natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen, der fortolkede de i de pågældende forordninger anvendte udtryk »instrumenter« og »apparater« bredt, annullerede den anfægtede beslutning og henviste spørgsmålet til Kommissionen til fornyet behandling4).
The Court put a broad construction on the words 'scientific instruments and apparatus' used in the Regulation; it declared the decision void and referred the matter back to the Commission for reconsideration.4
Domstolen har i en præjudiciel sag 5) truffet en afgørelse, der lå på linje med dens tidligere retspraksis vedrørende afgifter, som opkræves i samhandelen mellem medlemsstaterne: sådanne afgifter er i strid med EØF­traktaten, hvis der er tale om en ensidigt pålagt økonomisk byrde og ikke et vederlag for en tjenesteydelse, der faktisk er erlagt.
The Court gave a preliminary ruling5confirming its case law on charges levied on goods crossing frontiers within the Community : it held that such charges are contrary to the EEC Treaty if they constitute pecuniary charges imposed unilaterally and do not represent payment for a service actually rendered.
I en præjudiciel sag tog Domstolen stilling til spørgsmålet om anvendelsen af en national lovgivning, der forbyder al handel med øl, hvis surhedsgrad ligger over et vist niveau, medmindre øllet er fremstillet efter de traditionelle bryggemetoder. Domstolen tog endvidere stilling til et i den pågældende lov indeholdt forbud mod
The Court was asked to give a preliminary ruling on legislation in a Member State which forbade the marketing of any beer whose acidity level exceeded a set maximum, unless brewed by traditional processes, and also prohibited a statement of the strength of the original wort of the beer on the prepackaging or label.
Dette gjaldt også den ordning, hvorefter disse produkter ikke måtte indføres til Det forenede Kongerige, medmindre der forelå en importlicens, og forbudet mod at sælge disse produkter i Nordirland2). I en anden sag, der var anlagt med hjemmel i EØF-traktatens artikel 169, erklærede Domstolen, at Belgien havde undladt at opfylde de forpligtelser, der påhvilder det i henhold til EØF-traktatens artikel 30 og følgende bestemmelser ved at forbeholde personer, der er etableret i Belgien, ret til at ansøge om autorisation eller godkendelse af pesticider til ikke-landbrugsmæssig brug og plantebeskyttelsesmidler3).
Upon an application by the Commission the Court declared that the United Kingdom had acted unlawfully by requiring a second heat treatment and repacking of imported UHT cream and milk, by prescribing a system of prior licences for imports of these products into its territory, and by prohibiting all sales of UHT milk or cream in Northern Ireland.2In another case brought under Article 169 of the EEC Treaty the Court declared that Belgium had failed to fulfil its obligations under Article 30 et seq. of the Treaty by restricting the right to apply for authorization or approval for pesticides for non-agricultural and phytopharmaceutical products to persons established in Belgium.3 The Court also held that
Endelig har Domstolen i en anden sag statueret, at EØF-traktatens artikel 34 og direktiv af 16. juni 19754) om bortskaffelse af olieaffald, ikke giver en medlemsstat bemyndigelse til at forbyde, at sådanne olieaffaldsprodukter eksporteres til en virksomhed, der er godkendt i en anden medlemsstat, og som bortskaffer affaldet eller genanvender det5).
Article 34 of the Treaty and the Directive of 16 June 1975 on the disposal of waste oils4 do not allow a Member State to prohibit exports to an authorized disposal or regeneration undertaking in another Member State.5
Domstolen har endvidere i forbindelse med en sag vedrørende havneafgifter som i Italien opkrævedes for olie i transit til Forbundsrepublikken Tyskland, anerkendt et almindeligt princip, hvorefter der er fri transit for varer inden for Fællesskabet6).
With regard to port charges levied on oil in transit through Italy to the Federal Republic of Germany, the Court acknowledged the existence of a general principle of freedom of transit of goods within the Community.6It derived this principle inter alia from the customs union, which necessarily implies that goods may move freely between Member States.
Dette princip kunne ifølge Domstolen blandt andet udledes af Toldunionen, som nødvendigvis forudsætter, at den frie varebevægelse mellem medlemsstaterne sikres.
This freedom could not itself be complete if Member States were able to hinder or impede, in any manner whatsoever, the movement of goods in transit.
En sådan frihed ville ikke foreligge, hvis medlemsstaterne havde mulighed for at hindre eller på anden måde vanskeliggøre vareudveksling, der finder sted i transit.
