natgillin/translations-raw huggingface dataset:
det med udviklingslandene, hvortil der hvert år mobiliseres et lige så stort beløb, finansieres af Den Europæiske Udviklingsfond (EUF) uden for det almindelige budget.
sufficiently precise definition of the concepts of compulsory and non-compulsory expenditure in the Treaty and the fundamental importance of this distinction for the powers of the institutions were subsequently to cause endless wrangling between the two arms of the budgetary authority.
Fælleserklæringen af 30. juni 1982
The Joint Declaration of 30 June 1982
E — Administrative udgifter og driftsudgifter samt tilbagebetalinger til medlemsstaterne
This figure, however, does not reflect the real size of the Community development aid policy, since cooperation with the ACP countries, which each year represents a similar sum, is financed outside the general budget by the European Development Fund (EDF).
Hver institution forsvarede sin egen definition, indtil der blev vedtaget en »fælles erklæring fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om forskellige for anstaltninger til sikring af en bedre afvikling af budgetproceduren« undertegnet af formændene for de tre institutioner den 30. juni 1982.
Each institution defended its own definitions until common ground was found in the 'Joint Declaration by the European Parliament, the Council and the Commission on various measures to improve the budgetary procedure' signed by the Presidents of the three institutions on 30 June 1982.
Kommissionens driftsudgifter findes i del A i sektion III i det almindelige budget.
The Commission's administrative expenditure is contained in Part A of Section III of the general budget.
De øvrige institutioners driftsudgifter findes i sektion I, II, IV og V.
That of the other institutions makes up Sections I, II, IV and V.
Disse udgifter andrager tilsammen ca. 4,6 % af de samlede bevillinger til forpligtelser på 1989-budgettet.
All this expenditure together makes up around 4.6% of the 1989 budget total (in appropriations for commitments).
Der er tale om udgifter til personale, bygninger, materiel mv. samt til visse særlige opgaver.
It covers the cost of staff, buildings, equipment, etc., and certain specific functions.
De forskellige tilbagebetalinger til medlemsstaterne finansieres over afsnit 8 i budgettet (tilbagebetalinger og støtte til medlemsstaterne, sikkerhedsstillelse for optagne lån samt diverse).
The various repayments made to Member States appear in Title 8 of the budget (repayment and aid to Member States, loan guarantees and miscellaneous).
Omkostningerne til nedskrivning af gamle landbrugslagre er ligeledes opført her (kapitel 81).
The costs connected with the financial depreciation of old agricultural stocks are also entered there (Chapter 81).
Fremtidige budgetposter og budgetposter, for hvilke retsgrundlaget er blevet ændret, skal klassificeres efter en ny procedure, en tresidet drøftelse (trilog) mellem de tre institutioners formænd.
A new procedure (the trialogue between the Presidents of the three institutions) was introduced to determine the classification of new budget items or existing items for which the legal basis had changed.
Ifølge proceduren:
This procedure was as follows:
D fremsætter Kommissionen forslag til klassifikation af udgifterne i det foreløbige budgetforslag, og
For 1989 the repayments to Member States of the sums advanced in 1984 and the refunds to Spain and Portugal account for just over 3% of the budget total (in appropriations for commitments).
D i tilfælde af uoverensstemmelser mellem budget myndighedens parter om klassifikationen, bestræber de tre formænd sig på at finde en løsning inden udarbejdelsen af budgetforslaget.
D if either arm of the budgetary authority cannot agree with this classification the Presidents hold a trialogue meeting and endeavour to resolve the matter before the draft budget is established.
A — Klassificering af udgifterne
A. Classification of expenditure
Opdelingen i obligatoriske (OU) og ikke-obligatoriske udgifter (IOU) er hovedsagelig politisk.
The distinction between compulsory expenditure and non-compulsory expenditure is essentially political.
Den er afgørende for, hvordan Parlamentets og Rådets budgetmæssige beføjelser fordeler sig.
It is closely tied up with the division of budgetary power between Parliament and the Council.
Til trods for, at det er blevet lettere at klassificere budgetposterne efter vedtagelsen af fælleserklæringen, har erfaringen vist, at denne politiske aftale ikke har sat en stopper for de tilbagevendende tovtrækkerier om udgiftsklassifikationen.
While the Joint Declaration did make some improvements, experience was to prove that this political agreement was not sufficient to put an end to the constant disputes about the classification of expenditure.
Den tresidede drøftelse skulle derimod vise sig at være et effektivt redskab til at bilægge uoverensstemmelser og et velegnet forum for dialogen mellem institutionerne.
On the other hand, the trialogue procedure turned out to be a very effective forum for the institutions to settle their differences.
