.
Finally, where nationalcourts have persistent doubts on questions of compatibility, they may stay proceedings in order to bring thematter before the Court of Justice, in accordance with Article 177 of the Treaty.
I sin retspraksis har EF-Domstolen opstillet en række principper for, hvordan man kan undgi sådanne indbyrdes modstridende afgørelser (')· Kommissionen mener, at de nationale domstole kan følge disse principper pi følgende vis:
In its case-law the Court of Justice has developeda number of principles which make it possible for suchcontradictory decisions to be avoided (2).
Men hvis en national domstol beslutter sig til at træffe afgørelse i sagen og nir frem til den konklusion, at betingelserne for anvendelse af artikel 85, stk. 1, eller
However, where national courts decide to givejudgment and find that the conditions for applying Article 85 (!) or Article 86 are not met, they should
(') LancOme mod Etos, sag 99/79, Sml. 1980, s. 2511, nr. II.
I. Application of Article 85 (1) and (2) and Article 86
— aftaler, vedtagelser og samordnet praksis samarbejde mellem virksomheder (EFT nr. C 75 af 29. 7.
2921/62),— agreements, decisions and conceited practices in the fieldoif cooperation between enterprises (OJ No C 75, 29. 7.I96S, p.
1968, s. 3, berigtiget i EFT nr. C 84 af 28. 8. 1968, s. 14)
3, as corrected in OJ No C 84, 28. 8. 1968,p.
— bedømmelse af underleveranceaftaler (EFT nr. C 1 af
14),— assessment of certain subcontracting agreements (OJ No C 1,3. 1. 1979, p.
— .bagatel-aftaler· (C 231 af 12. 9. 1986, s. 2).
2),— agreements of minor importance (Oj No C 231, 32. 9.1986, p. 2).
Det første spørgsmil, der rejser sig for de nationale domstole, er, om de omtvistede aftaler eller handle måder er ramt af forbuddet i artikel 85, stk. 1, eller artikel 86.
The first question which national courts have toanswer is whether the agreement, decision or concertedpractice at issue infringes the prohibitions laid down in Article 85 (1) or Article 86.
Før de uger stilling hertil, bør de nationale domstole undersøge, om der allerede foreligger en beslutning, en udtalelse eller anden stillingugen til disse afuler eller handlemåder fra en administrativ myndigheds side, specielt fra Kommissionens.
Before answering thisquestion, national courts should ascertain whether theagreement, decision or concerted practice has alreadybeen the subject of a decision, opinion or other officialstatement issued by an administrative authority and inparticular by the Commission.
En sidan stilling ugen er ikke formelt bindende for de nationale
Such statements providenational courts with significant information for reaching
(') Delimiti! mod Henninger Briu, ug Q-234/89, Sml. 1941, s. 1-935, nr. 47.
C) Case C-234/89, Deiimitis v. Henninger Brau, [1991] ECR1-935, paragraph 47.
(·) BRT mod SABAM, sag 127/73, Sml. 1974, s. 51, nr. 21.
(*) Case 127/73, BRTv.
En simpel bekræftelse af modtagelsen af en anmodning kan ikke anses for en sidan myndignedsala; Brasserie de Haecht mod Wilkin-Janssen, sag 48/72, Sml.
A simple acknowledgement of receiptcannot be considered an authoritative act as such; Case48/72, Brasserie de Haechtv.
1973, s. 77, nr. 16 og 17.
Wilkin-Janssen, {1973} ECR 77,paragraphs 16 and 17.
1974, s. 51; Delimitil mod Henninger Briu. sag C-234/19, Sml. 1991,1. 1-935.
Sabam, [1974] ECR 51; Case C-234/89, Deiimitis v. Henninger Brau, [199!] ECR 1-935.
Er aftalen blevet behørigt anmeldt til Kommissionen, må den nationale domstol vurderer sandsynligheden for, at der vil blive indrømmet fritagelse, ud fra de kriterier, der er blevet opstillet i EF-Domstolens og Førsteinstansrettens retspraksis samt ud fra de af Kommissionen hidtil vedtagne forordninger og beslutninger. ninger.
Where the agreement, decision or concertedpractice has been duly notified to the Commission, thenational court will assess the likelihood of an exemptionbeing granted in the case in question in the light of therelevant criteria developed by the case law of the Courtof Justice and the Court of First Instance and byprevious regulations and decisions of the Commission.
artikel 86 ikke er opfyldt, skal den pådømme sagen på dette grundlag, også selv om den pågældende aftale eller praksis er blevet anmeldt til Kommissionen.
pursue their proceedings on the basis of such a finding,even if the agreement, decision or concerted practice atissue has been notified to the Commission.
