natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dette betyder tillige, at overladelse af beføjelser til juridiske personer med europæiskretlig status kun kan ske i overensstemmelse med de principper, som er nedlagt i retspraksis, herunder navnlig at delegation af beføjelser skal være begrænset til at omfatte vedtagelse af bestemmelser om anvendelse og gennemførelse af retsakter, der er udstedt af Fællesskabets institutioner.
96This means that powers may be delegated to legal persons under European law only in accordance with the principles established by the case-law and, moreover, that the delegation of powers must be con fined to the promulgation of measures implementing and applying legal acts adopted by the Community institutions.
Indtil idag har fællesskabsinstitutionerne i vidt omfang taget hensyn til disse principper ved oprettelsen af juridiske personer med europæiskretlig status.
Hitherto, the Community institutions have, in general, paid regard to these principles when setting up legal persons under European law..
Således har Det europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelse og Det europæiske Institut til Forbedring af Leve- og Arbejdsvilkår fået tillagt hjælpefunktioner på forsknings-, oplysnings- og kommunikationsområdet uden dog at have beføjelser til at træffe foranstaltninger af offentligretlig natur over for medlemsstaterne eller deres borgere.
Thus, the Vocational Training Centre and the Foundation for the Improvement of Living and Working Conditions play an auxiliary role in the fields of research, information and communication without, how ever, being authorized to adopt public law measures vis-à-vis the Member States or individuals.
Kun Den monetære Fond har fået besluttende myndighed i form af beføjelser til at yde assistance og skabe grundlag for samordnet praksis.
The Monetary Fund has alone been empowered to take decisions in the form of powers relating to assistance and concerted action.
Denne overladelse af beføjelser kan synes kritisabel på baggrund af de principper, der er fastlagt i retspraksis, men den er almindeligt accepteret uden indvendinger under hensyn til. at der tale om funktioner, som en centralbank har, samt til den særlige karakter97) af de opgaver, som Den monetære Fond kan løse 98).
This delegation of powers may, in the light of the principles established by the case-law, be open to criticism but. because its function is that of a central bank and the tasks to be performed by the Monetary Fund are of a special character,97it has been generally and unreservedly accepted.98
"5) Udtalelse 1/76. Sml.
Opinion 1/76 [1977] ECR 741.
1977. s. 760. *) Sag 9/56 og 10/56. se note 90.
Case 9/56 and Case 10/56, cited at footnote 90 above.
Kapitel VI — Forholdet mellem fællesskabsretten og national ret af Robert Kovar
Chapter VI — The relationship between Community law and national law by Robert Kovar
Fællesskabsretten og medlemsstaternes retssystemer er meget nært forbundne. Dette skyldes først og fremmest forbindelsernes mangfoldighed.
There are many aspects to the highly complex question of the relationship between Community law and the laws of the Member States.
Ved at fastslå, at »EØF-traktaten (har) indført en særlig retsorden, der er integreret i medlemsstaternes retssystemer..., og som skal anvendes af deres retsinstanser« '), har Domstolen understreget fællesskabsrettens selvstændige karakter i forhold til de nationale retssystemer, dens integration i medlemsstaternes retsorden samt endelig dens forrang for disses regler, hvortil man kunne føje den komplementære karakter, der ligeledes er et af de væsentligste træk ved dette forhold2).
When it stated that 'the EEC Treaty has created its own legal system which ... became an integral part of the legal systems of the Member States and which their courts are bound to apply', ' the Court of Justice affirmed at one and the same time the autonomy of Community law with respect to national law, its status as part of the national legal order and its supremacy over rules of national law; to these should be added the fact that the two systems of law complement each other, which is another essential feature of this relationship.2
Forholdet mellem fællesskabsretten og medlemsstaternes retssystemer lægges i teorien gerne på et højt abstraktionsniveau.
The relationship between Community law and national law is often approached in a highly theoretical, indeed conceptualized way.
Domstolen selv betragter det ud fra et helhedssynspunkt på De europæiske Fællesskabers juridiske natur. De løsninger, som Domstolen kommer til, følger af den logik, der er særegen for Fællesskabernes retsorden.
The Court itself proceeds from a general conception of the nature of the European Communities.
Selv om der er opnået betydelige resultater, har denne retspraksis ganske givet ikke nået sine. yderste grænser.
Much has already been done, but there is fear that these developments have not yet been taken to their ultimate conclusion.