Set fra dette synspunkt er den interinstitutionelle aftale fra juni 1988 (jf· punkt C nedenfor) en direkte efterkommer af fælleserklæringen fra 1982, og forhandlingerne om den er ført som en tresidet drøftelse.
In this respect the June 1988 Interinstitutional Agreement (see section C below) is a direct descendent of the 1982 Joint Declaration; the negotiations for its conclusion were conducted under the trialogue procedure.
Kortfattet redegørelse for udgiftsklassifikationen
Outline presentation of the classification of expenditure
Generelt, og uden at gå i enkeltheder med budgetposterne, klassificeres følgende udgifter
Generally speaking — and without going into details of individual budget headings — the following classification applies:
— udgifter til EUGFL, Garantisektionen (afsnit 1 og 2 i del B, sektion III)
(i) EAGGF Guarantee Section expenditure (Titles 1 and 2 of Part B, Section III);
Formålet med denne traktat var at udvide Parlamentets budgetmæssige kompetence, navnlig ved at give det beføjelse til at ændre udgifter, »der ikke er en nødvendig følge af Traktaten eller af retsakter udstedt i henhold til denne«.
The object of this Treaty was to increase Parliament's budgetary powers by giving it the right to amend expenditure other than that necessarily resulting from the Treaty or from acts adopted in accordance with the Treaty.
Inden for de begrænsninger, der fastsættes i artikel 203, stk. 9, har Parlamentet det sidste ord vedrørende de »ikke-obligatoriske« udgifter.
Within the limits set in Article 203(9) Parliament has the last say on non-compulsory expenditure.
Retten til at foretage ændringer giver det mulighed for at kontrollere udgifterne og samtidig følge sine egne politiske prioriteringer.
This right of amendment not only gives it some control over expenditure, it also enables it to express its own political priorities.
— tilbagebetalinger og støtte til medlemsstaterne (af snit 8 i sektion III)
(ii) repayments and aid to Member States (Title 8 of Section III);
Den nye klassificering anvendtes for første gang på 1975-budgettet, da der i Luxembourg-traktaten var forudset en overgangsperiode på fire år.
As the Luxembourg Treaty provided for a four-year transitional period, it was not until the 1975 budget that the new classification was first applied.
— en række budgetposter i navnlig afsnit 4 (fiskeripo litik) og 9 (samarbejde med tredjelande), der står i forbindelse med finansielle forpligtelser, EF har påtaget sig i aftaler med tredjeparter.
(iii) various headings mainly occurring in Titles 4 (Fisheries policy) and 9 (Cooperation with nonmember countries) to cover the Community's financial obligations under external agreements;
Denne opdeling er blevet et stridsspørgsmål mellem Rådet og Parlamentet
This distinction became a bone of contention between the Council and Parliament. The absence of a
opført i afsnit 3 i del Β, sektion III), EFRU (afsnit 5) og Socialfonden (afsnit 6)
D non­compulsory expenditure as determined objectively from a number of economic parameters:
Efter denne metode er der siden 1975 beregnet følgen­de forhøjelsessatsen
D real GNP growth in the Community; D the average variation in Member States' budgets;
Regnskabsår
D the rise in the cost of living during the previous financial year.
Regnskabsår
energy,
— bevillinger til foranstaltninger vedrørende energi, industri og forskning (afsnit 7)
(ii) appropriations for operations in the industry and research sectors (Title 7);
— næsten alle driftsudgifterne (del A, sektion III, og de øvrige sektioner).
B. The maximum rate of increase for non-compulsory expenditure
Ifølge Traktatens tidsplan for budgetbehandlingen skal alle EF­institutionerne have meddelelse om maksimal­satsen for forhøjelser senest den 1. maj året inden det pågældende regnskabsår, men i »den pragmatiske tidsplan« (jf. kapitel 15) er denne frist rykket frem til den 1. marts.
The Treaty imposes certain financial limits on Parlia­ment's power of decision over non­compulsory expen­diture, mainly because of the requirement that revenue and expenditure be in balance.
Ifølge Traktaten er det Parlamentet, der kan fastsætte IOU inden for en vis finansiel begrænsning, der navn­lig har til formål at sikre et bestemt forhold mellem indtægter og udgifter.
The budget timetable set by the Treaty provides that the maximum rate of increase should be communi­cated to all the institutions by 1 May of the year preceding the budget year in question; the 'pragmatic timetable' (see Chapter 15) sets the earlier deadline of 1 March.
