natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det var fra starten klart, at mens det for at skabe et fælles marked for industrivarer ville være tilstrækkeligt at fjerne toldskranker og tekniske handelshindringer og indføre fælles konkurrenceregler og en fælles ydre told, ville det for landbruget være langt mere kompliceret af en lang række grunde: naturen sætter grænser for, hvor hurtigt og hvor meget man kan øge produktiviteten, ændre produktionsrytmen eller omstille til andre produktioner, såvel som en række samfundsøkonomiske forhold som trægheden i land­brugsstrukturerne og politiske ønsker om at fastholde en befolkning i områder, som ellers ville blive affolket.
Other constraints are social and economic, such as the rigidity of agricultural structures and the need to keep farmers on the land to prevent the depopulation of certain areas.
Disse vanskeligheder fik Fællesskabets institutioner og medlemslandene til at begynde fra grunden og i alle detaljer skabe en helt ny og original landbrugspolitik, som på mange måder er mere avanceret i henseende til europæisk integration end politikken på en række andre områder.
These problems have obliged Community institutions and Member States to build a unique and detailed common policy, which is far more advanced than common European policies in any other field.
Denne politik har man så måttet tilpasse til såvel Fællesskabets udvidelser som de erhvervsøkonomiske og budgetmæssige vanskeligheder, der er fulgt med den økonomiske afmatning.
This policy has had to adapt to the needs of an enlarged Community and to cope with the economic and budgetary restrictions imposed by the recession.
Principper og mekanismer
Principles and mechanisms
Artikel 39 i Rom­traktaten sætter fem fundamentale og ufravigelige mål for den fælles landbrugspolitik: Øge produktiviteten gennem tekniske fremskridt, sikre en rationel udvik­ling af produktionen og den bedst mulige udnyttelse af arbejdskraften og andre produk­tionsfaktorer, sikre landbrugerne en rimelig levestandard, stabilisere markederne, sikre forsyningerne og sikre forbrugerne rimelige priser.
Article 39 of the Treaty of Rome lays down five fundamental and inalienable principles of the common agricultural policy: to increase productivity by promoting technical progress and the rational development of agricultural production, partly through an optimum use of resources, including labour; to ensure a fair standard of living for the agricultural community; to stabilize markets; to guarantee food supplies; to provide food for consum­ers at reasonable prices.
Markedsordningerne for de enkelte landbrugsprodukter har til formål at opfylde disse målsætninger, men de tager også hensyn til de forpligtelser, som påhviler verdens største fødevareimportør og til Fællesskabets vilje til at samarbejde med udviklingslandene, til at udvikle de vanskeligt stillede regioner, og til at beskytte miljøet og forbrugerne.
It also means common rules of market management, common prices, identical competition laws and uniform protec­tive arrangments at the Community's external frontiers. Although applied uniformly throughout the Community, market management rules vary according to the charac­teristics of different products.
Markeds­ordningerne er blevet skabt gradvist, og de er baseret på tre fundamentale principper markedets enhed, fællesskabspræferencen og fælles finansiering.
Four main types of market organization exist in the Community, covering more than 95% of agricultural production.
D Markedets enhed betyder total frihed for samhandelen ved ophævelse af toldskranker og andre handelshindringer og harmonisering af administrative, sundhedsmæssige og veterinære regler, hvis egentlige formål er at beskytte forbrugerne. Markedets enhed
• About 72% of products (including soft wheat, barley, rye, maize, rice, sugar, dairy products, beef, sheepmeat, pork, some fruits and vegetables and some table wine)
Forvaltningsreglerne er ens i hele Fællesskabet men forskellige fra produkt til produkt.
enjoy support prices which carry either a permanent or conditional guarantee of price and sale.
Når markedspriserne falder til et vist niveau og en række andre forudsætninger er opfyldt, opkøber interventionsorganerne de mængder, der udbydes uden at finde afsætningsmuligheder.
When market prices fall below a certain level and other conditions are fulfilled, the intervention authorities buy up the produce offered to them and stock or sell it according to Community rules.
I visse tilfælde er der tale om mere fleksible ordninger som støtte til privat oplagring eller til destillering af vin eller tilbagetrækning fra markedet besluttet af producentorganisationerne.
The market can also be supported by more flexible means, such as storage aids, subsidies for distillation of wine and the buying-in of surpluses by producer organizations.
• Til 2,5 pet. af produktionen ydes produktionsstøtte og støtte til nedsættelse af forbrugerpriserne.
• Direct subsidies apply to only 2.5% of production (hard wheat, olive oil, certain other oils and tobacco).