Den enhedstanke, der præger Domstolens afgørelser, viser ikke desto mindre forskellige faser i udviklingen i dens retspraksis.
Different phases can be distinguished in the consistent spirit which informs the Court's decisions.
I så henseende forekommer det ikke overraskende,
It is hardly surprising that it should have begun by asserting the autonomy of Community law.
1954-64, s. 375. og dom af 15.7.1964, sag 6/64 (Costa/ENEL), Sml. 195464. s. 531 f.
Case 26/62 van Gend en Loos [1973] ECR 1 ; Case 6/64 Costa v ENEL, cited at footnote 1 above.
Betoningen lægges her på de betingelser, under hvilke fællesskabsretten integreres i den nationale retsorden, idet Domstolen opstiller tesen om dens direkte virkning, udvider dens rækkevidde og sluttelig forstærker dens virkninger.
The emphasis is thereby placed upon the way in which Community law is incorporated into the national legal order: this involves the elaboration of the concept of the direct effect of Community law, with an accompanying increase in the impact ofthat law and a widening of its effects.
Sideløbende hermed har Domstolen fastslået fællesskabsrettens forrang.
At the same time the Court has been careful to emphasize the supremacy of Community law.
Disse tre forhold er i virkeligheden så nært forbundne, at det af og til forekommer kunstigt at adskille dem.
These three ideas are, in fact, so closely intertwined that distinctions between them are sometimes artificial.
Afsnit I — Fællesskabsrettens selvstændige karakter i forhold til de nationale retsordener
Section I — The autonomy of Community law with regard to national legal systems
Essentiel og samtidig relativ, har fællesskabsrettens selvstændige karakter sikkert i begyndelsen været resultatet af defensive overvejelser. Det drejer sig for Domstolem om at hævde egenarten af Fællesskabets regler over for national ret.
There is no doubt that the relative autonomy which is essential to Community law was originally a defensive reaction arising from the Court's desire to protect the identity of Community law from the incursions of national laws.
Denne selvstændige karakter er således grundlaget for Fællesskabets retsorden.
This autonomy is therefore the foundation of the Community legal order.
Det er i kraft af dette princip, at Domstolen har nægtet at tage hensyn til anbringendet om forfatningsstridighed. som blev fremført for den. med den begrundelse, at Domstolen er den ret, der skal tage stilling til lovligheden af Fællesskabernes beslutninger, hvorfor den ikke har beføjelse til »at sikre overholdelsen af interne retsforskrifter, der er gældende i den ene eller anden medlemsstat, selv ikke forfatningsretlige« ). Ejheller påtager Domstolen sig at prøve lovligheden og forfatningsmæssigheden af de nationale retsakter, på hvilke traktaten hviler6).
It is on the basis of this principle that the Court has refused to consider the argument of unconstitutionality on the ground that its function is to preview the legality of Commu­nity decisions and not 'to ensure respect for national law in force in a Member State, and this is true even of constitutional laws'.5Nor has it accepted that it should examine the legality and constitutionality of the national provisions on which the Treaty is based.6 Subsequently, it has indeed shown some willingness to take account of national consti­ tutional traditions to ensure that fundamental rights receive the protection which is their legitimate due; but, always affirming the autonomy of Community law, the Court has never accepted the need for legal convergence.
Senere skulle den dog vise sig villig til at tage nationale forfatningsmæssige traditioner i betragtning med henblik på at sikre fundamentale rettigheder behørig beskyttelse, men den går aldrig så vidt som til at anerkende anbringender, der fremsættes på grundlag af tesen om »retlig kongruens«, idet den altid hævder fællesskabsrettens selvstændige karakter.
Thus in Internationale Handelsgesell­ schaft1the Court stated that 'the protection of such rights, whilst inspired by the constitutional traditions common to the Member States, must be ensured within the framework of the structure and objectives of the Community'.
I sin dom i Internationale Handelsgesellschaft-sagen7) udtaler Domstolen, at beskyttelsen af disse rettigheder skal sikres inden for rammerne af Fællesskabets struktur og formål, idet der tages hensyn til forfatningsmæssige traditioner, som er fælles for medlemsstaterne.
The principle of autonomy has also led the Court to prefer in a very general way Com­munity concepts which alone can ensure the uniformity of Community law.
Princippet om fællesskabsrettens selvstændige karakter bevirker ligeledes, at Domstolen helt generelt giver forrang til begreber inden for fællesskabsretten, der alene sikrer ensartetheden inden for Fællesskabets retssvstem.
