natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvor mange milepæle er der ikke sat, hvor mange betydningsfulde datoer har vi ikke oplevet i dette korte spand af tid?
Nevertheless, throughout this brief history how many landmarks and important dates have there been!
Og blandt disse mærkedage står den 25. marts 1957 som særlig betydningsfuld, for den markerede både en afslutning og en indledning, og den var det håndgribelige udtryk for umådelige forhåbninger og virkeliggørelsen af en bestemt opfattelse af den enhed, der hidtil havde været en drom.
And amongst these dates, 25 March 1957 is of particular significance since it marked both the end of one era and the begin ning of another, just as it marked the realization of an immense hope and the materialization of a certain concept of the dream of unification.
' Europa kommer ikke pludselig til verden som ét færdigt hele', sagde Robert Schuman; 'det skal bygges op på egentlige konkrete resultater, som forst og fremmest kan udgøre grundlaget for en virkelig solidaritet'.
Although members of parliament in Europe have an innate tendency to criticize the executive—and as we often have two executives in our daily lives in the Community there are plenty of opportunities to indulge in criticism—I think it would be wrong to indulge solely in criticism on a ceremonial occasion such as this. The Community has meant a great deal for its citizens.
'Egentlige konkrete resultater": det blev først Det euro pæiske Kul- og Stålfællesskab: og det blev så, den 25. marts 1957.
The growth in the prosperity of the EEC Member States since 1957, which has been unique in history, would scarcely have occurred without the customs union and our competition policy.
Det europæiske økonomiske Fællesskab og Del europæiske Atomenergifællesskab.
Agricultural policy, which is now in urgent need of renewal, has been of central importance to the modernization of farm holdings and to the substantial reduction in Europe's dependence on fluctuating world markets.
Hvordan kan man tilstrækkeligt prise den grundlæggende originale tænkning bag dét. der dér blev påbegyndt, og samtidig den forsigtige realisme, som hele dette foretagende er præget af? (...)
The Yaoundé Convention and, above all, the two Lome Conventions are models of de velopment cooperation of a kind which has not been equalled by any great power.
Selv om parlamentarikere i Europa har en indgroet tilbøjelighed til kritik af udøvende magter — og fordi vi i Fællesskabet ofte har to udøvende myndigheder, er der plads nok hertil — forekommer det mig dog uretfærdigt ved en mindelejlighcd som denne udelukkende at fremsætte kritik.
Thanks to the Community, Europe sometimes has an even stronger presence outside our continent than within the EEC itself, although I must add that the realization is slowly growing that the present economic crisis can more easily be remedied by 10 countries than by each individual State going it alone.
Fællesskabet har betydet meget for sine borgere.
That realization must be acted upon if Europe is to be developed further.
Uden Toldunionen og konkurrencepolitikken ville den efter historisk målestok enestående udvikling i velstanden i EF-landene siden 1957 kun vanskeligt kunne forklares.
Robert Schuman said that Europe would come in to existence neither suddenly nor all of one piece but its construction would be of tangible achieve ments such as would create effective solidarity above all else.
Landbrugspolitikken, der nu trænger til fornyelse, har været af stor betydning for modernisering af landbruget og for Europas stærkt for mindskede afhængighed af svingende verdensmarkeder.
These tangible achievements were first of all the European Coal and Steel Community to which later were added, on 25 March 1957, the European Economic Community and European Atomic Energy Community.
Det er den fornemmelse, der må fastholdes for al udvikle Europa yderligere.
Great in deed was the profound originality of these early designs and great the prudent realism which in spired these ventures! ...
De direkte valg af Europa-Parlamentet tvinger i sig selv lil en sådan yderligere udvikling.
The direct elections to the European Parliament in themselves give reason for such further de velopment.
Siden 1979 er vælgerne jo individuelt og direkte inddraget i Fællesskabet.
Since 1979 each individual elector has been directly involved in the European Community.
Herved er der opstået en kvalitativt ændret situation.
That in itself has changed the nature of the underlying situation.
Rådet repræsenterer nu mindre, i hvert fald betydeligt mindre direkte. Europas folk, end Parlamentet gør.
The Council of Ministers now represents the peoples of Europe less directly than our Parliament.
Dette forstærker nødvendigheden af et godt samarbejde mellem Råd og Parlament.
Hence the growing need for good cooperation between the Council and Parliament.