However, the general principle of freedom does not rule out the imposition of charges or fees which represent the cost of transportation or of other services connected with transit, such as charges or fees based on the more general benefits derived from the use of harbour waters or installations for whose navigability and maintenance the public authorities are responsible.
2) EF-Domstolen, 8.2.1983 (Kommissionen/Det forenede Kongerige, sag 124/81). 3) EF-Domstolen, 2.3.1983 (Kommissionen/kongeriget Belgien, sag 155/82). 4) EFT L 194 af 25.7.1975. 5) EF-Domstolen, 10.3.1983 (Syndicat national, sag 172/82). 6) EF-Domstolen, 16.3.1983 (SIOT, sag 266/81).
Case 124/81 Commission ν United Kingdom.
I sagen '), der var anlagt af Kommissionen mod Nederlandene, fortolkede Domstolen det i Rådets direktiv af 21. juni 1971 2) indeholdte begreb »sædvanlige handlinger, der kan foretages på toldoplag og i frizoner«.
321 interpreted the expression 'usual forms of handling which may be carried out in customs warehouses and in free zones', which is the subject of the Council Directive of 21 June 1971. i
Domstolen har i to sager, anlagt af Kommissionen mod henholdsvis Belgien og Luxembourg, statueret, at begge lande — ved at opkræve lagerafgift, når varer med oprindelse i en medlemsstat eller varer i fri omsætning, som indføres til disse lande, frembydes på et toldoplag alene med henblik på toldbehandling — har undladt at opfylde de forpligtelser, der påhviler dem i henhold til EØF-traktatens artikel 9 og 12, hvorefter told og andre afgifter med tilsvarende virkning er forbudt i sambandelen inden for Fællesskabet3).
In another action brought by the Commission, the Court held that Belgium and Luxembourg, by levying storage charges on goods originating in a Member State or in free circulation which were imported into those countries and presented, solely for the completion of customs formalities, at a special store, had failed to fulfil their obligations under Articles 9 and 12 of the EEC Treaty, which prohibit customs duties and charges having equivalent effect in trade between Member States.2
I en præjudiciel sag nåede Domstolen til den konklusion, at et forbud mod at indføre vermouth, hvis alkoholindhold er lavere end det minimum, der er fastsat i den eksporterende medlemsstat med henblik på afsætning på dennes hjemmemarked, måtte anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, når et sådant minimum ikke er fastsat med henblik på afsætning af vermouth, der er fremstillet i den importerende medlemsstat4).
In a preliminary ruling the Court held that a ban on the import of vermouth the alcoholic content of which is less than the minimum prescribed in the exporting Member State for marketing on its domestic market, when there is no such minimum prescribed for the marketing of vermouth produced in the importing Member State, is to be regarded as a measure having an effect equivalent to a quantitative restriction.3
I en sag, der bl.a. vedrørte spørgsmålet, om den franske ordning for forarbejdet tobak var forenelig med bestemmelserne i Rådets direktiv af 19. december 19725), tog Domstolen stilling til, om denne ordning var lovlig i forhold til EØF-traktatens artikel 30.
In a case mainly concerned with the compatibility of the French rules governing manufactured tobacco with the Council Directive of 19 December 1972,4the Court ruled on the compatibility of those rules with Article 30 of the EEC Treaty.
Den nåede til den konklusion, at den pågældende ordning rent faktisk var i strid med EØF-traktatens artikel 30, idet den gav de offentlige myndigheder mulighed for at intervenere selektivt i fastsættelsen af tobakspriserne, og derved begrænse den frie import af tobak fra andre medlemsstater6).
It held that the rules in question are in fact contrary to Article 30 in that they enable the authorities, by taking selective action in relation to tobacco prices, to restrict the freedom to import tobacco originating in other Member States.5
Domstolen henviste til, at den allerede i sag 22/79 2) havde udtalt, at foranstaltninger, der vanskeliggjorde den frie udveksling af tjenesteydelser, kunne berøre samhandelen mellem medlemsstaterne i den i traktatens artikel 86 nævnte betydning.
COMMUNITY LAW pointed out that in Case 22/79lit had ruled that the act of impeding freedom to provide services was liable to affect trade between Member States within the meaning of Article 86 of the Treaty.
