natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det offentlige betaler ligeledes udgifter i forbindelse med fødsel og dækker eventuelle underskud i tilfælde af, at pensionisters bidrag ikke dækker de faktiske udgifter til sundheds- og syge pleje.
Also the government pays the costs of confinements and meets any deficits in pensioner contributions when such contributions do not cover the costs of health care.
Der findes i Luxembourg kun ét specialiseret selskab for privat sygeforsikring; det spiller kun en ringe rolle og beskæftiger sig med supplering af ydelserne fra den almindelige sygeforsikring.
There is only one specialized health care insurance company in Luxembourg and its role is small and concerned with supplement ing social insurance benefits.
Udgifterne inden for den private sektor udgør ca. 2% af de samlede udgifter til sundheds- og sygepleje i landet.
The expenditure of the private sector is equal to about 2% of the total cost of health care in the country.
Siden 1974 har de fleste sundhedsydelser været gratis.
Since 1974 most health care benefits have been provided free of charge.
I følgende tilfælde betales en del af udgifterne af patienterne: ved første hjemmebesøg af en læge (20% af udgiften betales af patienten); lægemidler undtagen for indlagte patienter (15% af udgiften betales af patienten); kunstige tænder (20%, men kun såfremt patienten ikke har fået foretaget en årlig tandundersøgelse).
The cost os the following items are financed in part by patients: the first home visit of a doctor (20% of the cost is paid by the patient); pharmaceuticals exept for in-patients (15% of the cost is paid by the patient); and false teeth 20% (but only if the patient has not had an annual dental inspection).
I 1966 anvendtes 2,1% af BNP på sundheds- og sygepleje, mens der i 1971 anvendtes 2,5% og i 1976 3,6%.
The percentage of GNP spent on health care was 2.1% in 1966, 2.5% in 1971 and 3.6% in 1976.
Ved disse skøn tages der kun hensyn til offentlige udgifter, hvorimod der ses bort fra private udgifter, idet der ikke foreligger skøn over disse.
These estimates take account of public expenditure only and ignore private outlays for which there are no expenditure estimates.
Der gøres i dette afsnit ikke forsøg på at sammenfatte udgifterne for den almindelige forsikring, den private forsikring og private (ikke—forsikredes) udgifter.
Aggregation of the expenditure flows resulting from social insurance, private insurance and private (non-insured) outlays is not attempted in this secti.on.
Formålet er blot at give et fingerpeg om fordelingen af sygekasser nes udgifter og disses stigningstakt.
The objective is merely to give some indication of the expenditure pattern of the sickness funds and its rate of growth.
Udgifternes fordeling og stigningstakt
The expenditure pattern and its rate of growth
I 1975 udgjorde de samlede udgifter til sundhedsvæsenet 3 281,3 mio LFR; heraf stammede 3 085,5 mio LFR fra sygeforsikringen, 58,1 mio LFR fra privat forsikring og 137,7 mio LFR fra sociale bistandsydelser.
In 1975 the total expenditure level on health care was LFR 3 281.3 million of this total LFR 3 085.5 million was social insurance expenditure, LFR 58.1 million was voluntary insurance and LFR 137.7 million was social assistance.
Private husholdningers udgifter til sundheds— og sygepleje er steget med 68% fra 1970 til 1974.
Health care expenditure of private households has risen by 85% from 1970 to 1975.
Det mest bemærkelsesværdige ved udgifterne er måske det offentliges stigende andel.
Perhaps the most noteworthy fact about expenditure is the increase in the size of the goverment's involvement.
I 1970 dækkede regeringen 6,2% af den almindelige sygeforsikrings udgifter, mens det tilsvarende tal for 1975 var 24,9% (mere end 767 mio LFR).
In 1970 the government met 6.2% of social insurance expenditure. By 1975 the government was meeting 24.9% (over LFR 767 millions).