Men dette samarbejde kan kun være godt. såfremt de krav. vælgeren stiller til sin folkerepræsentation, honoreres af Rådet.
That cooperation can only be good if the demands which the electors make of their rep
Dette gælder således det europæiske spørgsmål : Europa er ikke længere nogle enkeltes utopiske drøm, fra Dante til l'Abbé de Saint-Pierre, fra Bentham til Kant, fra Comenius til von Lilienfeld, fra Saint-Simon til Mazzini, fra Briand til Coudenhove-Calcrgi.
In the report on European Union which I was asked to draw up in 1974 and I presented to the Member States in January 1976, I emphasized the urgent need to acquaint the European citizen with this Europe which was being built for him, albeit rather without his involvement, at least without his full comprehension.
Siden Europa første gang kom til udtryk, da Det europæiske Kul- og Stålfællesskab blev til i 1952. er det blevet en håndgribelighed — man mærker det endda af og til bedre uden
What we need is the Europe of the individual, for was it not indeed Jean Monnet himself who said that the task should not consist of unifying States but of unify-
25-årsdagen for end inden for medlemsstaterne selv — det er blevet til noget konkret og har derefter vundet i omfang; det har optaget nye områder for sin virksomhed og optaget nye stater, altid i begivenhedernes mest brændende midtpunkt, genstand for kritisk interesse fra aviserne og fra radio- og TV-stationernes presse.
Silver jubilee ing mankind. It is that Europe, the true Europe, which is in my thoughts on this, the 25th an niversary of the Rome Treaties.
Del kan aldrig gentages tilstrækkeligt, al opbygningen af Europa er den eneste mulige og nødvendige vej, for at vor civilisation kan reddes.
But let us not deceive ourselves: all that we have achieved hitherto will be maintained only if it is steadily reinforced by new steps forward.
For hvert enkelt af vore lande er den det eneste svar på de udfordringer, verden i dag giver os.
Churchill spoke of continuous creation and, like all human endeavours, Europe's momentum will be preserved only through new moves towards evercloser unity.
Den alene kan gore det muligt for os at bevare vor selvstændighed og selv vælge det samfund. vi vil leve i. og som vi onsker for vore born.
After all, for ages the criterion for the difference between life and inanimate matter has been that of change and metamorphosis ...
Det er os. der har faet pålagt den opgave at forberede dette samfund.
This need is all the more acute in that a quirk of human nature further complicates the task of those devoted to building our unity.
Som Voltaire sagde det: 'Hvis menneskene var så ulykkeligt stedt, at de kun beskæftigede sig med selve øjeblikket, ville der ikke blive sået. bygget, plantet eller sørget for noget som helst: man ville mangle alt, midt i denne falske nvdelse«.
Indeed favourable situations can become so much part of our daily life that we take them for granted; we forget how recent they are or how fleeting, and we sometimes run the risk of jeopardizing these fundamental privileges by treating them too familiarly.
Europas borgere er gradvis blevet vænnet til dette Eu ropa og dets stadig gentagne anfald af vokseværk; man kunne sige. at de i kraft af den psykologiske tilbøjelighed, som jeg tidligere har været inde på. i den grad har vænnet sig hertil, al de på en måde har mistet fornemmelsen af. at det eksisterer, eller rettere, at de kun del vis fornemmer dette, fordi de efterhånden er holdt op med at forbinde Europas beståen med mange af de for dele de nyder: (...)
But it is social reality, and the various national cultures have attained their present-day level only because they have communed with this reality."
Det må derfor være således, at når man passerer grænserne mellem vore stater, takket være forenklinger i eller endog fjernelsen af formaliteterne, hver dag bedre kan konstatere, at dette fællesskab virkelig består.
And the same holds good on a European scale: Europe is no longer the utopian dream of a few visionaries, from Dante to the Abbé de Saint-Pierre, from Bentham to Kant, from Comenius to von Lilienfeld, from Saint-Simon to Mazzini, from Briand to Coudenhove-Calergi.
Deres store tanke at samle de splittede europæiske folk og ændre deres omtumlede og konfliktfyldte historie til en fælles skæbne har vi gjort til vores.
Since it first came into being in the form of the European Coal and Steel Community in 1952, Europe has acquired a tangible reality — sometimes more readily per ceived outside than within its Member States themselves; it has become a reality and has reached out to encompass new fields and new States, is always at the centre of the stage in current affairs and the subject of the critical interest of the press, radio and television.
