natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De enkelte ministeriers udgifter debatteres i Dail Eireann i årets løb, og der udarbejdes ofte overslag for hver enkelt »ministerial group«.
Expenditure by department is debated in Dáil Éireann during the course of the year and estimates are usually taken by ministerial group.
Udgiftsoverslagene får formel lovmæssighed i medfør af den årlige bevillingslov.
The estimates of expenditure are given formal statutory effect by the annual Appropriation Act.
I henhold til »Central Fund (Permanent Provisions) Aet 1965« kan ministerierne bruge op til fire femtedele af det foregående års bevilling, selv om Dail ikke har færdigbehandelt overslaget og vedtaget bevillingsloven.
Under the Central Fund (Permanent Provisions) Act 1965, departments may spend up to four-fifths of the previous year's appropriation pending consideration of the estimate by the Dáil and the passing of the Appropriation Act.
— de forskellige udgiftsoverslag (ét for hvert ministerium) og indtægtsoverslagene: vedtagelsen finder sted artikel efter artikel.
Sequential vote: (i) the various estimates of expenditure (one for each ministry) and the estimates of resources : voting proceeds article by article, (ii) articles of the draft Bill, (iii) the whole of the draft Bill.
Vedtagelse artikel efter artikel.
Voted article by article.
Vedtagelse af ændringer foreslået af regeringen eller parlamentsmedlemmer artikel efter artikel.
Vote on amendments proposed by the government or deputies, article by article.
Vedtagelse af det samlede budget.
Vote on the budget as a whole.
Anden vedtagelse af det samlede budget finder sted efter 3 måneder, medmindre deputeretkammeret og »Conseil d'état« giver dispensation.
Second vote on the budget as a whole after three months, unless dispensed with by the Chamber of Deputies and the Council of State.
Der vedtages et separat lovforslag for hvert ministerium eller specialiseret tjeneste (17 tilsammen).
Each departmental or special service budget (17 altogether) constitutes a separately voted draft law.
Vedtagelsen finder sted artikel efter artikel og — hvis det er hensigtsmæssigt — underparagraf efter underparagraf (underparagraffen er budgettets mindste enhed).
Voting is by article and, where appropriate, by subparagraph, i.e. the smallest subdivision provided for.
Bemyndigelsen dækker samtlige poster opdelt på omkring 90 separate vedtagelser.
The authority covers the total as itemized in approximately 190 separate votes.
I finansloven gives der bemyndigelse til foranstaltninger, som påvirker skatterne.
Measures affecting taxes are authorized in the Finance Act.
Parlamentets beføjelse til at ændre budgetforslag
Power of Parliament to amend budget proposals
Hvert af kamrene har ubegrænset ret til at fremsætte forslag og foretage ændringer.
Each of the Chambers has unrestricted rights of initiation and amendment.
Ændringer med henblik på at forhøje eller nedsætte udgifter og/eller indtægter kan på lige fod foreslås af regeringen og folketingets medlemmer/partier.
Amendments to increase or decrease expenditure and/or income may be proposed by the government and equally by members/parties of the Folketing.
Bundesrat kan ikke ændre regeringens forslag; det kan kun foreslå ændringer (lov om brug af vetoretten).
The Bundesrat cannot amend government proposals ; it can only propose modifications (Law on use of the right of veto).
Bundestag kan frit foretage ændringer, idet dog udgiftsforøgelser eller indtægtsformindskelser skal godkendes af regeringen (grundlovens artikel 113).
The Bundestag has complete freedom to amend, with the reservation that increases in expenditure or decreases in revenue shall be accepted by the government (Article 113 of the Basic Law).
Ingen grænser for parlamentets beføjelse til at ændre forslag.
No limit on Parliament's power to amend proposals.
— Forfatningens artikel 40 : »Forslag og ændringer fremlagt af medlemmer af parlamentet tages ikke til følge, hvis vedtagelsen af dem fører til enten formindskede offentlige indtægter eller forøgede eller nyskabte offentlige forpligtelser«.