Der er tale om hård hvede, olivenolie, olieholdige frø, tobak og andre produkter, som EF ikke er selvforsynende med. Støtten gør det muligt at sikre EF's producenter en vis indkomst, uden at det går ud over forbrugerpriserne.
This system is used for products predominantly imported by the Community. It helps to keep prices down for the consumer but guarantees a minimum income for the producer.
• Støtte pr. ha. eller pr. kg. ydes kun til 0,5 pet. af produktionen. Der er tale om produkter som bomuldsfrø, hør, hamp, humle, silkeorme, frø og tørret foder.
• Flat rate aid by hectare or quantity produced covers only 0.5% of production (cotton seed, flax, hemp, hops, silk worms, seeds and dehydrated fodder).
Da disse mekanismer skal fungere ensartet over hele Fællesskabet, fastsætter EF's institutioner hvert år de fælles landbrugspriser, som skal anvendes i samtlige medlemslande.
To allow these mechanisms to operate uniformly, common guaranteed prices for all the member countries are fixed each year by the Community's institutions.
Som følge af de kraftige kurssvingninger siden 1969 har man måttet indføre »valutariske udligningsbeløb«, for at man i de enkelte medlemslande kan kompensere for valutakurssvingningernes virkning på de fælles priser.
Monetary instability since 1969 has led to the introduction of'monetary compensatory amounts' to compensate farmers in a number of member countries for the effect on common prices of fluctuations ¡n national currencies.
På den måde har man kunnet opretholde de fælles priser og afbøde kurssvingningerne — men på længere sigt medfører systemet en del konkurrenceforvridninger.
This system has rescued the common price apparatus by softening the impact of monetary changes but a prolonged use could distort competition.
D Fællesskabspræferencen er en uomgængelig følge af markedets enhed.
D Community preference is an indispensable corollary to the single market.
Told og landbrugsafgifter beskytter EF's marked mod import til lave priser og mod prissvingninger på verdensmarkedet.
Protection of the European market against low-priced imports and fluctuations on the world market is achieved by variable customs duties and/or levies which act as a 'sluice gate' at Community frontiers.
Disse afgifter virker som sluser ved Fællesskabets ydre toldmur.
In some cases this protection applies for only part of the year.
I visse tilfælde anvendes denne beskyttelse kun en del af året, i andre hele året. Mekanismen er som følger: Hvis prisen på de importerede produkter er lavere end EF's pris, opkræves der en afgift, der svarer til forskellen.
Free access is maintained without distorting competition in the common market.
Systemet sikrer i denne situation fri import til EF men hindrer en forvridning af konkurrencesituationen på EF's marked.
D Joint financial responsibility arises logically from the two preceding principles.
Hvis prisen i EF derimod er lavere end verdensmarkedspriserne, lægges der en afgift på eksporten.
In practice it means that all common agriculture policy spending and receipts throughout the Ten are directly accounted for in the Community budget.
D Den fælles finansiering er en logisk følge af de to allerede nævnte principper. Den giver sig udslag i, at såvel indbetalinger til EF som udbetalinger fra EF går direkte i eller ud af EF's kasse uanset hvor i Fællesskabet betalingen finder sted.
on the internal market, amounting to about 7 100 million ECU in 1982, ' covers purchases by intervention boards, storage costs, income aids and marketing subsidies.
Udgifterne afholdes af Den europæiske udviklings- og garantifond for Landbruget (EUGFL), som er en del af EF's budget. Fonden er opdelt i to afdelinger:
Expenditure on external sales, about 6 200 million ECU in 1982, covers the export rebates which bridge the gap between Community and world prices.
Fællesskabet har siden 1981 øget støtten til fremme af produktiviteten, til afbalancering af udbuddet og til udjævning af de regionale skævheder.
Since 1981 increased priority has been given to improving productivity, balancing markets and reducing regional disparities.
Der er således iværksat adskillige programmer rundt om i medlemslandene til fordel for vanskeligt stillede landbrugsområder, bjergegne og højsletter, hvor det er af betydning at opretholde et vist antal brug, samt middelhavsegnene, hvis problem jo er den tilspidsede konkurrencesituation, der vil blive en følge af EF's udvidelse med Portugal og Spanien.
A variety of programmes have been introduced for lesser favoured regions in all Member States. These include mountainous and hilly areas, where it is vital to keep a certain number of farmers on the land, as well as parts of the Mediterranean regions which face increased competition through the Community's enlargement to the south.