YDELSER
Page 82
78 laboratorieydelser, fødselshjælp, tandpleje, forbindssager, befordring og udgifter til lægemidler.
This care includes general and specialist care, hospitalization, laboratory services, maternity services, dental care, appliances, transport and pharmaceutical costs.
Patienternes betaling for behandling er omtalt under afsnit H.3.1.3.2.
The charges for health care are outlined in section H.3.1.3.2.
Dette afsnit vedrører mængden og fordelingen af læger og sygehussengepladser samt prisen på disse faktorer.
This section is concerned with the quantity, price and distribution of doctors and hospital beds.
Det giver kun et ufuldstændigt billede af ressourcesituationen i Luxembourg, men belyser dog en række vigtige sundhedspolitiske spørgsmål af samme karakter som dem, der findes i andre medlemsstater i Fællesskabet.
Although this is only a partial picture of the resource situation in Luxembourg, it highlights some important policy issues whose character is similar to those existing in other member countries in the EEC.
I 1977 var der 133 alment praktiserende læger og 275 speciallæger i Luxembourg (i alt 408).
In 1977 there were 133 general practitioners and 275 specialists (total 408) doctors in Luxembourg.
Speciallægerne driver i almindelighed privat praksis.
The specialists generally work in private practices.
Der findes ikke noget lægevidenskabeligt fakultet i landet.
There is no medical school in the country.
I 1976 var der i Luxembourg 30 sygehuse med i alt 4 225 sengepladser.
In 1976 there was 30 hospitals in Luxembourg with 4 225 beds.
Af disse 30 var 17 offentligt ejede og 13 privatejede.
Of these 30 hospitals, 17 were publicly owned and 13 were privately owned.
Den gennemsnitlige ind læggelsestid ved akut behandling på offentlige sygehuse var i 1976 12 dage.
The average length of stay for acute care in public hospitals in 1976 was 12 days.
Siden 1976 har regeringen ført kontrol med ekspansionen inden for sygehus sektoren, og der er ved at blive udarbejdet en samlet planlægning.
Since 1976 the government has controlled hospital expansion and a national plan is being formulated.
Lægerne modtager honorar pr. tjenesteydelse, og honorarernes størrelse fastsættes ved forhandling mellem det centrale udvalg og lægernes organisation (se afsnit H.I.2.2.).
Doctors are paid on a fee per item of service basis and the fees are negotiated between the central committee and the doctors' association (H.l.2.2.).
Dette gælder dog ikke sygehuslæger på centralsygehuset i Luxembourg, der er ansat direkte af sygehuset, og som aflønnes som funktionærer.
The exceptions are hospital doctors in the central hospital in Luxembourg who are employed directly by the hospital on a salary basis.
Sygehustaksterne udgør et fast beløb pr. dag, der er ens over hele landet, og som betales af sygekasserne.
Hospital tariffs are paid at a uniform national rate by the sickness funds on a daily rate basis.
Disse takster dækker kun opholdsudgifterne.
These tariffs cover only the hotel costs of hospital care.
Lægerne betales særskilt.
The doctor is paid separately.
J. SUNDHEDS- OG SYGEPLEJE I NEDERLANDENE
HEALTH CARE IN THE NETHERLANDS
Den første landsdækkende lov vedrørende finansiering og tilrettelæggelse af sundheds- og sygeplejen i Nederlandene blev vedtaget i 1941. Denne lovgivning er senest blevet revideret og udvidet i 1964 (sygekasseordning) og i 1968 (AWBZ: ordning til dækning af større risici).
The first national regulation to affect the finance and provision of health care in the Netherlands was enacted in 1941 This regulation was most recently revised and expanded in 1964 (sickness fund system) and 1968 (AWBZ: heavy risks scheme).
Forvaltningen af sygeforsikringsordningen er decentraliseret og påhviler sygekasserne.
The administration of the social insurance health care system is decentralized and in the hands of sickness funds.