(i) Article 40 of the Constitution : 'Proposals and amendments put forward by Members of Parliament will not be entertained where their adoption would lead either to a reduction in public resources or an increase in or creation of a public liability.'
— Artikel 42 i den »organiske lov«, hvad angår finanslove : »Kun ændringer, der fører til formindskede udgifter, nyskabte eller forøgede indtægter eller øget kontrol med de offentlige udgifter, tages til følge«.
(ii) Article 42 of the loi organique as concerns Finance Acts: 'Only the amendments which lead to the reduction of expenditure, to the creation or increase of revenue or to ensure control of public expenditure, will be entertained.'
Udgifter: Udgiftsstigningen bedømmes på grundlag af regeringens planer og ikke på grundlag af eksisterende forpligtelser (ingen ændring må føre til, at besparelser foreslået af regeringen inden for »nye foranstaltninger« formindskes).
Expenditure: Increase in expenditure is judged by reference to the government's plans and not to existing liabilities (no amendment may reduce savings proposed by the government under the heading of'new measures').
Udgiftsforøgelser er forbudt. Det er derfor ikke tilladt at foretage udlignende ændringer (udligning af udgiftsstigningen ved formindskelse af andre udgifter eller forøgelse af indtægterne).
Any increase in expenditure is forbidden — compensatory amendments (increase in expenditure offset by reductions in other expenditure or by increase in revenue) are therefore not permissible.
Indtægter : Ingen ændring må føre til, at de samlede indtægter i henhold til den gældende lovgivning formindskes ; den må imidlertid gerne bevirke, at forventede stigninger som følge af nye skatteforanstaltninger foreslået af regeringen formindskes.
Revenue : 'No amendment shall reduce the total revenue deriving from existing legislation ; it can, however, reduce the increase expected from new tax measures proposed by the government.
Det er tilladt at foretage udlignende ændringer (udligning af en nedgang inden for én indtægtspost med en forhøjelse på mindst et tilsvarende beløb inden for en anden).
Compensatory amendments (decrease in one item of revenue balanced by an increase of at least an equal amount in another) are permitted.'
Dail kan nægte at bevilge midler til udgifter eller forkaste en skatteændring.
The Dáil may refuse to grant the supply of money for expenditure or reject a tax change.
Kun et medlem af regeringen kan imidlertid fremsætte forslag om støtte, tilskud eller træk på offentlige midler.
Only a member of the government, however, may put forward a proposal for any aid, grant or charge on the public revenue.
Seanad kan ikke forkaste forslag til skatteforhøjelser i en finanslov eller udgiftsposter i den årlige bevillingslov.
Th Seanad cannot reject tax increase proposals in a Finance Bill or expenditure items in the annual Appropriation Bill.
Der kan ikke ved hjælp af finansloven indføres nye skatter eller udgifter under henvisning til gældende lov, men parlamentet kan inden for den gældende lovs rammer forhøje eller nedsætte bevillinger foreslået af regeringen.
The Finance Act cannot introduce either new taxes or expenditure by reference to the existing law but within the framework of the existing law, Parliament can increase or decrease appropriations proposed by the government.
Det kan også forkaste foreslåede besparelser
It can also reject the proposed economies.
Deputeretkammerets beføjelser er ubegrænsede.
No limit on the power of the Chamber of Deputies.
Alle ændringer skal forelægges »conseil d'état« (rådgivende organ for lovgivning) til udtalelse, før de vedtages
All amendments must be submitted to the Council of State (consultative body on legislation) for an opinion prior to any vote.
Andetkammeret kan ændre budgetforslaget, som det ønsker.
The second Chamber can modify the draft budget in any way.
Førstekammeret kan kun vedtage eller forkaste en sektion (lovforslag).
The first Chamber can only accept or reject a section (draft Bill).