GVL, som det tyske selskab kaldtes, bestred ligeledes, at Kommissionen havde kompetence til i en beslutning at fastslå en overtrædelse, som den pågældende virksomhed allerede havde bragt til ophør, virksomheden var således af den opfattelse, at beslutninger, truffet med hjemmel i artikel 3 i forordning nr. 173), alene måtte have til formål at bringe en overtrædelse til ophør.
GVL also challenged the Commission's power to take a decision which simply established that an infringement had taken place, when that infringement had already been terminated; it argued that, under Article 3 of Regulation No 17,2 decisions could only require an infringement to be terminated.
Domstolen forkastede dette argument, idet den fastlog, at Kommissionen har beføjelse til — inden for rammerne af traktatens konkurrence regler — at træffe beslutninger, der blot konstaterer, at en overtrædelse har foreligget, og Kommissionen havde i den foreliggende sag en legitim interesse i at fastslå noget sådant.
The Court rejected this argument, stating that the competition rules in the Treaty did empower the Commission to find that infringements had taken place, and that it had a legitimate interest in doing so in the case in point.
I de forenede sager 100 - 103/80 4) stadfæstede Domstolen i alt væsentligt en beslutning, hvori Kommissionen erklærede en samordnet praksis mellem forhandle re af hi-fi-udstyr af mærket Pioneer for ulovlig. Den samordnede praksis havde nemlig til formål at forhindre parallelimport mellem forskellige medlemsstater, og Kommissionen havde i anledning af disse overtrædelser pålagt meget store bøder.
In Joined Cases 100 to 103/80,3the Court broadly endorsed a Commission decision censuring certain concerted practices between distributors of Pioneer hi­fi equipment, intended to prevent parallel imports between various Member States, and imposing very heavy fines for those infringements.
Domstolen skulle i den foreliggende sag tage stilling til en lang række retlige spørgsmål af navnlig proceduremæssig art, som var blevet rejst af sagsøgerne.
The Court had to rule on numerous points of law raised by the applicants, most of which concerned matters of procedure.
Den henviste bl.a. til det almindelige princip om retten til forsvar, som Kommissionen skal overholde, og som indebærer en forpligtelse til at give de pågældende virksomheder lejlighed til at ytre sig om alle de aspekter af klagepunkterne, som ligger til grund for den pågældende beslutning, herunder også om overtrædelsens varighed.
In particular, it reiterated the general principle that the Commission must respect the right to a fair hearing, including the right of undertakings to be given an opportunity to state their views on every aspect of the grounds on which the decision is based, including the duration of the infringement.
Denne dom påkalder sig primært interesse på grund af den deri indeholdte afgørelse af bødespørgsmålet; Domstolen erklærede nemlig, at Kommissionens beføjelse til at pålægge bøder er et led i dens almindelige pligt til at sikre overholdelse af fællesskabsretten, og at Kommissionen derfor til enhver tid kan afpasse bødens størrelse efter den politik, den følger, idet Domstolen samtidig understregede, at da der i den foreliggende sag var tale om en meget alvorlig overtrædelse, nemlig af
The principal point of interest in this judgment is the part dealing with fines. Declaring that the Commission's power to impose fines forms part of its general task of ensuring compliance with Community law and that it must therefore be free to adjust the amounts at any time to the needs of its policy, the Court stressed that, since the case in point involved the very serious infringement of prohibiting imports or exports between Member States, the fines should be heavy enough to have a deterrent effect.
311 forbudet mod import og eksport mellem medlemsstaterne, burde de pågældende bøder fastsættes tilstrækkelig højt til at virke afskrækkende.
323 on the relevant product market and hence on the turnover accounted for by the product in question.
Beregningen af den bøde, der skal pålægges, sker dog ikke efter en simpel metode, hvor kun dette samlede beløb spiller ind, da der også må tages hensyn til varigheden af overtrædelsen og dennes alvor, der bl.a. afhænger af virksomhedens stilling på det pågældende marked og derfor også af omsætningen af det omhandlede produkt.
To sum up, the Court confirmed that, provided the undertaking is given an opportunity to put forward its point of view regarding all the factors involved, the Commission enjoys a considerable measure of discretion when it comes to fixing the amount of fines.
På statsstøtteområdet skal her nævnes den kendelse, som Domstolen afsagde den 20. september i en sag, der var anlagt af Kommissionen mod Den franske Republik i anledning af, at denne havde iværksat støtteforanstaltninger til fordel for tekstil- og beklædningsindustrien i Frankrig2).