Regeringens rolle inden for sundhedsvæsenet er begrænset til regulering og godkendelse af lægernes honorarer og hospitalernes takster, planlægning af ordningen samt regulering og godkendelse af satserne for beta ling af bidrag til sygekasserne.
The government's role in health care is limited to the regulation and approval of fees for doctors and hospitals, the planning of the system and the regulation and approval of the contribution rates to the funds.
Ministeren fastsætter efter udtalelse fra et sygekasseråd sygeforsikringspræmiens størrelse.
The minister determines the premium for the health insurance on the advice of the Sickness Funds Council.
Ministeren kan nedlægge veto mod enhver aftale, der indgås af sygekasserne og godkendes af sygekasserådet.
The Minister can veto all agreements which are made by the funds and approved by the Sickness Funds Council.
Ministeren benytter sig dog sjældent af denne vetoret.
However the Minister rarely uses this veto.
Sygekasserne
Sickness Funds
Sygekasserådet fører tilsyn med samtlige sygekasser.
All sickness funds are supervised by the Sickness Funds Council.
Rådet består af 35 medlemmer (ligeligt sammensat af repræsentanter for sygekasseorganisationerne, det medicinske personale, ansatte, arbejdsgivere samt repræsentanter udnævnt af social- og sundhedsministeren tillige med fire repræsentanter for AWBZ), og administrerer den fælles fond, hvortil forsikringsbidragene til de obligatoriske sygekasser indbetales.
The Council is made up 36 members, (equal representation of the sickness funds organizations, health care providers, employees, employers and nominees of the Minister of Social Affairs and Public Health, together with four representatives appointed for AWBZ, and administer the General Fund into which compulsory sickness fund's insurance contributions are paid.
Det er en betingelse for udbetaling af penge herfra, at læger og sygehuse fremlægger regninger (det er altså et åbent system); rådet spiller endvidere en rådgivende rolle i forholdet til ministeren.
The allocation criteria for this money is determined by the submission of bills by health care providers (i.e. it is an open-ended system), the Council also has an advisory role vis à vis the Minister.
Den almindelige sygeforsikringsordning (1964) forvaltes for øjeblikket af 71 sygekasser, der er sammensluttet i fire landsomfattende organisationer.
At present the general scheme (1964) is administered by 71 sickness funds and these are federated into four national organizations.
Disse sammenslutninger danner igen fællesforeningen af sygekasser, der bl.a. fører forhandlinger om lægehonorarer.
The federations combine to form the Joint Association of Sickness Funds e.g. to negotiate doctors' fees.
AWBZ-ordningen til dækning af større risici (1968) forvaltes af
The heavy risks social insurance programme (AWBZ 1968) is administered by the sickness funds, by private insurers and by public law bodies entrusted with the health care protection of civil servants.
I øvrigt
Other
Der findes en uafhængig præventionsfond, der hovedsagelig beskæftiger sig med forskning, og som uddeler midler til forskellige institutioner, der arbejder med præventiv medicin.
An independent Prevention Fund is concerned largely with research and shares out resources for various preventive medicine institutions.
Midlerne hidrører fra de organer, der for valter den almindelige ordning og ordningen til dækning af større risici.
These monies are paid to it by the bodies administering the general scheme and the heavy risks scheme.
Korsorganisationerne driver plejevirksomhed, og har stor betydning ved at sørge for forebyggende pleje.
The Cross organizations provide nursing services and are important in organizing preventive care.
Der findes tre sådanne kors-organisationer (grøn, hvid/gul og orange/grøn).
There are three Cross organizations (Green, White-Yellow and Orange-Green).
11 ud af 13 millioner nederlændere dækkes af disse organisationer, der finansieres af abonnenter (28,4%) og tilskud fra det offentlige (hvoraf størsteparten er statstilskud).
11 out of 13 million Dutch citizens are covered by these organizations and they are funded out of subscriptions (28.4%) and government subsidies, (most, but not all of which comes from Central government).