Fremgår det derimod, at den pågældende adfærd er omfattet af artikel 85, stk. 1, eller artikel 86, skal de nationale domstole fastslå, at den er i strid med EFs konkurrenceret og træffe passende foranstaltninger, bl.a. med hensyn til de virkninger, der Ì henhold til gældende civilret tillægges overtrædelser af legale forbud.
Where theassessment of the facts shows that the conditions forapplying the said Articles are met, national courts mustrule that the conduct at issue infringes Communitycompetition law and take the appropriate measures,including those relating to the consequences that attachto infringement of a statutory prohibition under the civillaw applicable.
Anvendelse af artikel 85, stk. 3
Application of Article 85 (3)
Hvis en national domstol har fastslået, at en aftale er ramt af forbuddet i artikel 85, stk. 1, skal den under søge, om aftalen kan være omfattet af en fritagelse meddelt fra Kommissionen efter artikel 85, stk. 3. Der må her sondres mellem forskellige situationer.
If the national court concludes that an agreement,decision or concerted practice is prohibited by Article 85(1), it must check whether it is or will be the subject ofan exemption by the Commission under Article 85 (3).Here several situations may arise.
Det må Í den forbindelse understreges, at disse principper ikke gælder for aftaler, der bestod, før forordning nr. 17 trådte i kraft (eller kom til at gælde i en ny medlemsstat), og som er blevet behørigt anmeldt til Kommissionen.
Where the national court has in this way ascertained that the agreement, decision or concerted practiceat issue cannot be the subject of an individual exemption,it will take the measures necessary to comply with therequirements of Article 85 (1) and (2).
Så længe Kommissionen eller nationale myndigheder ikke har truffet afgørelse om forbud eller henlagt sagen ved fremsendelse af en administrativ skrivelse, bør de nationale domstole betragte de pågældende aftaler som gyldige (').
On the otherhand, if it takes the view that individual exemption ispossible, the national court should suspend theproceedings while awaiting the Commission's decision. Ifthe national court does suspend the proceedings, itnevertheless remains free, according to the rules of theapplicable national law, to adopt any interim measures itdeems necessary.
25. a) Har Kommissionen truffet beslutning om fritagelse, er den nationale domstol bundet af denne beslutning. Den skal derfor anse den pågældende aftale som forenelig med EF-retten og anerkende dens civilretlige virkninger.
25. (a) The national court is required to respect theexemption decisions taken by the Commission.Consequently, it must treat the agreement,decision or concerted practice at issue ascompatible with Community law and fullyrecognize its civil law effects.
I den forbindelse bør også nævnes administrative skrivelser, hvorved Kommissionens tjenestegrene har erklæret betingelserne i artikel 85, stk. 3, opfyldt.
In this respectmention should be made of comfort letters inwhich the Commission services state that theconditions for applying Article 85 (3) have beenmet.
Kommissionen finder, at de nationale domstole kan tage disse skrivelser ¡ betragtning som en faktisk omstændighed.
The Commission considers that nationalcourts may take account of these letters asfactual elements.
26. b) Aftaler, der falder inden for anvendelsesområdet for en gruppefritagelsesforordning, er uden videre fritaget fra forbuddet i artikel 85, stk. 1, uden at Kommissionen behøver at træffe nogen beslutning eller fremsende nogen administrativ skrivelse (').
26. (b) Agreements, decisions and concerted practiceswhich fall within the scope of application of ablock exemption regulation are automaticallyexempted from the prohibition laid down in Article 85 (1) without the need for a Commission decision or comfort letter (!).
27. c) Er en aftale ikke omfattet af en gruppefritagelsesforordning, og foreligger der hverken nogen individuel beslutning om fritagelse eller administrativ skrivelse om den, bør den efter Kommissionens mening behandles på følgende måde:
27. (c) Agreements, decisions and concerted practiceswhich are not covered by a block exemptionregulation and which have not been the subjectof an individual exemption decision or a comfortletter must, in the Commission's view, beexamined in the following manner.
Kommissionen erkender, at de ovennævnte principper for nationale domstoles anvendelse af artikel 85 og 86 er ret komplicerede og desuden heller ikke altid udtømmende nok til at sætte dem i stand til at udøve deres funktion korrekt.
The Commission realizes that the principles setout above for the application of Articles 85 and 86 bynational courts are complex and sometimes insufficientto enable those courts to perform their judicial functionproperly.
Det gælder bl.a., når den konkrete anvendelse af artikel 85, stk. 1, og artikel 86 rejser juridiske eller økonomiske problemer, når Kommissionen har indledt procedure i samme sag, eller når der er tale om en aftale, som måske vil kunne fritages individuelt efter artikel 85, stk. 3.