Its rulings are based on the needs of Community law and the objectives of the Community.8The Court's decisions also reveal its concern to enshrine certain concepts, such as that of public policy,9which might have been regarded as more properly the concern of national law.
Den fastlægges som en funktion af
By acting in this way, the Court has tended to limit the discretionary powers of national authorities.10
Fællesskabsrettens selvstændige karakter udelukker ikke samarbejde med de nationale retsordener.
Joined Cases 36, 37, 38 and 40/59, Präsident and Others ν High Authority [1960] ECR 423; Case 1/58 Stork ν High Authority [1959] ECR 17.
Der kan være tale om henvisning fra fællesskabsretten til national ret.
Case 10/61 Commission ν Italian Republic [1962] ECR 1. Case 11/70 Internationale Handelsgesellschaft [1970] ECR 1125.
Til andre tider betjener fællesskabsretten sig af nationale retsinstitutter til udfyldning af egne regler. Dette gælder således ved tvangsfuldbyrdelse af Domstolens afgørelser, der sker efter den borgerlige retsplejes regler i medlemsstaternel3).
From many examples see, as regards the term 'worker', EEC Treaty Articles 48 to 51 : Case 75/63 Unger [1964] ECR 177 or, as regards the term 'offer' used in regulations concerning the common organization of lhe market in cereals, Case 49/71 Hagen ν Einfuhr­ und Vorratsstelle Getreide [1972] ECR 23.
Fællesskaberne er ligeledes berettigede ifølge traktaterne til at henlægge en juridisk handling til det nationale retssystem.
Concerning the term 'na­tionality' of the State in whose territory the place of employment of an official is situated, see Staff Regulations.
Dette er den almindelige regel inden for aftalerettenl4).
Annex VII, Article 4 and Case 21/74 Airola ν Commission [1975] ECR 221. For an overall view, see H. Kutscher, 'Les méthodes d'interprétation vues par un juge de la Cour' (Rencontre judiciaire et universitaire.
EØF artikel 48-51: Dom af 19.3.1964. sag 75/63 (Unger). Sml.
27­28 September 1976), pp. 1 and 25 et seq.
1954-64, s. 471, eller angående ordet »bud«, der benyttes i forordningerne om fællesmarkedets ordning inden for kornsektoren. Dom af 1.2.1972. sag 49/71 (Hagen). Sml. 1972.s.
Case 36/75 Rutili [1975] ECR 1219; Case 30/77 Bouchereau [1977] ECR 1999.
5. samt ligeledes vedr. udtrykket »nationalitet« om den stat. pa hvis område tjenestemandens tjenestested er beliggende, bilag VII, artikel 4. til vedtægten for tjenestemænd, dom af 20.2.1975. sag 21/74 (Airola). Sml.
Community law is independent of national law and the converse is to some extent also true.
195464. s. 207. -") En advokats stilling efter Domstolens procesreglement: Dom af 4.12.1957. sag. 18/57 (Nold). Sml.
The Court's decisions provide numerous other examples.12On other occa­sions, Community law uses national law-enforcement agencies to supplement its own rules.
Fællesskabsrettens selvstændige karakter er tillige den første betingelse for dens forrang, ligesom den ligger til grund for dens umiddelbare anvendelighed.
The autonomous nature of Community law is also a prerequisite for its supremacy, just as it is the condition on which direct applicability depends.
Afsnit II — Fællesskabsrettens forrang for de nationale retsordener
Section II — The supremacy of Community law in relation to national legal systems
Postulater om fællesskabsrettens forrang er et »eksistentielt krav« fra fællesskabs rettens side ).
The supremacy of Community law is a fundamental requirement of the legal order of the Communities.15It is a necessary consequence of the very idea of a common market, which is the primary object of the Communities.
Det fremgår naturnødvendigt af selve fællesmarkedsbegrebet som det vigtigste mål for Fællesskabets opbygning, der i juridiske vendinger kommer til udtryk i en særlig retsorden, der er præget af krav om enhed, ensartethed og effektivitet.
In legal terms, this requires a separate legal order which offers unity, uniformity and efficiency, and it was on these principles that the Court originally based its concept of the direct effect of Community law in the legal orders of the Member States.16It was on these same principles that it established the supremacy ofthat law17which has been described as the 'corollary of the Court's conception of the Community legal order as being integrated into the legal systems of the
På samme principper baserer Domstolen reglen om dette retssystems forrangl7), hvorom man har sagt. at den er »en logisk følge« af den forestilling, som Domstolen gør sig om Fællesskabets retsorden som »integreret i medlemsstaternes retssystemer«, og at den skal anvendes af deres retsinstanser«18).