Denne støtte anvendes bl.a. til uddannelse af landbrugere, grundforbedring, kunstig vanding, genplantning med træer, produktforbedring og produktionsomstilling (gælder bl.a. vingårde).
The programmes include training schemes for farmers, aids to drainage, irrigation and afforestation, the improvement of product quality and incentives to switch to alternative crops, especially in wine­growing areas.
Den europæiske bevilling til disse formål er på 3,8 mia ECU/over fem år, og der ydes til hvert enkelt projekt en støtte på mellem 25 og 60 procent af de samlede udgifter, hvortil kommer, at der samtidig ydes støtte fra det pågældende medlemsland.
These aids have a five yearly budget of 3 800 million ECU. They cover between 25% and 60% of the cost of a project, with the remainder funded by the national authorities.
Hertil kommer, at også Den europæiske Investeringsbank og Den europæiske Fond for regional Udvikling yder henholdsvis lån og tilskud til forbedring af infrastrukturerne i landområderne (vanding, dræning, veje, elektrificering o.s.v.), til organisering af bondegårdsferier, til landbrugets forarbejdningsindustrier og til små og mellemstore virksomheders etablering i landområderne.
In addition, the European Investment Bank and the European Regional Development Fund supply, respectively, loans and grants for the improvement of rural infrastruc­ture, including irrigation, drainage, road and electricity projects and the development of tourism, processing industries and small and medium­sized businesses.
Der er fortsat mulighed for, at medlemslandene kan yde støtte til landbruget, når den ikke påvirker prisdannelsen og konkurrencen.
Extra national aids to farmers are also permitted, so long as they do not encroach on the common organization of prices and markets.
Den økonomiske afmatning har øget tendensen til sådanne nationale tilskud, men Europa-Kommissionen overvåger, at den ikke skaber konkurrenceforvridninger, som er uforenelige med de regler, der gælder for det fælles marked.
The economic crisis has increased the tendency of governments to try to bail out their farmers. The European Commission is careful to ensure that national aids do not distort competition and break the rules of the common market.
Gennemgår man nu punkt for punkt de fem formål, som Rom-traktaten har opstillet for den fælles landbrugspolitik, konstaterer man straks, at landbrugets produktivitet er steget hurtigt — fra 1968 til 1973 med 6,7 procent årligt og siden med gennemsnitligt 2,5 procent
□ Taking the five objectives of the common agricultural policy, one by one, it can be seen first of all that productivity has increased rapidly. From 1968 to 1973 production increased by 6.7% each year and by 2.5% a year thereafter.
(') 1 ECU (europæisk valutaenhed) = ca. 8,0 kr. pr. 15. april 1983.
One ECU (European Currency Unit) = about £0.60.
I alt er antallet af landbrugere i EF faldet med 55 procent siden 1960.
The regularity of supply, both in quantity and price, has as much to do with third country trade as internal production.
D Hvad angår landbrugernes levestandard, steg deres indkomster fra 1968 til 1973 i samme takt som indkomsterne i samfundet iøvrigt, hvilket vil sige med ca. 3,0 procent om året.
D Reasonable consumer prices have been maintained for most products.
Som følge af den generelle økonomiske afmatning faldt landbrugernes realindkomster fra 1979 til 1981 for i 1982 at rette sig noget op.
Since 1973 farm-gate prices have increased less than food prices in the shops and less than prices as a whole.
Dette billede dækker imidlertid over. at der fra den ene landmand til den anden er store forskelle efter produktionens art, bedrifternes størrelse og vilkårene i de enkelte regioner.
European agriculture has made a not inconsiderable contribution to the fight against inflation.
D Den fælles landbrugspolitik har evnet at sikre forsyningerne.
Europe has been sheltered from periodic booms in sugar prices and the sharp rise in cereal prices in 1974-75.
Europa har ikke. siden medlemslandene etablerede den fælles landbrugspolitik, kendt til egentlige mangelsitua­tioner, selv om Europa endnu ikke er selvforsynende på alle punkter.
On the other hand, surpluses have accumulated in certain sectors.
Fællesskabet er fortsat verdens største importør af fødevarer og er altså aldeles ikke protektionistisk på landbrugsområdet.
It has been necessary to dispose of these by costly and sometimes controversial methods, such as subsidizing exports, denaturing and social handouts.
Fællesskabet køber fortsat adskillige landbrugsvarer som f.eks. foder (bl.a. majs og soja), tropiske produkter m.v.
Other surpluses are more serious. They are structural surpluses, in other words massive and permanent.
De stabile forsyninger med fødevarer skyldes således såvel den interne produktion som kontakten til lande udenfor EF.