Ydelserne i henhold til den almindelige sygeforsikringsordning kan suppleres med en frivillig tillægsforsikring, der ydes af sygekasserne, eller ved privat forsikring.
General scheme benefits can be supplemented with voluntary additional cover from the sickness funds and with private insurance.
De 30% af befolkningen, der ikke dækkes af den almindelige ordning, må selv betale sundheds- og sygepleje.
The 30% of the population who are not covered by the general scheme buy private care.
Som følge heraf findes der et ret stort marked for privat sygeforsikring.
As a consequence the private health care insurance market is quite large.
Der findes talrige private organisationer, der yder privat sygeforsikring, og deres præmieindtægt var i 1978 3 100 000 000 HFL.
There are numerous private organizations offering private health care insurance cover and the premium income in 1978 was HFL 3 100 million.
Den almindelige ordning giver fuld dækning, og medlemsskab er obligatorisk for ansatte, der tjener mindre end 36 200 HFL. (1978) om året (eller 118 HFL om dagen).
The general scheme offers a full coverage and membership is compulsory if the employee is earning less than HFL 36 200 (1978) per year (or HFL 118 per day).
Som følge heraf dækker ordningen 73% af befolkningen (heraf er cirka 16% frivillige medlemmer, hvis indtægt ligger under den nævnte indtægtsgrænse, men som ikke er tvunget til at lade sig forsikre, og yderligere 20% er pensionister, hvis husstandsindtægt er mindre end 20 409 HFL, og som har valgt at tilslutte sig ordningen).
As a result of this the scheme covers 73% of the population (about 16% of this 73% are voluntary members who earn less than the earnings' ceiling but are not compelled to take cover and a further 20% are pensioners whose annual family income is less than HFL 20 409 and have elected to join the scheme).
Ordningen vedrørende dækning af større risici byder på et begrænset antal ydelser, men dækker til gengæld befolkningen 100%.
The heavy risks programme offers a restricted list of benefits but covers 100% of the population.
De forsikredes bidrag
Contributions_by_the insured
Bidragene til den almindelige forsikringsordning bruges til finansiering af kontant- og naturalydelser.
The contributions to the general scheme finance benefits in kind.
Bidragssatsen for tvungne medlemmer af denne ordning (juni 1978) var 8,2% af den daglige indtægt op til en indtægtsgrænse på 118 HFL.
The contribution rate for compulsory members of this scheme (June 1978) was 8.2% of daily earnings up to a ceiling of HFL 118.
Normalt deles betalingen af dette bidrag ligeligt mellem arbejdsgiveren og den ansatte.
Normally this contribution is divided equally between the employer and the employee.
Frivillige medlemmers bidrag varierer fra region til region.
Voluntary members contribute amounts which vary from region to region.
For øjeblikket (1978) varierer bidraget fra 91 til 115,5 HFL. pr. måned for forsikrede over 16 år (gennemsnitsbidraget (1977) var 107,15 HFL pr. måned).
At present (1978) they range from HFL 91 to 115.5 per month for each insured person over the age of 16: (the average rate (1977) was HFL 107.15 per month).
Størrelsen af de ældres bidrag til denne ordning afhænger af bidragyderens husstandsindtægt (for øjeblikket går skalaen for enlige fra 25,10 HFL pr. måned til 149,75 HFL pr. måned, afhængigt af indtægten).
The contribution rates of the elderly in this scheme vary with the family income of the contributor (at present the range for single people varies from HFL 25.10 per week to HFL 149.75 per month depending on income).
Bidragssatsen i forbindelse med ordningen til dækning af større risici andrager 2,86% af indtægten op til en indtægtsgrænse på 41 750 HFL pr. år.
The contribution rate for the heavy risks scheme is 2.86% of income up to the overall earnings ceiling of HFL 41 750.
Denne præmie betales af den ansatte eller borgeren.
This premium is paid by the employee or resident.