Borgerne i Europa må også i deres dagligdag gøres opmærksom på de goder, dette fællesskab bringer dem. uanset om det sker ved en indsats for forbrugerbeskyttelse, for miljøet eller den fri adgang til etablering — for kun at nævne nogle få områder, der har direkte betydning i dagliglivet. (...)
Hopes in Europe abound, and from time to time Europe makes a significant step forward; but all too of ten it disappoints through the tardiness of its achievements—even if such tardiness is more than justified by the boldness of the enterprise.
Den bedste måde. hvorpå vi kan hylde disse grundlæggere af Del europæiske Fællesskab og udirykke vores trofasthed mod deres værk. vil del ikke være al foretage en så klar analyse som muligt af den europæiske udvikling og dens nutidige virkelighed, for at kunne drage en lære deraf for fremtiden?
It cannot be repeated often enough that the construction of Europe is the necessary and only possible path for the safeguard of our civilization. It is, for each of our countries, the sole response to the challenges of the world today.
Hvis jeg på nogle få minutter skulle foretage en opgørelse over det væsentligste, ville jeg fremsætte tre iagttagelser: tagelser:
It alone can allow us to preserve our independence and choose ourselves the society in which we wish to live and which we would wish for our children.
1 de første 25 år er det fælles marked blevet oprettet og gradvis udvidet.
Speech by Mr Gaston E. Thorn, President of the Commission
— For det forste ville jeg anfore, al Europas udvikling altid har været præget af modgang og kriser, for sent udnyttede og forspildte muligheder. Der er hos den enkelte en tendens til i erindringen at forskønne historien og udviske ubehagelige minder, men i sandhedens interesse må det siges, al Europa har haft vanskeligheder til alle tider. (...)
The European citizen has gradually become used to Europe in this mould and to its frequent growing pains; it would even be true to say that, by virtue of the psychological quirk to which I refer red a moment ago, he has become so accustomed to it that he is to some degree no longer aware of Europe's existence or, more precisely, that he has no more than a partial view of its existence, since he has gradually ceased to associate the existence of Europe with a number of the advantages he enjoys ... .
Ligesom ethvert andet menneskeskabt værk vil Europa kun kunne sikre sin fortsatte beståen, hvis vi tør gen nemløbe de næste etaper mod en stærkere sammen knyttet enhed.
Whenever, therefore, we cross the borders between our States, we should ever more be aware, in the simplification and even the abolition of for malities, that the Community does indeed exist.
Har man ikke længe, som et skelnemærke mellem liv og dødt stof. fremhævet forandring og metamorfose? (...)
And, from day to day, the citizens of Europe should be aware of the benefits the Community has brought them, whether these derive from ac tion on the consumer protection front, on the en vironment or on freedom of establishment, to cite but a few fields of direct concern to our everyday life ... .
— Min anden iagttagelse vedrører de imponerende fremskridt, som er gjort på så kort tid som 25 år.
Their design—to bring the divided nations of Europe together and transform their tempestuous, battle-scarred history into a shared destiny—was a grand one.
Som eksempler herpå skal blol nævnes oprettelsen af el stort marked og et europæisk monetært syslem; iværksættelsen af en fælles politik på forskellige områder; et folkevalgt Europa-Parlament: tiltrædelsen af 4 nye medlemsstater; de mangfoldige samarbejdsaftaler med udviklingslandene, hvoraf Lomé-konventioncn er den mest vidtgående.
The best tribute we can pay to the founders of the European Community is, surely, to make a clear-headed analysis of Europe's past and present and draw some conclusions for its future.
Alt dette vidner om Fællesskabets livskraft og tiltrækning.
If I were asked to put the case in a nutshell, I would make three submissions: First, I would say that Europe's path has always been marked by setbacks and crises, delays and missed opportunities.
Som Christopher Dawson udtalte: 'det sande grundlag for vor kultur er ikke nationalstaten, men den euro pæiske enhed.
Memory tends to embellish the facts and gloss over the difficulties.
Ganske vist.' fortsatte han. 'er denne enhed hidtil ikke blevet udformet politisk.
But the truth is that Europe has always had problems.
— Men — og dette er min tredje iagttagelse — Irods de sidste 25 års imponerende fremskridt må vi konstatere. al vore resultater og vore institutioner er skrøbelige og
The first 25 years of the common market have seen its birth and its gradual growth. During the years which lie ahead, above and beyond what has been achieved in the technical sphere, Europe must be seen to flower and show a human face.