Member States binding on their courts'.18 However, the basis, impact and effects of this idea have often led to differences of interpretation because of political factors which are bound to be involved in recognizing the superior nature of Community law.
I øvrigt har meningerne med hensyn til dens grundlag, rækkevidde og retsvirkninger været forskellige. Ud over de politiske faktorer, som ikke kan undgå at påvirke anerkendelsen af Fællesskabets retsordens forrang, er denne underkastet den begrænsning i Domstolens beføjelser, at den kun på ufuldstændig måde kan påtvinge de nationale retter sin vilje, idet den ikke i egentlig forstand er disses øverste instans, endvidere er staternes institutioner autonome, og der gælder forskellige forestillinger og regler vedrørende de nationale retters beføjelser.
This is also tempered by the limited powers of the Community Court, which can only partially impose its will on national courts of which it is not truly the hierarchical superior, by the institutional autonomy of the Member States and by different concepts and rules con­cerning the prerogatives of the national courts.
Fra dommen i Costa/ENEL sagen ") og i sin helt faste retspraksis siden har Domstolen fastslået og udviklet princippet om fællesskabsrettens væsentlige, absolutte og ubetingede forrang i kraft af selve dens natur, og dette gælder både for den originære og den afledte ret. for den umiddelbart anvendelige ret såvel som for regler, der ikke har denne karakter, og inden for hele fællesskabsretten uden hensyn til de enkelte forskrifters plads i systemet.
Ever since Costa ν ENEL19the Court of Justice has not constantly affirmed and extended, in a series of completely consistent decisions, the principle of the essential, absolute and unconditional supremacy of Community law, a principle which derives from its very nature and which holds good both for primary law and for secondarylegislation, for law which is directly applicable as for provisions which are not and with­out distinction across the whole range of Community law.
Men det er i første instans de nationale retter, der skal sikre fællesskabsrettens forrang.
However, in the first instance, it will be the task of national courts to ensure that Community law prevails.
Domstolen har derfor bestræbt sig på at fastslå de forpligtelser, som påhviler de nationale retter i så henseende.
That is why the Court has been careful to spell out the obligations of national courts in this respect.
Til forskel fra de begreber, som stadig gælder inden for folkeretten, er denne »forrang, ... således ikke en forpligtelse, som det påhviler den grundlovgivende forsamling eller lovgivningsmyndigheder at gennemføre. Det er en regel, der skal anvendes af dommeren«2").
Unlike the concepts which still prevail generally in international law. the supremacy of Community law over national law is, as J.V. Louis says, 'not simply an obligation which it is incumbent upon the founder of the constitution or the legislator to implement.
I denne re degørelse skal der derfor først foretages en undersøgelse af princippet om forrang i den form, hvori det er opbygget af Domstolen (§1). hvorefter der skal foretages en under søgelse af de forhold, hvorunder den gennemføres i EF-medlemsstaternes rets ordener (§2).
It is a rule to be applied by the courts'.20 We shall, therefore, begin by considering the principle of supremacy as the Court of Justice has conceived it (11 1) and then turn our attention to the conditions under which it is put into practice in the legal systems of the Member States of the Community (112).
Skønt dette princip tydeligt er forudsat i de tanker, som stifterne af De europæiske Fællesskaber gjorde sig, er det ikke direkte knæsat i bestemmelserne i de traktater, hvorved Fællesskaberne er oprettet.
Although this principle was clearly in the minds of the founders of the European Communities, it was not explicitly stated in the Treaties which created them.
Man kan dog til fordel for princippet påberåbe sig forskellige bestemmelser i de grundlæggende aftaler, som uden dette ville være uden praktiske retsvirkninger.
In its favour, there can be adduced various provisions of the founding agreements which would have no force without it.
Selv om disse bestemmelser er praktiske, har de dog ikke forekommet Domstolen tilstrækkeligt væsentlige til i sig selv at danne grundlag for fællesskabsrettens forrang, og Domstolen har foretrukket at finde dette grundlag i selve Fællesskabernes natur (A).
While useful, they have not in themselves been considered by the Court as of sufficient importance to form the basis for the supremacy of Community law: it has preferred to seek this in the nature of the Communities.
Ved at gå til værks på denne måde var Domstolen i stand til at give reglerne almen rækkevidde (B).