Parlamentet har kun beføjelse til at nedsætte skønnene.
Parliament has power only to reduce the estimates.
Forhøjelser kan kun foreslås af regeringen.
Increases cannot be proposed except by the government.
(iii) mangel på tilstrækkeligt detaljerede flerårige udgiftsprognoser samt på angivelser vedrørende virkningerne på mellemlang sigt af nye initiativer fra parlamentets eller regeringens side;
(iii) the absence of sufficiently detailed multiannual expenditure forecasts as well as indications of the mediumterm effects of new parliamentary or government initiatives ;
(iv) anvendelse af ikke-rammebelagte bevillinger, eventualbevillinger eller simple skøn, hvis risikoen for overfor brug ikke dækkes af en tilstrækkelig stor reserve i budgettet ;
(iv) the use of openended or contingency appropriations or simple estimates if the risks of overshooting are not covered by a sufficiently large reserve in the budget ;
Medens indtægternes stigning som hovedregel afhænger af udviklingen i beskatningsgrundlaget, er kontrollen med og begrænsningen af udgifterne først og fremmest et spørgsmål om villighed og politisk beslutsomhed.
While the trend of revenue depends mainly, as a rule, on the expansion of the tax base, the control and limitation of expenditure is above all a question of willingness and of political determination.
Alt efter omstændighederne forhindrer eksistensen af et godt budgetteringssystem ikke nødvendigvis, at der kan være lakuner i kontrollen med de offentlige udgifter, medens der kan sikres en tilfredsstillende kontrol med et mindre veludviklet system, hvis myndighederne helhjertet går ind for dette.
According to the circumstances, the existence of a good budgetary system does not necessarily prevent a lack of control of public expenditure, whereas a less well developed system can permit a satisfactory measure of control, if the authorities apply themselves to such a task.
(v) muligheden for uden for stort besvær at afholde udgifter, som ikke kræver forudgående bemyndigelse, og som efterfølgende kan godkendes af parlamentet;
(v) the possibility of resorting, without too much difficulty, to expenditure not requiring prior authorization that can be approved retrospectively by Parliament ;
(vi) overdreven brug af grundregler for udgiftsholdelsen, medens afgørelserne om specifikke bevillinger ikke udgør ægte udgiftsbemyndigelse.
(vi) the excessive use of fundamental rules regulating expenditure, while decisions on specific appropriations are not genuine expenditure authorizations.
Dette gælder så meget mere, som udgiftsstigningen i alle medlemsstater i vid udstrækning bestemmes af en automatisk anvendelse af lovgivning og eksisterende forskrifter, som kun en politisk beslutning kan ændre.
This is all the more the case as in all Member States, the growth of expenditure is to a large extent determined by the automatic application of legislative and existing regulations that only a political decision can change.
Der i især tale om:
They include in particular:
(i) brug af ikke-konsoliderede fonde inden for budgettets hovedområder og mangelfuld og usammenhængende opførelse af udgifterne;
(i) the use of non-consolidated funds with the main part of the budget, and the absence of a consistent and comprehensive presentation of expenditure ;
(ii) mulighed for at fremføre bevillinger og forpligtelser, som ikke har nogen nøjagtig tidsplan ;
(ii) the possibility of bringing forward appropriations and commitments that do not have a precise timetable;
I de seneste år har nogle lande imidlertid tilrettelagt deres budgetteringsprocedurer således, at nødvendige ændringer — når det af budgetmæssige hensyn er nødvendigt at ændre gældende love — hurtigt kan vedtages en bloc; dette både fremskynder budgetgennemførelsen og forbedrer de budget mæssige foranstaltningers effektivitet.
Over the past few years, however, some countries have introduced methods into their budgetary procedures so that when budgetary objectives require the amendment of existing laws, the necessary amendments can be rapidly voted en bloc; this both speeds up the implementation and improves the efficiency of budgetary measures.