In the area of State aids we may note here an order which the Court made on 20 September in proceedings taken by the Commission against France, regarding measures to assist the French textile and clothing industry.1
Domstolen har som midlertidig foranstaltning, indtil den endelige dom i hovedsagen kan afsiges, krævet, at Den franske Republik undlader at forlænge de kontrakter, der indgås mellem staten og arbejdsgivere inden for tekstil- og beklædningsindustrien med henblik på at bevare eller skabe arbejdspladser og fremme investeringer ne, og hvorefter staten påtager sig at finansiere en del af bidragene til de sociale sikringsordninger, som det ellers påhviler industrivirksomhederne at afholde.
As an interim measure pending the judgment on the substance of the action, the Court ordered France not to renew contracts concluded between the State and individual employers regarding job maintenance, job creation, and investment: employers must conclude such contracts to qualify for an arrangement under which the State takes over part of the burden of textile and clothing manufacturers' social security contributions.
Dom stolen har tillige truffet bestemmelse om, at gennemførelsen af kontrakter, der allerede er blevet forlænget, skal suspenderes.
The Court also ordered contracts already renewed to be suspended.
Den begrundede bl.a. dette med, at Den franske Republik havde sat disse støtteforanstaltninger i værk inden udløbet af den frist på to måneder, som Kommissionen skulle have til at undersøge støtteprojektet, og uden at den pågældende stat på forhånd havde givet Kommissionen underretning herom.
In stating its grounds the Court placed the emphasis on the fact that France had implemented the aid measures before the end of the two-month period in which the Commission must consider a plan to grant assistance, and without giving the Commission notice.
Domstolen fandt endvidere, at der i denne sag hurtigst muligt måtte træffes foreløbige foranstaltninger, da den franske ordning ellers ville kunne indvirke på konkurrenceforholdene inden for det fælles marked på en måde, der ville blive mere og mere irreversibel.
The Court considered that there was an urgent need for interim measures because the effect of the French scheme on competition on the common market would grow more and more difficult to reverse.
I sag 77/82 ') havde Domstolen for første gang anledning til at fortolke de bestemmelser om arbejdstagernes frie bevægelighed, som er indeholdt i tiltrædelse sakten for Den hellenske Republik.
In Case 77/822 the Court interpreted for the first time the provisions relating to the free movement of workers in the Act of Accession of Greece.
Domstolen statuerede, at artikel 45, stk. 1, i den pågældende akt skulle fortolkes således, at den ikke tillader, at nationale bestemmelser vedrørende den første tildeling af arbejdstilladelse til en græsk statsborger skærpes efter, at tiltrædelseakten er trådt i kraft.
According to the Court, Article 45(1) of the Act must be interpreted as not permitting national provisions concerning the first grant of a work permit to a Greek national to be made more restrictive after the entry into force of the Act of Accession.
Domstolen fastslog endvidere klart, at »manglende medlemskab af et nationalt dyrlægeforbund er ikke til hinder for udøvelsen af dette erhverv og kan ikke begrunde strafforfølgning for ulovlig udøvelse af erhvervet, når medlemskab er blevet afslået i strid med fællesskabsret ten« .
Failure to register a veterinary surgeon as a member of a national association could not prevent him exercising his profession, or justify criminal proceedings for improper exercise of his profession, if registration was refused in violation of Community law.
Denne dom tillægger med andre ord EF-borgerne en retsbeskyttet adgang til frit at etablere sig, når der er tale om direktivbestemmelser, der har direkte virkning, og dette uanset om den pågældende medlemsstat har gennemført direktivbestemmelserne eller ej.
Thus the Court here ruled that citizens of the Community have an individual right to freedom of establishment wherever a directive has direct effect, regardless of whether or not it has been incorporated into national law by the Member State concerned.
På området vedrørende vandrende arbejdstageres sociale sikring, har Dom stolen for første gang — i forbindelse med en særlig fransk ydelse til sikring af en minimumsindkomst — skullet tage stilling til en ny form for sikringsydelse, der for nylig er blevet indført sammen med en lang række andre foranstaltninger af bekæftigelses- og socialpolitisk art, nemlig ordningen med førtidspension4).
As regards social security for migrant workers, the Court was for the first time called upon to rule on a kind of payment which has only recently joined the range of employment and social security measures in existence, namely the early retirement scheme: the case concerned a French guaranteed allowance on retirement.3The main question was ultimately one of determining to which legal category such schemes belong.
Det centrale spørgsmål var, hvilken retlig karakter disse ordninger skulle tillægges.