Tilskud_fra_det_offent1ige
Government_contribution
I Nederlandene yder det offentlige væsentlige bidrag til dækning af udgifterne til sundhedsvæsenet.
Government contributions to the cost of health care in the Netherlands are substantial.
Staten finansierer tilskud til korsorganisationerne og hermed beslægtede organisationer (i 1974 udgjorde disse tilskud 12,9% af udgifterne).
Central government finance flows into the Cross societies and related organizations (in 1974 this amounted to 12.9% of expenditure).
Provinserne og kommunerne yder ligeledes et væsentligt bidrag i form af tilskud, der udgør yderligere 2,1% af udgifterne.
The provinces and the municipalities also make a substantial contribution in the form of subsidies contributing a further 2.1% of expenditure.
Som nævnt ovenfor (afsnit J.l.2.3.) hidrører en væsentlig del af indtægterne fra den private sektor.
As noted above (J. 1.2.3.) private sector income is substantial.
De fleste ydelser i henhold til den almindelige sygeforsikringsordning ydes gratis, idet der dog er visse undtagelser.
Most benefits under the general social insurance scheme are provided free of charge.
Således betales f.eks. 60% af udgifterne til anskaffelse af kunstige tænder af den forsikrede.
There are exceptions e.g. 60% of the cost of providing false teeth has to be paid by the beneficiary.
Patienter, der får adgang til plejehjem og andre faciliteter med tilknytning til AWBZ-ordningen (større risici), skal bidrage til plejeomkostningerne, såfremt opholdet strækker sig ud over et år.
Also patients admitted to nursing homes and other facilities under AWBZ (heavy risks) programme have to contribute towards
Bidraget hertil er afhængigt af indtægten.
- 86 - the cost of care after they have stayed more than one year.
Indtægtskilderne sammenfattes i tabel 1.
The income sources are summarized in Table 1.
Finansieringen af sundheds- og sygeplejen
The finance of health care
Staten finansierer forebyggende sundhedspleje og en del af kors-organisationernes virksomhed.
The national government finances preventive care and some services of the Cross Organization.
Provinserne yder ligeledes tilskud til forebyggende sund hedspleje og en del af kors-organisationernes virksomhed.
The provinces are also subsidizing preventive care and some services of the cross organizations.
Kommunerne finansierer den kommunale sundhedstjeneste, kors-organisationernes virksomhed og undertiden underskuddet i større kommunale sygehuse.
The municipalities are financing municiDal health services, cross organizations and sometimes the deficits of large general municipal hospitals.
Under patienternes bidrag er modtaget både offentlig og privat forsikring.
Under patients are included social and private insurance.
Ifølge officielle skøn blev 5,3% af BNP i 1968 anvendt til sundheds- og syge pleje, mens procentdelen i 1971 var 6,8% og i 1976 8,6%.
According to official estimates the percentage of GNP spent on health care was 5.3% in 1968, 6.8% in 1971 and 8.6% in 1976.
Udgifternes art
Expenditure_characteristics
Dette afsnit er ikke et forsøg på at sammenfatte og drøfte samtlige udgiftsstatistikker.
Aggregation and discussion of all the expenditure statistics is not attempted in this section.
Formålet er blot i grove træk at beskrive fordelingen af udgifterne til den almindelige ordning og udgifternes stigningstakt.
The objective is merely to give some indication of the expenditure pattern of the general scheme and its rate of growth.
Fordelingen af udgifterne
The expenditure pattern
I 1968 androg de samlede udgifter til sundheds- og sygepleje 2 891 000 000 HFL.
In 1968 the total expenditure on health care in 1968 was HFL 2 891 million.
Udgifterne steg til 6 470 000 000 HFL i 1972 og 11 303 000 000 HFL i 1975.
This expenditure level rose to HFL 6 470 million in 1972 and HFL 11 303 million in 1975.