Enhedslønomkostningerne i forarbejdningsindustrien og i den samlede økonomi halvt procentpoint i Frankrig, hvor der i løbet af 1982 blev truffet foranstaltninger til reduktion af den ugentlige arbejdstid, forlængelse af ferierne og fremme af beskæftigelsen, samt i Italien.
Unit labour costs in manufacturing industry and in the whole economy point.
I De forenede Stater faldt produktionen pr. beskæftiget en smule efter en stigning på 3% i 1981, medens produktivitetsfremgangen i Japan fortsatte, dog i et tempo, der lige akkurat oversteg 1 % i 1981 og 1982 efter en hastig stigning i perioden 1976-1980 (henved 8 % i gennem snit pr. år).
In the United States production per employee fell modestly after the increase of 3% recorded in 1981, while in Japan productivity gains continued to be made, although they were down to just over 1% in both years after the rapid increases (nearly 8% on average p.a.) registered in the period 1976-80.
For Belgiens vedkommende skyldes de senere års produktivitetsforbedring hovedsagelig en kraftig reduktion af antallet af arbejdspladser og ikke så meget en massiv forøgelse af produktionen.
The rapid productivity growth in Belgium over the past few years was due principally to a substantial fall in employment rather than to large increases in output.
Den deraf følgende reduktion af produktionskapaciteten i Belgien bidrager næppe til at forbedre den generelle situation for den øvrige industri.
Thus, in Belgium, the capacity which has been lost does little to improve the overall position of the rest of industry.
Det forenede Kongerige var i øvrigt igennem en lignende udvikling i tidsrummet efter 1980, og denne faktor bør tages i betragtning ved analysen af landets eneste produktivitetsresultater.
A similar situation emerged in the United Kingdom in the post-1980 period and this factor should also be borne in mind when analysing recent UK productivity performance.
I forhold til niveauet i ti industrialiserede OECD-lande reduceredes enhedslønomkostningerne i forarbejdningsindustrien (i fælles møntenhed) for Fællesskabets samlede økonomi med 3,7 % i 1982 efter et fald på 13,4 % i 1981, men den forbedring af Fællesskabets relative lønomkostninger, der har kunnet noteres siden 1980, skyldes udelukkende kursændringer i forhold til valutaerne i de lande, der er Fællesskabets vigtigste handelspartnere.
The Community's unit labour costs for manufacturing industry relative to those of 11 industrialized OECD countries (in common currency terms) fell in 1982 by 3,7% after a decline of 13,4% in 1981. The more favourable development in the Community's relative unit labour costs since 1980 is, however, explained totally by exchange rate movements vis-à-vis its principal trading partners.
Fællesskabsvalutaernes effektive kurs faldt nemlig med 15 % i 1981 og 5,5 % i 1982, og differencen på 1,8% (1981) og 1,9% (1982) er udtryk for en forringelse af stillingen målt i national valuta, dvs. uden hensyn til kurssvingningernes indvirkning.
Thus in 1981 and 1982 the effective exchange rate of Community currencies declined by 15% and 5,5% respectively, the balance of 1,8% and 1,9% reflecting a worsening of the position in national currency terms, i.e. excluding the effect of exchange rate changes.
Det følger heraf, at udviklingen i enhedslønomkostningerne — til trods for inflationsdæmpningen i samtlige medlemsstater — ikke på nogen måde har bidraget til at modvirke den konstante forringelse af Fællesskabets konkurrenceevne, der har fundet sted gennem det meste af 70'erne, og at det kun er på grund af det kraftige fald i de relative valutakurser, at Fællesskabet — til trods for denne langvarige forringelse — har bevaret sin andel af verdensmarkedet.
Accordingly as far as labour costs per unit of output are concerned, despite nominal disinflation in all member countries, no progress has been made in reversing the steady erosion of Community competitive ness experienced through most of the 1970s and it has been only the marked fall in relative exchange rates which has enabled this trend to continue without a fall in the Community's share of world markets.