This is particularly so where the practicalapplication of Article 85 (1) and Article 86 gives rise tolegal or economic difficulties, where the Commission hasinitiated a procedure in the same case or where theagreement, decision or concerted practice concernedmay become the subject of an individual exemptionwithin the meaning of Article 85 (3).
I disse tilfælde har de nationale domstole mulighed for at forelægge EF-Domstolen sagen som præjudicielt spørgsmål, jf. Traktatens artikel 177. De kan også anmode Kommissionen om bistand efter de nedenfor anførte retningslinjer. linjer.
National courtsmay bring such cases before the Court of Justice for apreliminary ruling, in accordance with Article 177.
Den nationale domstol må først undersøge, om de formelle betingelser for fritagelse er opfyldt, bl.a. om aftalen er korrekt anmeldt efter artikel 4, stk. 1, i forord ning nr. 17.
The national court must first examine whether theprocedural conditions necessary for securing exemptionare fulfilled, notably whether the agreement, decision orconcerted practice has been duly notified in accordancewith Article 4 (1) of Regulation No 17.
Er den ikke blevet anmeldt, kan den — medmindre betingelserne i artikel 4, stk. 2, i samme forordning er opfyldt — ikke fritages efter artikel 85, stk. 3, og den nationale domstol kan derfor erklære aftalen ugyldig efter artikel 85, stk. 2.
"Where no suchnotification has been made, and subject to Article 4 (2)of Regulation No 17, exemption under Article 85 (3) isruled out, so that the national court may decide,pursuant to Article 85 (2), that the agreement, decisionor concerted practice is void.
(') En liste over de relevante forordninger samt de officielle meddelelser herom findes î bilaget til nærværende meddelelse. lelse.
) Case 48/72, Brasserie de Haecht v. WUkin-Jamscn, [1973]ECR 77; Case 59/77, De B/oss v. Bouyer [1977] ECR 2359;Case 99/79, Lancomew Etos, [I9B0] ECR 2511.
3S3 vedkommende bestræbe sig pi at prioritere behandlingen af sager, som er blevet indbragt for og udsat af en national domstol, navnlig nir det har betydning for udfaldet af en civil tvist.
351 to be adopted (J). The Commission, for its part, willendeavour to give priority to cases which are the subjectof national proceedings suspended in this way, inparticular when the outcome of a civii dispute dependson them.
og medlemssuterne om virkeliggørelse af Trakutens mil, herunder milet i artikel 3, litra 0 «gennemførelse af en ordning, der sikrer, at konkurrencen inden for fælles markedet ikke fordrejet·.
the Community and the Member States with a view toattaining the objectives of the Treaty, includingimplementation of Article 3 (f), which refers to theestablishment of a system ensuring that competition inthe common market is not distorted.
Dette princip indebærer en forpligtelse til gensidig bistand, bide for medlemssuterne og for EF's institutioner.
This principleinvolves obligations and duties of mutual assistance, bothfor the Member States and for the Communityinstitutions.
I overensstemmelse hermed har EF-Domstolen udult, at Kommissionen i henhold til Trakutens artikel 5 har pligt til at samarbejde loyalt med de retsinsunser i medlemssuterne, der har til opgave at pise, at EF-retten anvendes og overholdes i det nationale retssystem (').
The Court has thus ruled that, under Article5 of the EEC Treaty, the Commission has a duty ofsincere cooperation visavis judicial authorities of the Member States, who are responsible for ensuring that Community law is applied and respected in the nationallegal system (').
Kommissionen mener, at et sldant samarbejde er af afgørende betydning for en strikt, effektiv og konsekvent hindhævelse af EPs konkurrenceret.
The Commission considers that such cooperationts essential in order to guarantee the strict, effective andconsistent application of Community competition law.
En mere effektiv inddragelse af de nationale domstole i den daglige anvendelse af EF-retten vil ogsi sætte Kommissionen i sund til at koncentrere sig mere om sine administrative opgaver, som bestir i at fastlægge retningslinjerne for konkurrencepolitikken i EF.
Inaddition, more effective participation by the nationalcourts in the day-to-day application of competition lawgives the Commission more time to perform its administrative task, namely to steer competition policy in the Community.
Dernæst kan de nationale domstole anmode Kommissionen om at udule sig om retlige spørgsmil.
Next, national courts may consult the Commissionon points of law.
Har de særlige vanskeligheder med anvendelsen af artikel 85, stk. 1, og artikel 86, kan de anmode Kommissionen om at udule sig om den af Kommissionen fast lagte praksis med hensyn til det pågældende omrade inden for EF-retten.
Where the application of Article 85 (1)and Article 86 causes them particular difficulties,national courts may consult the Commission on itscustomary practice in relation to the Community law atissue.