It should be pointed out, however, that in these sectors the management of the common agricultural policy is severely limited in various ways.
D Den fælles landbrugspolitik har for de fleste produkter også kunnet sikre rimelige forbrugerpriser.
Milk production is a vital source of income to many small farmers, especially in mountainous areas.
Landmandens priser er siden 1973 i gennemsnit steget mindre end andre priser — men forbrugerpriserne på fødevarer er steget noget mere end prisen til landmanden.
Butter faces competition from margarine manufactured from cheap imported products but the Community has no global policy on the supply of oils and fats.
Europas landmænd har således ydet et ikke ubetydeligt bidrag til kampen mod inflationen.
The Community imports 1.3 million tonnes of cane sugar a year as part of its Third World cooperation policy.
□ Det er også lykkedes at opretholde stabile markeder.
But what is the cost of Green Europe?
Fællesskabet blev således skånet for to kraftige prisstigninger på sukker og en højprisperiode i 1974­1975 for korn.
Agricultural expenditure in the Community represents less than 0.5% of the gross domestic product of member countries and 2.5% of consumer expenditure on food.
Til gengæld er der opstået for store fødevarelagre for visse produkters vedkommende lagre som det i flere tilfælde har kostet dyrt at få afsat: støtte til eksport, fordeling til sociale formål, denaturering m.v.).
It accounts for about two thirds of the entire Community budget.
Dette har ikke været populært.
This may appear disproportionate but there is a simple explanation.
Nogle af overskud­dene har været konjunkturbestemte svingninger som følge af landbrugets afhængighed af naturen, mens andre har fået en strukturel karakter.
European integration has gone furthest in the agricultural sector.
Og disse massive og stadige overskudsproduktioner er naturligvis langt alvorligere.
In other sectors, the main burden of expenditure is still carried by national budgets.
Hvad koster den fælles europæiske landbrugspolitik?
The Community's total financial resources are limited.
Fællesskabets udgifter til landbruget udgør ca. 0,5 pet. af medlemslandenes samlede bruttonationalprodukt og 2,5 pet. af forbrugernes udgifter til fødevarer.
At the end of 1981, the Commission pointed out in its communication on Orientations for European agriculture' ' that the growth in agricultural production and spending necessitated a prudent pricing policy, especially since Europe now supplies most of its own food needs and is even running into surplus.
De udgør også henved to tredjedele af Fællesskabets samlede udgifter. Dette virker som en forvridning, men forklaringen er den enkle, at den
But the communication also calls for a strengthening of the Community's work on agricultural structures.
europæiske integration er kommet længst på landbrugsområdet. I alle andre erhvervssek­torer afholdes hovedparten af udgifterne fortsat af de enkelte medlemslande.
Π The search for market balance should allow, within the existing budget ceiling, a periodic review of price levels as well as an improvement of terms for Mediterranean agriculture.
Fællesskabets finansielle muligheder er begrænsede.
A number of measures have already been taken to improve the balance of the market for dairy products, sugar, wine, cereals and rape­seed.
D Opretholdelse af markedsligevægt bør hverken udelukke en tilpasning af landbrugspri­serne indenfor den eksisterende budgetramme eller en forbedring af vilkårene for visse middelhavsproduktioner.
It is becoming increasingly difficult to give an absolute guaranteee of a set level of aid or prices for an unlimited quantity of produce.
Der er allerede gennemført visse foranstaltninger for at afskaffe uligevægten vedrørende mælk, sukker, vin, korn og olieholdige frø (raps), fordi det naturligvis bliver vanskeligere og vanskeligere at garantere prisniveauet for ubegrænsede mængder.
Community financial responsibility must be restricted, whilst respecting the principles of the common agricultural policy which control the operation of the common market for agricultural and industrial goods and therefore the very existence of the Community.
Vil man imidlertid nedsætte Fællesskabets bidrag til den fælles landbrugspolitik og samti­dig opretholde de grundlæggende principper om et frit marked for landbrugsvarer og industrivarer, må landbrugerne selv tage det økonomiske ansvar for afsætningen af den del af produktionen, som overstiger visse produktionsmål.
This means that farmers must take over the financial responsibility for disposing of surpluses beyond a certain production threshold.
Medansvarsprincippet an­vendes vedrørende sukker, mælk, korn og olieholdige frø.
This principle of financial co­responsibility is already applied to dairy, sugar, cereals and rape­seed producers.
Endvidere har Kommissio­nen til hensigt at udvikle eksportpolitikken og fødevarehjælpen til udviklingslandene samt at begrænse sin import af kornsubstitutter til foderbrug i det omfang det kan lade sig gøre uden at krænke Fællesskabets internationale forpligtelser.