25-årsdagen utilstrækkelige over for dagens og morgendagens ud fordringer.
Indeed, some Member States have gone so far as to defend positions which are clearly incompatible with the basic principles of the Treaties.
De hidtil opnåede resultater på europæisk plan fore kommer mig at være alvorligt truede af de nationalistiske og protektionistiske tendenser og af de kortsigtede losninger, som vinder indpas i medlemsstaterne i takt med. at den okonomiske krise varer ved: arbejdsløsheden stiger (for niende år i træk), og virksomhedslukningerne og underskuddene på de offentlige budgetter vokser i omfang.
The cohesion of the Community and its capacity to take decisions were vitiated at the very time that they should have been enhanced, first of all to offset the inevitable dilution effect of new Member States joining and secondly to initiate new policies which, though not expressly provided for in the Treaties, were in keeping with the spirit of the Treaties and the logic of the Community venture.
Krisen oger de okonomiske og sociale skævheder, som nu er ved at blive af foruroligende størrelse, hvis man sammenligner situationen i de en kelte medlemsstater; den svækker samhørighedsfolelsen og det indre sammenhold.
It seems to me that Europe's achievement is under serious threat from nationalist and protectionist tendencies and from the short view being taken by Member States as the crisis grinds on, as un employment continues to rise for the ninth year running, as firms close down and public deficits grow.
Det synes, som om den europæiske idé er ved at miste noget af sin tiltrækning hos offentligheden, der foler, at Fællesskabet er magtesløst og ikke til nogen nytte over for krisen og de internationale spændinger.
The European idea is losing popularity as a feel ing grows that Europe serves no purpose, that it can do nothing to resolve the economic crisis or relieve international tension.
Jeg er bange for. al vi dybest set er vidne til. at det europæiske engagement har mistet sin dynamik, og at den politiske vilje til al realisere de europæiske per spektiver er svækket.
More generally, I am afraid that commitment to Europe, and the political will to complete the construction of Europe, are losing much of their stamina.
Et udtryk herfor er afstanden mellem de mål, stals- og regeringscheferne har sat for udviklingen af den okonomiske og monetære union, og de resultater, der rent faktisk er nået i de sidste ti år.
We all know how far actual achieve ments over the last 10 years fall short of the ob jectives for European Union, and economic and monetary union, set by Heads of State or Govern ment.
Hvad er der da sket?
What has gone wrong ?
Det kan synes paradoksalt, at den politiske vilje til at fuldende opbygningen af Europa svækkes i en tid, der er rig på nye politiske initiativer såsom indførelsen af europæiske topmøder, udvidelsen af det politiske samarbejde og den gradvise udvidelse af Europa-Parlamentets beføjelser.
Paradoxically, this weakening of the political will to press ahead with the European venture coincided with a period rich in political initiatives, such as the introduction of European Summits, the development of political cooperation and the gradual extension of the powers of the European Parliament.
Alt dette er ofte sket helt eller delvis uden hjemmel i traktaterne, og uden at der har været tale om en samlet vision, men snarere om pragmatiske skridt, der er blevet taget, når lejligheden bød sig.
All of this took' place on the fringes of the Treaties, if not entirely outside them.
På denne måde er der lidt efter lidt skabt en sum af mulig heder, hvis udnyttelse dog hæmmes af regler, der på grund af deres forskellige oprindelse ikke kan indgå som en harmonisk helhed i de oprindelige perspektiver.
These initiatives were not inspired by an overall view but rather by a pragmatic approach, opportunities being seized as they arose.
Men det er farligt, hvis en sådan udvikling far lov lil al fortsætte alt for længe, uden at der skabes hjemmel herfor i traktaterne.
But, because they drew on different sources, the rules governing it did not dovetail with the initial enterprise.
For så vil mangelen på sammenhæng og de flydende pragmatiske regler få storrc betydning end de institutionelle mekanismer og de ordnede regler for Fællesskabets funktion, der er fastsat i traktaterne.
De velopments of this kind can be tolerated, indeed actively encouraged, for a while, because they al low progress to be made on specific issues and serve as a testing ground for new formulae.