De forskellige udgiftsposter og de samlede beløb er anført i tabel 2.
The expenditure categories and totals are set out in Table 2.
Udgifter til sundheds- og sygepleje 1968-1975
Health care expenditure 1968-1975
1975 (skøn)
L975 es bimated
Udgifternes stigningstakt
The growth of expenditure
Den årlige relie stigningstakt for udgifterne i forbindelse med den almindelige ordning og de andre sektorer inden for det nederlandske sundhedsvæsen har, som BNP-statistikkerne viser, været betydelig.
The annual rate of growth of expenditure of the general scheme and the other component parts of the Dutch healthcare system has been substantial as the GNP statistics indicate.
YDELSER
J. 4 BENEFITS
Medlemmerne af den almindelige ordning har ret til kortvarig læge- og syge husbehandling, medicinsk behandling, tandpleje og andre former for behandling, hvilket ligeledes gælder de gennem ham medforsikrede.
The general scheme gives its members the right to short-term medical, pharmaceutical, dental, hospital and other types of care for the insured and his/her dependents.
Den forsikrede skal læde sig registrere hos en praktiserende læge, der er godkendt af den sygekasse, hvoraf han er medlem.
Every insured person is required to register with a physician approved by the Fund to which he belongs.
De fleste alment praktiserende læger arbejder i selvstændig praksis, skønt gruppepraksis og sundhedscentre bliver stadig mere almindelige og fremmes af regeringen.
Most general practitioners work in solo practice although group practice and health centres are increasing in number and are favoured by the government.
Lægers gennemsnitlige patienttal er 2 633, hvoraf 1 900 er forsikrede i henhold til den almindelige ordning.
The average doctor list size is 2 633 of whom 1 900 are insured in the general scheme.
Patienten betaler ikke for lægens ydelser, idet denne betales direkte af sygekasserne på grundlag af antallet af patienter.
The services of the doctor are provided free of charge and the doctor is paid directly by the sickness funds on a capitation basis.
Speciallægebehandling ydes kun efter henvisning fra patientens alment praktiserende læge.
Specialist care is provided only after authorization by the patient's general practitioner.
Speciallægebehandling kan ydes på sygehuse, i ambulatoriske klinikker eller i speciallægens praksis, men sjældent i hjemmet.
Specialist care may be provided in hospital in an outpatient clinic or in the specialist's premises. Specialist care in the home is rare.
Tandpleje er gratis for børn under 4 år.
Dental care is obtained free of charge for children under four.
De øvrige personkategorier kan mod en beskeden betaling købe et behandlingskort, der er gyldigt i 6 måneder, og som giver indehaveren ret til gratis behandling (det gælder f.eks. fyldninger og tandudtrækninger) eller behandling, hvortil der ydes tilskud (det gælder f.eks. anskaffelse af kunstige tænder).
Other persons can buy a treatment certificate at a low price, which is valid for six months and entitles the holder to free (e.g. fillings and extractions) and subsidizes (e.g. the provision of false teeth) treatment.
Lægemidler udleveres i byområder af apoteker og i visse landdistrikter af læger. Al medicin og alle forbindsstoffer er gratis.
Pharmaceutical products are dispensed by chemists in urban areas and by doctors in some rural areas.
Sygehusbehandling er for medlemmer af den almindelige ordning gratis i indtil 365 dage.
Hospital treatment for periods of up to 365 days is provided free of charge for all general scheme fund members.
Patienter, der ikke dækkes af den almindelige ordning, betaler for alle de ovenfor nævnte lægelige ydelser af deres egne midler, medmindre de dækkes af en privat forsikring.
Those not covered by the general scheme pay for all the health care benefits listed above out of their own resources or by private insurance.
Hele befolkningen er imidlertid forsikret med hensyn til udgifter til behandling i plejehjem samt sygehusbehandling ud over de første 365 dage.
However all the population is insured against the cost of treatment in nursing homes and hospital care after the 365th day.