At the same time, the Community intends to expand its exports and food aid to the Third World and stabilize imports of cereal substitutes for animal feed, whilst respecting its international obligations.
□ Prispolitikken alene kan ikke sikre såvel en rimelig indkomst for landbrugerne som opretholdelse af bedrifterne.
Π Price policy alone cannot guarantee a reasonable income to farmers and guarantee the survival of an adequate agricultural sector.
Fællesskabet må derfor i højere grad tilskynde landbruget til at specialisere sig efter de naturlige vilkår — et behov, der vil vokse med udvidelsen med Portugal og Spanien.
The Community, as it enlarges to the south, must therefore strive to specialize its agricultural production to exploit natural advan­tages.
Fællesskabet må fremme kvalitetsproduktioner og styrke strukturpolitikken ved at fremme moderniseringen indenfor landbruget, ved at indsnævre indkomstforskellene i landbruget og fremme udviklingen i særligt vanskelige regioner.
It must encourage quality produce and strengthen its socio­structural policy to speed up the modernization of farms, reduce income disparities and and encourage the development of problem regions.
Disse regioners problemer løses imidlertid ikke ved foranstaltninger, der kun er begrænset til selve landbruget.
The difficulties of these regions cannot be solved through agricultural development alone.
Derfor har Fællesskabet da også et helt register af strukturforanstaltninger.
This is why the Community has introduced a wide range of structural programmes.
Det er netop på dette område på vej med et forslag om, at man i middelhavsregionerne iværksætter »integrerede udviklingsprogrammer«, der indeholder en lang række forbedringer for landbruget, men som også rummer infrastrukturforanstaltninger, energiforanstaltninger, beskæftigelsesfor­ anstaltninger, tilskyndelse til turisme og tilskyndelse til opretholdelse af små og mellem­store virksomheder ■
It is, for instance about to launch integrated development programmes for rural areas in the Mediterranean region, including measures to improve agriculture, but also projects involving infrastructure, fishing, energy, employment, tourism, small and medium­sized enterprises, etc. ■
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber
- Windsor House, 9/1 5 Bedford Street, Belfast BT2 7EG - Tel. 40708
Kontoret for De europæiske Fællesskabers officielle Publikationer
Catalogue number: CC-AD-83-01 0-EN-C
»Det blå Europa« blev skabt den 25. januar 1983.
'Blue Europe' came into being on 25 January 1983.
Datoen markerer overgangen fra børneårene til voksenalderen for den fælles fiskeripolitik.
To be more exact, the date saw the coming of age of the common fisheries policy.
Fra denne dato har Det europæiske Fællesskab haft en samlet lovgivning til styring af hele denne erhvervssektor.
The European Community now has a comprehensive body of laws to regulate the economy of the fishing industry.
Hvorfor skal fiskeripolitikken være europæisk?
Why a European policy?
I fiskeriets »gyldne tid« i efterkrigsårene oplevede fisk som fødemiddel stor fremgang.
To answer this question, it is necessary to go back to the years immediately following the 1939-45 war.
Indtil da havde fisk været betragtet som en fattigmandsspise, men fiskeriet bidrog i de år til at begrænse mangelen på fødevarer.
These were the 'golden years' for the European fishing industry.
Det gik strygende for erhvervet.
Fish, hitherto considered a food for the poor, was suddenly much sought after because other types of food were in short supply.
Ressourcerne var overvældende, fordi de så godt som ikke var blevet udnyttet i årene fra 1939 til 1945.
Fish stocks were abundant because they had been virtually unfished throughout the war years.
Siden da har fisk været en væsentlig fødevarereserve.
From that time on, fisheries products have established themselves as an important food resource.
Skønt erhvervet kun beskæftiger 200 000 mennesker i Fællesskabet (mod 8,5 mio i landbruget), danner det basis for en erhvervsøkonomisk særdeles væsentlig industri i mange kystegne, som i også mange tilfælde er vanskeligt stillede.
The sector provides only 200 000 jobs in the Community, compared with 8.5 million in agriculture. But the industry is of crucial economic importance in many otherwise disadvantaged coastal areas.
Rom-traktaten, der blev indgået i 1957, foreskriver oprettelse af en fælles fiskeripolitik som en detalje i eller et supplement til den fælles landbrugspolitik.
In 1957 the Treaty of Rome envisaged the creation of a common Community fisheries policy as part of the common agricultural policy or 'Green Europe'.