Vil del mon forbavse nogen, når jeg siger, at del i mine øjne er nødvendigt al gøre stams over disse spredte resultater og bringe orden i den europæiske tanke, således at vi med større klarsyn kan indlede den nye fase i de europæiske enhcdsbeslræbelser? (...)
But if they proceed unchecked, if they are not brought under the umbrella of the Treaties, they become dangerous : the imprecision of pragmatic rules tends to triumph over the institutional mechanisms and orderly procedures provided for by the Treaties.
Denne praksis har i forste række begrænset Fællesskabernes beslutningsmuligheder og gjort det vanskeligere for institutionerne al fungere effektivt.
To my mind the time has come to re view these random developments and put Europe's house in order.
Del er helt klart, at de store udfordringer, som de euro pæiske nationer kommer lil at slå overfor såvel indadtil som udadtil på tærskelen lil det 2!. århundrede, alle kræver en styrkelse af den europæiske integration og en bedre udnyttelse af de fordele, den europæiske dimension indebærer.
There can be no doubt that the major challenges which the nations of Europe must face, at home and abroad, before they step into the twenty-first century call for closer European integration and increased exploitation of the European dimension.
Politikerne og specielt stats- og regeringscheferne har til opgave at fuldføre det. som de skønner nødvendigt. 1 modsat fald vil historien gå videre uden dem eller endog vende sig imod dem.
To my mind there is a definite causal link between Europe's debility and application of the unanimity rule introduced in 1966 contrary to the letter and the spirit of the Treaties.
Hvis vi er overbevist om. at det eneste alternativ til Europas økonomiske og politiske integration er Euro pas forfald, påhviler det os at sætte Fællesskabet i stand til at lage et nyt skridt fremad.
To begin with, this practice has eroded the Community's capacity to take decisions and made the function ing of the institutions cumbersome.
Vi har været vidne til. at der er opstået forskellige opfattelser af Fællesskabet og dets mål, og disse opfattelser har efterhånden vundet mere og mere frem. Visse medlemsstater går endog så vidi som lil at forfægte standpunkter, der klart er i strid med de grundlæggende principper, som traktaterne bygger på.
In the second place—and this is the worst feature to my mind— recourse to the unanimity rule has perverted the spirit and behaviour of the protagonists, legitimizing their refusal to compromise and making a virtue of exercising a veto.
Alt delte bringer uorden i det institutionelle spil og lægger hindringer i vejen for Kommissionens arbejde.
Instead of the broad view being taken, there is a growing tendency for
Det er min overbevisning, at del kun ved en række komplementære initiativer, der trælles samtidig, er muligt at vende de centrifugale tendenser, vi oplever, og få situationen genoprettet i lide.
The job of politicians, and of Heads of State or Government in particular, is to make the necessary possible. If they fail history will take its course without them, if not against them.
— Fuldførelse af det interne marked, iværksættelse af en fællesskabspolitik på nye områder som supplement til den fælles landbrugspolitik samt styrkelse af Det europæiske monetære System — retningslinjer, som Kommissionen allerede har foreslået Rådet i forbindelse med mandatet af 30. maj 1980.
We must solemnly confirm that the Community we want is the Community born of the Treaties, their basic principles and their initial inspiration; and that this Community will continue to be the centre of gravity of the essentially political process of European unification.
— Udvikling af Den europæiske Union og af Fælles skabets politiske dimension. Dette kan ikke lade sig gøre. uden at Parlamentets rolle styrkes.
We must restore the Community's capacity to take decisions by applying the rules laid down in the Treaties and honouring its basic principles.
Tillad mig at fremhæve, at fællesskabsretten er et af de fornemste redskaber til opgavens losning, thi retten er i sit væsen 'peaceful change', og den europæiske integration er ikke forskellig herfra.
We must complete the internal market, launch new Community policies to complement the com mon agricultural policy and extend the European Monetary System.
Traktaterne har imidlertid gennem en særdeles forsiandig kompetencefordeling gennemfort en domstolsordning, der tager sigle på at overvåge, al alle opfylder denne pligt.
In short, we must act on ideas the Commission has put to the Council in re sponse to the mandate it was given on 30 May 1980.
Domstolsordningen, denne Fællesskabets dømmende myndighed, omfatter ikke alene EF-Dom-stolen. men samtlige retsinstanser i de li medlemsstater i form af et organisk og stadigt samarbejde mellem disse retsinstanser og EF-Domslolcn.
This is essential if we are to win the battle for investment and employment, our number one priority.