Overskridelse af maksimalsatsen
Exceeding the maximum rate of increase
I henhold til artikel 203, stk. 9, »fastsættes for samt­lige udgifter, der ikke er en nødvendig følge af Trakta­ten eller af retsakter udstedt i henhold til denne, hvert år en maksimalsats for forhøjelser i forhold til udgifter af samme art i det løbende regnskabsår«
Article 203(9) states: 'a maximum rate of increase in relation to the expenditure of the same type to be incurred during the current year shall be fixed annually for the total expenditure other than that necessarily resulting from this Treaty or from acts adopted in accordance therewith'.
Traktatens artikel 203, stk. 9, indeholder to undtagel­ser fra kravet om overholdelse af maksimalsatsen.
Article 203(9) of the Treaty allows two exceptions to the obligation to comply with the maximum rate of increase.
Den første er knyttet til Parlamentets udnyttelse af sin »aktionsmargen« og den anden til en »fælles aftale« mellem Rådet og Parlamentet om overskridelse af satsen.
The first is for Parliament to use its 'margin of manœuvre', and the second is for the Council and Parliament to agree on a higher rate.
Med forbehold af de undtagelser, der er fastsat i Traktaten uf­ afsnit 3 nedenfor), skal institutionerne således overholde denne maksimalsats under budgetbe­handlingen.
Subject to the exceptions allowed by the Treaty (see (3) below), the institutions must comply with the maxi­mum rate of increase during the budgetary proce­dure.
Udtrykket »samtlige udgifter« i definitionen i artikel 203 har givet anledning til nogen tvivl om anvendelsen af maksimalsatsen:
The expression 'total expenditure' used in Article 203 caused some doubt about the application of the maxi­mum rate of increase:
I henhold til Traktatens artikel 203, stk. 9, fjerde afsnit, kan Parlamentet udøve sin ret til at foretage ændringer og yderligere forhøje det samlede beløb for sådanne udgifter med op til halvdelen af maksimalsat­sen, hvis den forhøjelsessats, der følger af det budget­forslag, Rådet har udarbejdet, er større end halvdelen af maksimalsatsen for IOU's vedkommende.
The fourth subparagraph of Article 203(9) of the Treaty provides that if, in respect of non-compulsory expenditure, the rate of increase in the draft budget established by the Council is over half the maximum rate, Parliament may, in exercising its right of amend ment, further increase the total amount of that expenditure to a limit not exceeding half the maximum rate.
D for tillægs­ og/eller ændringsbudgetter: Kimen til denne tvivl er lagt i fælleserklæringen af 30. juni 1982, hvori det udtrykkeligt er anført, at »det er nødvendigt at rette sig efter maksimalsatsen for det årlige budget inkl. tillægs­ og/eller ændringsbudgetter«.
D to amending and/or supplementary budgets: The Joint Declaration of 30 June 1982 dispelled doubts on this point by stating specifically that 'the maximum rate is to be observed in respect of the annual budget, including amending and/or supplementary budgets, if any'.
I øvrigt kan en eventuelt uudnyttet del af forhøjelsessatsen stadig anvendes i et forslag til tillægs­ og/eller ændringsfor­slag, uden at dette får virkninger for fastsættelsen af en ny sats.
Moreover, in addition to the possibility of a new rate being determined, any portion of the maximum rate not utilized remains available for use when draft amending and/or supplementary budgets are being considered.
D for forpligtelsesbevillingerne (opdelte bevillinger): Inden maksimalsatsen for forhøjelser kan der fastsæt­tes forskellige maksimalsatser for forpligtelsesbevil­linger (FB) og for betalingsbevillinger (BB).
□ to commitment appropriations (for differentiated appropriations): It is possible that different rates of increase be set for commitment appropriations and payment appropriations.
Dette er ikke til hinder for, at de to kategorier af bevillinger undergives reglen om en maksimalsats for forhøjel­ser.
Both types of appropriations are nevertheless subject to the maximum rate.
Ordningen er aldrig blevet anvendt i praksis. Siden 1979 har Rådet pålagt sig selv den regel, at IOU højst må sættes op med halvdelen af maksimalsatsen for forhøjelser i budgetforslaget (jf· kapitel 4).
This provision guarantees Parliament the right to use its margin, even if the Council were to use up all the maximum rate in establishing its draft budget; but the generally accepted interpretation of this provision is that the new rate of increase for non-compulsory expenditure after Parliament's use of this margin may not exceed 150% of the original statistical maximum rate.
Dette bekræftes i en fælleserklæring, der er fremsat af Parlamentet, Rådet og Kommissionen, opført i proto­kollen for Rådets samling 20.—21. december 1977 og gentaget i fælleserklæringen fra juni 1982.