I USA og i Japan fulgte de relative enhedslønomkostninger derimod en nedadgående kurve op gennem 70'erne; denne tendens var for USA's vedkommende særlig udtalt i perioden 1970-1977 og for Japans vedkommende i perioden 19761982, idet enhedslønomkostningerne i forarbejdningsindustrien i disse perioder faldt med henholdsvis 25 % og 40 % målt i national valuta.
In the USA and Japan, on the other hand, relative unit labour costs in national currency terms fell steadily during the 1970s.
Denne reduktion er i sidstnævnte tilfælde resultatet af en kraftig produktivitetsforbedring inden for industrien (gennemsnitlig årlig stigningstakt på 7 % i 70'erne mod en stigningstakt i Fællesskabet på 4 % i samme periode).
This movement was particularly pronounced in the period 1970-77 in the USA and in the period 1976-82 in Japan when the manufacturing indices for both of these countries fell by 25% and 40% respectively, reflecting, in the latter case, the enormous productivity gains being recorded in the industrial sector here (7% p.a. on average in the 1970s compared to Community productivity increases of 4% in the same period).
For så vidt angår lønstigningen inden for forarbejdningsindustrien, deler Fællesskabets medlemsstater sig i to klart adskilte grupper, idet Forbundsrepublikken Tyskland, Belgien, Nederlandene og Luxembourg i 1982 havde stigningstakter på mellem 4,4 % og 6,9 %, medens Det forenede Kongerige, Danmark, Irland, Frankrig og Italien havde stigningstakter på over 10 %.
As far as the growth of compensation of employees in manufacturing is concerned, Community countries can be broken down into two rather distinct groups. In 1982 growth rates of between 4,4% and 6,9% were recorded in the Federal Republic of Germany, Belgium, the Netherlands and Luxembourg, while increases of over 10% were registered in the United Kingdom, Denmark, Ireland, France and Italy.
(Der foreligger endnu ikke sammenlignelige tal for Grækenland).
(Comparable data on employees have not yet been obtained for Greece.)
Ifølge prognoser ne for 1983 kan der forventes en mærkbar afdæmpning af de fleste stigningstakter, og der kan især forventes et kraftigt fald i Det forenede Kongerige, hvis stigningstakt vil nærme sig niveauet for den første gruppe lande.
Forecasts for 1983 show a significant deceleration in most rates of increase, with a particularly large movement projected for the United Kingdom, bringing the rate of growth here more into line with the first group of countries.
Med hensyn til landene uden for Fællesskabet ser det ud til, at USA's lønstigningstakt pr. lønmodtager fortsat vil udvise en faldende tendens og nå ned på lidt over 6 % i 1983, hvilket nogenlunde svarer til det forventede niveau i Japan.
Outside the Community, a continuation of the decline in growth rate of compensation per head is forecast for the United States, which is now expected to be down to just over 6% in 1983, an increase of the same order of magnitude as that forecast for Japan.
Inden for Fællesskabet varierede udviklingen-i 1982 både fra medlemsstat til medlemsstat og fra erhvervssektor til erhvervssektor.
For the Community's Member States individually, develop ments in 1982 have differed both as between countries and within the different sectors of the economy.
Målt i national valuta faldt de relative enhedslønomkostninger i industrien i samtlige medlemsstater undtagen Grækenland, Italien og Frankrig, hvor skønnene viser, at der er sket en kraftig forøgelse og Irland, hvor ændringen har været minimal.
In national currency terms relative unit labour costs in manufacturing have declined in all Community countries except Greece, Italy and France, where large deteriorations are shown in the estimated figures and in Ireland, where little change was recorded.
Den største forbedring af »konkurrenceevnen«, målt ved relative lønomkostninger, har kunnet registreres i Benelux-landene og dernæst i Forbundsrepublikken Tyskland, Det forenede Kongerige og Danmark.