The Court replied that these payments have specific features which prevent them from being classed together with the old-age schemes referred to in Article 46 of Regulation No 1408/71 ;4where such payments are combined with old-age pensions paid by other Member States, Community law does not prevent domestic rules against overlapping of benefits from being applied.
3) Direktiverne 78/1026 og 78/1027 af 18.12.1979 (EFT L 362 af 23.12.1978). 4) EF-Domstolen, 5.7.1983 (B. Valentini/Assedic, sag 171/82).
Directives 78/1026/EEC and 78/1027/EEC of 18.12.1978: OJ L 362, 23.12.1978.
Den har for det første fastslået, at EF-tjenestemænd bør nyde samme rettigheder som dem, der i henhold til fællesskabsretten gælder for medlemsstaternes borgere vedrørende fri bevægelighed for personer, fri etableringsret og social beskyttelse.
325 important questions.!The Court observed that European officials must enjoy all the advantages which Community law confers on nationals of Member States with regard to the free movement of persons, freedom of establishment, and social security.
Domstolen understregede dernæst, at arbejdskraftens mobilitet inden for Fællesskabet bør være et af de midler, hvormed arbejdstageren kan forbedre sine leve- og arbejdsvilkår og opnå en bedre social stilling.
The mobility of labour within the Community ought to be a means by which workers could improve their living and working conditions and advance themselves socially.
Hvad særlig angår det spørgsmål, som gav anledning til selve hovedsagen, nemlig kravet om, at en ikke-belgisk statsborger skulle betale en supplerende studieafgift som betingelse for adgang til højere uddannelse, udtalte Domstolen, at et sådant spørgsmål henhørte under traktatens anvendelseområde, eftersom traktatens artikel 128 indeholdt en bestemmelse om, at der skulle fastsættes almindelige principper for gennemførelsen af en fælles politik for faglig uddannelse.
The difficulty at the root of the main action was that nonBelgians had to pay an additional registration fee for higher education ; the Court held that the question did fall within the scope of the Treaty, being caught by Article 128, which makes provision for general principles to be laid down for implementing a common vocational training policy.
Det måtte efter Domstolens opfattelse heraf følge, at når en medlemsstat gennemfører under visningsvirksomhed blandt andet med henblik på faglig uddannelse, er det i strid med forbudet mod forskelbehandling, der udøves på grundlag af nationalitet, jf. traktatens artikel 7, hvis medlemsstaten af en anden medlemsstats statsborger opkræver en studieafgift, som ikke opkræves af statens egne borgere, for denne undervisning.
It followed that where a Member State organized courses of education providing vocational training, a requirement that a national of another Member State lawfully established in the first Member State must pay a registration fee to attend these courses which was not required of its own nationals constituted discrimination on grounds of nationality which was prohibited by Article 7 of the Treaty.
Et selskab ved navn Interagra havde anlagt erstatningssøgmål mod Kommis sionen i anledning af, at smøreksporten til Sovjetunionen var blevet standset, men søgsmålet blev afvist3). Dette medførte en ny sag4), i hvilken Domstolen skulle tage stilling til fortolkningen af reglerne vedrørende udstedelse af eksportlicenser for mejeriprodukter.
In a judgment2arising from the dismissal of the action for compensation brought by Interagra against the Commission in connection with the interruption of butter exports to the Soviet Union,3the Court ruled on the interpretation of the requirements relating to the issue of export licences for milk products to the effect that the suspension of the advance fixing of refunds entailed the rejection of all applications for licences pending, including those lodged in connection with an invitation to tender opened in an importing nonmember country.
1982, s. 2233; Sekstende Almindelige Beretning, nr. 870. 4) EF-Domstolen, 27.1.1983 (Interagra/FORMA, sag 109/82).
Case 217/81 Interagra ν Commission [1982] ECR 2233; Sixteenth General Report, point 870. Commission ν France.
Domstolen har således fastholdt de principper, den lagde til grund i sin kendelse af 4. marts 1982 2) om foreløbige forholdsregler, hvori Frankrig — indtil der faldt dom i hovedsagen — blev pålagt at overholde visse nærmere angivne begrænsninger for den behandling, der bringes i anvendelse, når vin, importeret fra Italien, bringes i fri omsætning.
The Court thus confirmed the view it had taken in its interim order of 4 March 1982,Jwhen it required France, pending the judgment in the main action, to observe the limitations specified regarding the practices relating to the release for consumption of wine imported from Italy.