This was confirmed in a Joint Declaration of Parlia­ment, the Council and the Commission entered in the minutes of the Council meeting of 20 and 21 December 1977 and incorporated in the June 1982 Joint Declar­ation.
Denne stiltiende regel blev i øvrigt formaliseret i Rådets konklusioner af 4. december 1984 som led i den budgetdisciplin, der var blevet fastlagt af Det Europæ­iske Råd i Fontainebleau.
In practice the system has never been applied: since 1979 the Council has set as its rule of conduct when adopting its draft budget not to allow the increase in non-ccmpulsory expenditure in relation to the previous year to exceed half the maximum rate (see Chapter 4).
Beregning af maksimalsatsen og underretning af budgetmyndigheden b) Fastsættelse af en ny maksimalsats for forhøjelser efter aftale mellem Rådet og Parlamentet
Method of calculation and communication to the budgetary authority
Efter høring af Udvalget for Økonomisk Politik fast­sætter Kommissionen denne maksimalsats på grundlag af en række objektive økonomiske parametre:
This 'rule of conduct' was formally stated in the Council conclusions of 4 December 1984 in connection with the budgetary discipline arrangements agreed by the Fontainebleau European Council.
Denne bestemmelse giver anledning til to bemærkninger: ger: mentet og Rådet i fællesskab kan udøve deres ret til at træffe afgørelse om en eventuel overskridelse af maksimalsatsen for forhøjelser.
The Agreement does not alter the respective budgetary powers of the various institutions as laid down in the Treaty, but stipulates, in the light of the financial perspective 1988-92, how Parliament and the Council are to come to joint agreement on a higher maximum rate.
— Først ved afslutningen af andenbehandlingen i Parlamentet og dermed ved afslutningen af budgetproceduren kan det overvejes at forhøje maksimalsatsen og fastsætte en anden sats ved forhandling mellem budgetmyndighedens to parter.
The fifth subparagraph of Article 203(9) of the Treaty provides that where Parliament, the Council or the Commission considers that the activities of the Communities require that the maximum rate be exceeded, another rate may be fixed by agreement between the Council (acting by a qualified majority) and Parliament (acting by a majority of its members and three fifths of the votes cast).
Ifølge punkt 15 i aftalen forpligter Rådet og Parlamentet sig til »for regnskabsårene 1988—1992 at acceptere de maksimale stigningstakter for IOU, der fremkommer på budgetter opstillet inden for rammerne af de i de finansielle overslag fastlagte lofter«.
Paragraph 15 of the Agreement states that the Council and Parliament agree to accept, for the financial years 1988 to 1992, the maximum rates of increase for non-compulsory expenditure deriving from the budgets established within the ceilings set by the financial perspective.
— Artikel 203 indeholder ingen særlige procedureregler for forhandlingen og for en eventuel aftale mellem Parlamentet og Rådet.
(i) Only after Parliament's second reading, at the end of the budgetary procedure, can the question of exceeding the maximum rate be envisaged and negotiations started between the two arms of the budgetary authority to determine a new rate.
Parlamentet informerer generelt Rådet om de ændringer, der er vedtaget under andenbehandlingen og anmoder om dets godkendelse af den deraf følgende nye forhøjelsessats for IOU. Rådet tager derefter stilling, og er den positiv, kan budgettet vedtages.
This provision places the Article 203(9) system on the sidelines, since the Council and Parliament, from the outset of the budget procedure, agree that the statistical maximum rate of increase may be exceeded, on the sole condition that the various ceilings in the financial perspective be respected.
Ordningen i Traktatens artikel 203, stk. 9, er stillet i bero gennem denne bestemmelse, idet Rådet og Parlamentet straks ved begyndelsen af budgetproceduren accepterer en overskridelse af den statistisk beregnede maksimalsats for forhøjelse på den ene betingelse, at de forskellige lofter i de finansielle overslag overholdes. des.
(ii) Article 203 does not specify how the negotiations are to be conducted or what form the agreement between Parliament and the Council is to take. In general, Parliament informs the Council of the amendments adopted on second reading and asks for its agreement on the new rate of increase for non-compulsory expenditure which this entails.
Denne fremgangsmåde har fra regnskabsåret 1979 givet anledning til stigende vanskeligheder på grund af en uoverenstemmelse mellem Parlamentets og Rådets strategier.
This procedure caused increasing difficulties from 1979 onwards, because of the conflicting strategies of Parliament and the Council.