The improvement of relative labour cost competitiveness was most pronounced in the Benelux countries followed by the Federal Republic of Germany, the United Kingdom and Denmark.
Som følge af disse forskellige tendenser i produktivitets- og lønudviklingen var stigningen i enhedslønomkostningerne i forarbejdningsindustrien i 1982, målt i national valuta, kraftigst i Grækenland (29%), Italien (17%) og Frankrig (14 %).
As a result of these individual developments in productivity and wages, unit labour costs in manufacturing in 1982, in national currency terms, increased most rapidly in Greece (29%), Italy (17%) and France (14%).
I Luxembourg og Irland steg enhedslønomkostningerne med henholdsvis 8% og 7%; stigningstakten for Forbundsrepublikken Tyskland, Det forende Kongerige, Danmark og Nederlandene lå på mellem 5 % og 4 %, medens Belgien tegnede sig for den laveste stigningstakt (1,3%).
In Luxembourg and Ireland increases were 8% and 7% respectively while in the Federal Republic of Germany, the United Kingdom, Denmark and the Netherlands rises were between 5 and 4%, with the lowest increase being recorded in Belgium (1,3%).
Ifølge prognoserne for 1983 kan der forventes en betydelig afdæmpning af enhedslønomkostningernes stigningstakt i samtlige lande undtagen Belgien, hvor der kan forventes en svag forøgelse, og Det forenede Kongerige, hvor stigningstakten fortsat vil ligge på omkring 4,5 %.
Forecasts for 1983 show a significant slowing-down in unit labour costs for all countries except Belgium, where a modest increase is projected, and the United Kingdom, where the growth rate will remain at around 4,5%.
For så vidt angår USA og Japan, ventes enhedslønomkostningernes stigningstakt, som i 1982 lå på henholdsvis 7,9 % og 3,8 % at ville falde til henholdsvis 4 % og lidt over 2 % i 1983.
Outside the Community, unit labour costs rose by 7,9% in the United States in 1982 and will decline to 4% in 1983, while in Japan the growth rate will move down from 3,8% in 1982 to just over 2% in 1983.
For så vidt angår de faktorer, som påvirker udviklingen i enhedslønomkostningerne, kan det konstateres, at værditilvæksten i industrien i 1982 faldt eller stagnerede i samtlige medlemsstater undtagen Irland og Danmark.
Regarding the components of unit labour cost developments, manufacturing value added in 1982 fell or stagnated in all Community countries except Ireland and Denmark.
Alligevel kunne samtlige lande notere produktivitetsgevinster (som i 1981) på grund af nedlæggelsen af arbejdspladser; dette gælder dog ikke for Forbundsrepublikken Tyskland og Luxembourg, hvor produktiviteten faldt en smule for tredje år i træk.
Never theless, because of labour shedding in the industrial sector, productivity gains were recorded (as in 1981) in all countries with the exception of the Federal Republic of Germany and Luxembourg where productivity declined marginally for the third year in succession.
Produktiviteten steg mest i Danmark, Det forenede Kongerige og Irland og dernæst i Nederlandene og Belgien, hvorimod produktivitetsstigningen var på mindre end et
Greatest productivity gains were recorded in Denmark, the United Kingdom and Ireland, followed by the Netherlands and Belgium, while in France, where measures were taken during the year to reduce the working week, increase holidays and boost recruitment, and in Italy productivity gains were under half a percentage
Vekselvirkningen mellem de enkelte landes og deres konkurrenters enhedslønomkostninger samt kurssvingnin-
The interaction of unit labour costs in individual countries with those of competitor countries along with movements in exchange rates produces the results commented on at the beginning of this chapter.
Enhedslønomkostningerne i forarbejdningsindustrien og i den samlede økonomi
Unit labour costs in manufacturing industry and in the whole economy
Gennemsnitlige lønomkostninger pr. time inden for forarbejdningsindustrien
Average hourly labour costs in manufacturing industry