By doing so. the Court has been able to invest them with general impact.
A. Grundlaget for fællesskabsrettens forrang
A. The basis for the supremacy of Community law
Selv om traktaterne ikke direkte nævner princippet om fællesskabsrettens forrang, er der flere af bestemmelserne i dem, som ikke kunne tænkes uden.
Even though the Treaties do not explicitly mention the principle of the supremacy of Community law, a number of their provisions require it. For example.
I sin dom i sag 6/6421) henviste Domstolen således til artikel 5, stk. 2. der påbyder staterne at afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe traktatens målsætning i fare, til artikel 7, der forbyder staterne at udøve forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, til artikel 15, 93, stk. 3. og 223-225, hvorefter der kun undtagelsesvis tillægges medlemsstaterne ret til at handle ensidigt samt endvidere til artikel 8, stk. 4, 17. stk. 4. 25. 26.
In Case 6/6421the Court also referred to the second paragraph of Article 5, which requires the Member States to abstain from any measures which could
Domstolens opfattelse i dommen i sag 6/6423) har aldrig siden ændret sig.
J.V. Louis, The Community Legal Order. European series, 1979. p. 94.
der hidrører fra en autonom retskilde, på grund af sin selvstændige natur retsligt må gå forud for en hvilken som helst national bestemmelse, idet den ellers ville miste sin fællesskabskarakter. og idet selve retsgrundlaget for Fællesskabet ellers ville blive bragt i fare, og »staternes overførelse af rettigheder og forpligtelser i henhold til traktaternes bestemmelser fra deres nationale retsorden til fordel for Fællesskabets retsorden medfører således en endelig begrænsning af deres suverænitet, imod hvilken en senere ensidig retsakt, der er uforenelig med fællesskabsbegrebet. ikke kan gøres gældende«.
jeopardize the attainment of the objectives of the Treaty, to Article 7 which bans dis­crimination on grounds of nationality, to Articles 15, 93(3) and 223 to 225, which lay down that the Member States may act unilaterally only when authorized by a special clause, and to Articles 8(4), 17(4), 25, 26 and 73, the third paragraph of Article 93(2) and Article 226, which make derogations from Community rules subject to prior auth­orization.
I Domstolens senere praksis sker der kun en forstærkning af disse betragtninger24).
Nevertheless, the superiority of Community law is essentially a judge­made rule which is in keeping with the nature and purpose of the founding Treaties.
Man kan således ikke klarere fastslå, at fællesskabsrettens forrang følger af selve Fællesskabets natur.
The Court of Justice's position is quite unequivocal: by gathering together the relevant constituent elements to show more clearly how they fit together, it has shown that the legal basis on which the Community rests necessarily presupposes the supremacy of Community law.22
Som følge heraf udelukkes også enhver henvisning til national ret som begrundelse for fællesskabsrettens selvstændige karakter.
A number of these combine to justify the proposition that the foundation of the supremacy of Com­munity law is the special and original nature ofthat law.
Fællesskabsrettens forrang fremgår af traktaterne, ikke af staternes forfatninger.
By establishing a Community with real powers, the States created a body of law which applies to their nationals as well as to themselves.
Det har således overhovedet ikke noget formål at falde tilbage på de skrevne eller uskrevne forfatningsretlige regler, som regulerer forholdene mellem folkeretten og intern ret.
Supremacy stems from the Treaties and not from national constitutions, so it is at best superfluous to use the written or unwritten constitutional rules which govern the relationship between international law and national law as a basis.
På grund af sin særlige, oprindelige »natur« skal fællesskabsretten tilkendes forrang.
The supre­macy of Community law must be acknowledged because of its 'special and original nature'.
B. Rækkevidden af fællesskabsrettens forrang
B. The impact of the supremacy of Community law
Princippet om fællesskabsrettens forrang finder i et og alt anvendelse i forhold til enhver bestemmelse i de nationale retssystemer.
The whole of Community law prevails over the whole of national law.
Denne uigendrivelige aforisme gengiver det fulde indhold af de principper, som er knæsat af Domstolen.
This axiom sums up exactly the principles on which the Court of Justice has operated.
I. Rækkevidden af fællesskabsreglernes forrang og disses natur
I. The impact of supremacy and the nature of the rules of Community law
Princippet om fællesskabsrettens forrang er tæt forbundet med Fællesskabets retsordens selvstændige karakter.
The principle of the supremacy of Community law is closely linked to that of the autonomy of the Communities' legal system.