I øvrigt bestemmes det i aftalens punkt 17, at Parlamentet og Rådet inden for de således fastsatte maksimale stigningstakter for IOU forpligter sig til ved fastsættelsen af forpligtelsesbevillingerne at overholde lofterne i de finansielle overslag for strukturfondene, de integrerede Middelhavsprogrammer, programmet for industriudvikling i Portugal og rammeprogrammet for forskning og teknologisk udvikling.
Paragraph 17 of the agreement also provides that within the maximum rates of increase for non-compulsory expenditure determined in this way, Parliament and the Council undertake to respect the allocations for commitment appropriations provided in the financial perspective for the structural Funds, the IMPs, Pedip and the research and technological development framework programme.
Ved afslutningen af budgetproceduren for 1979 konstaterede Parlamentets formand, at budgettet var vedtaget, selv om Rådet ikke udtrykkeligt havde god kendt overskridelsen af maksimalsatsen for forhøjelser. Satsen var forhøjet som følge af ændringer, Parlamentet havde vedtaget i bevillingerne til EFRU allerede under førstebehandlingen, og som Rådet ikke havde kunnet afvise med kvalificeret flertal.
In the context of the 1988 financial reform, the budget procedure thus assumes an entirely new significance: its main objective is no longer to determine the rate of increase for expenditure but to allocate resources within each of the ceilings of the financial perspective, i.e. to weigh priorities against each other.
Med finansreformen i 1988 fik budgetbehandlingen dermed en helt ny betydning: Hovedformålet er ikke længere at fastsætte en forhøjelsessats for udgifterne, men at allokere ressourcerne inden for lofterne i de finansielle overslag, dvs. at afveje prioriteringerne mod hinanden.
At the end of the 1979 budget procedure the President of Parliament declared the budget finally adopted without obtaining the Council's explicit agreement to a rate of increase higher than the original maximum rate; this new rate was the result of amendments for the ERDF voted by Parliament on first reading which the Council had not rejected for want of the necessary qualified majority.
Konflikten blev løst ved vedtagelsen af ændrings- og tillægsbudget 1/79, hvor Rådet og Parlamentet ved fælles aftale fastsatte en ny maksimalsats for forhøjelser. ser.
The dispute was resolved by the adoption of supplementary and amending budget 1/79, when the Council and Parliament agreed on a new maximum rate.
Den interinstitutionelle aftale indeholder en fortolkning af bestemmelserne om maksimalsatsen for forhøjelse, som alle institutionerne kan tilslutte sig, og der er dermed sat en stopper for rækken af konflikter, der på det seneste var degenereret til et uophørligt tovtrækkeri mellem institutionerne.
The Interinstitutional Agreement enshrines a common interpretation of the provisions concerning the maximum rate of increase and thus cuts off a source of dispute which had finally degenerated into unending institutional warfare.
For at undgå problemer af denne art blev der vedtaget en ny samrådsordning i fælleserklæringen fra juni 1982 (erklæringens punkt III. 1).
Concern to avoid this type of problem was behind the new conciliation mechanism established by the June 1982 Joint Declaration (point III (1) of the Declaration). ation).
Dette budget blev vedtaget af Parlamentet i december 1985 uden Rådets godkendelse af overskridelsen af maksimalsatsen for forhøjelser.
The President of Parliament declared this budget finally adopted in December 1985 without obtaining the Council's agreement to the higher maximum rate.
Med de finansielle overslag for 1988-1992, der indgår i den interinstitutionelle aftale af 29. juni 1988, indførtes en ny metode til »politisk« klassifikation af udgifterne, der skal anvendes af de forskellige parter i budgetbehandlingen i en periode på fem år.
The financial perspective 1988-92, which is an in tegral part of the Interinstitutional Agreement of 29 June 1988, introduced a new 'political' classification of expenditure which is binding, for five years, on the various partners in the budgetary decision-making process.
Problemet blev løst for regnskabsåret 1986 gennem opførelsen af en »negativ reserve« (jf· kapitel 4).
The problem was resolved for 1986 by the entry of a 'negative reserve' in the budget (see Chapter 4).
I overslagene fordeles EF's udgifter på seks områder (jf. tabel, s. 116): område nr. 1 : område nr. 2:
The perspective breaks down total Community expenditure into six separate items (see table on p. 116):
C — Den interinstitutionelle aftale af 29. juni 1988: Henimod en neutralisering af maksimalsatsen for forhøjelser område nr. 3:
C. The interinstitutional agreement of 29 June 1988: A move towards the neutralization of the maximum rate
Formændene for de tre institutioner ønskede med undertegnelsen af den interinstitutionelle aftale navnlig at forbedre afviklingen af den årlige budgetprocedure. re.
One of the objectives of the Presidents of the three institutions in signing the Interinstitutional Agreement