natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Som følge af sin globale karakter kunne præmieforhøjelsen derfor begrænse kon kurrencen mere, end det ville have været nødvendigt for at nå det tilstræbte mål.
The latter, however,varied markedly from one company to another.
Kommissionen havde derfor ikke overskredet sine skønsmæssige beføjelser med hensyn til anvendelsen af Traktatens artikel 85, stk; 3, da den fastslog, at ulemper ne ved den valgte løsning ud fra et konkurrenceretligt synspunkt var større end fordelene, og at der således ikke var tale om nogen forbedring af forsikringsydelser. ser.
In these circumstances, ageneral increase in rates was likely to restrict competition more than necessaryto achieve the objective.In finding that the advantages of the arrangemenr wereoutweighed by the disadvantages for comperition so thar no net improvemenr in insurance service had resulted,the Commission had nor, rhe Court concluded,exceeded the boundsof its discretionin applying Article 85(3).
Domstolens dom har bestyrket Kommissionen i dens poltik, som går ud på at tillade omfattende samarbejde mellem forsikringsselskaber, når formålet hermed er at nå frem til grundpræmier (»nettopræmier«), som kan dække erstatningsomkostningerne, men ikke at acceptere kollektiv fastsættelse af de endelige »bruttopræmier«, som betales af kundere, fordi dette betyder udelukkelse af enhver form for priskonkurrence på markederne for forsikringsydelser.
The judgment can be seen as a confirmation of the Commission's policy ofallowing extensivecooperation between insurers in establishing basic ('net')premiums in line with loss experience,but not accepring collective fixing'ofthe final ('gross') premiums paid by rhe customer, as this would completelyeliminate price competition on the markets for insurance services.
I ANTIB-dommen ') stadfæstede Domstolen Kommissionens beslutning i EATE-sagen 2), hvor Kommissionen havde erklæret et fragtudligningssystem, der
The judgment in Antib I upheld the Commission's decision in rhe EATEleuy case.2 In this decision the Commission had declared a levy scheme introduced in the French inland waterway industry under an agreement between two trade associations,Antib - the National Association of Self-Employed
') Se fodnote Ib) på side 89. ') EFT L219 af 17.8.1985, s. 35.
See footnote 1(b) on page 87 .
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER var indført ved en brancheaftale, for uforenelig med forordning (EØF) nr. 1017/68 ')· Den anfægtede aftale var indgået mellem to franske erhvervssammenslutninger, Association Nationale des Travailleurs Indépendants de la Batellerie (ANTIB) og Chambre Syndicale Nationale des Courtiers des Frets Fluviaux.
Batellerie)and the National Federationof Inland Waterway Forwarding Agents (ChambreSyndicale Nationale des Courtiers des Fröts Fluviaux),to be contraryto Regulation (EEC) No 1017168.
Ved aftalen fik fragtagenterne pålagt pligt til at opkræve en afgift på 10 % af al fragt for transport af gods, der eksporteres fra Frankrig, uanset om transporten gennemføres af franske eller udenlandske transportører.
1 Under this agreement the forwarding ag€ntscharged a levy of l0o/o of freights on all charters arrangedat French inlandwaterway freight exchanges for destinations abroad, whether the carriage wasto be undertaken by French or foreign carriers.
Provenuet af denne afgift skulle tilfalde det franske andelsforetagende, Entreprise Artisanale de Transport par Eau (EATE), som tilbagebetalte en del heraf til medlemmerne, medens resten anvendtes til frem me af fransk flodskibsfart i al almindelighed og til den af EATE indførte turnusordning (»tour de role«) i særdeleshed.
The proceeds of the levywere remitted to the EATE (EntrepriseArtisanale de Transport par Eau), acooperative of owner-boatmen,which refundedthe levy to members and usedthe rest to promore the general interests of inland waterway carriers liftingcargoes through the exchangesystem. system.
I Kommissionens beslutning blev det derfor fastslået, at det franske fragtudligningssystem var i strid med artikel 2, i forordning (EØF) nr. 1017/68, der svarer til Traktatens artikel 85, stk. 1. Kommissionen afviste desuden fritagelse i henhold til artikel 5 i samme forordning (der indholdsmæssigt svarer til Traktatens artikel 85, stk. 3), fordi de fordele, denne ordning var forbundet med, blev modsvaret af uforholdsmæssigt store ulemper for konkurrencen.
The decision therefore found that the levy chargedunder the French freight exchange system infringed Article 2 of Regulation7077/68, which correspondsto Aiticle S5(1).An exemption under Article 5 of Regulation 1017/68 (corresponding to Article 85(3)) was refused because thebenefits sought by the scheme were obtained at the cost of serious disadvantagefor competition.
Domstolen tilsluttede sig denne opfattelse og afviste ANTIB's anbringender som ubegrundede.
The Court concurredwith the Commission's view and dismissed Antib's appeal.
§ 4 — Anvendelse af artikel 85, stk. 3, på aftaler om tilrettelæggelse af messer og udstillinger
S 4 - Application of Article 85(3) to trade fairsand exhibitions
I ANCIDES-sagen ') fik Domstolen lejlighed til at udtale sig nærmere om betingelserne for fornyelse af en individuel fritagelse fra kartelforbuddet (artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 17).
The Ancides judgmentl gave the Court an opporrunity to elucidate therequirements for renewal of an individual exemption (Article 8(2)of Regulation
Domstolen tog ved samme lejlighed stilling til den retslige prøvelse af sådanne beslutninger.
L7).lt also commented on the iudicial review of such decisions.
Denne sag vedrørte Kommissionens beslutning af 23. november 19842) i UNIDI li-sagen, hvor Kommissionen i medfør af artikel 85, stk. 3, indrømmede fritagelse i yderligere ti år til reglementet for Expo-Dental, som er messe for dentaludstyr, der med regelmæssige mellemrum afholdes af fabrikantforeningen » Unione Nazionali Industrie Dentarie Italiane« (UNIDI).
The case concerned the Commission's decision inllnidi (No 2) of 23 November19842 to grant exemption for a further 10 years for the rules of 'Expo Denral'exhibitions, which are held at regular intervals by Unidi, the Italian associationof dental equipment manufacturers (Unione Nazionale Industrie Dentarie ltaliane).
Dette udstillingsregelement var første gang blevet fritaget indtil udgangen af 1983 ved Kommissionens beslutning UNIDI I af 17. juni 1975 3).
An initial exemption, valid until the end of 1983, had been given by the
Den italienske forening af dentaludstyrsforhandlere, Associazione Nazionale Commercianti Internazionali Dentali et Sanitari (ANCIDES), der selv afholder udstillinger, som konkurrerer med Expo-Dental, anlagde sag mod denne beslutning med påstand om, at Kommissionen ikke havde anvendt artikel 85 og 86 korrekt.
Commission on L7 laly L975.3 An appeal against extension of the exemptionwas lodged by Ancides, the Italian association of specialist dental equipment and supplies dealers (Associazione Nazionale Commercanti Internazionali Dentari e Sanitari), which organizes dental exhibitions of its own in competition with Expo Dental. It claimed that the Commission had not properly applied Articles
Ifølge forhandlere havde fritagelsen givet UNIDI konkurrencemæssige for dele, der kunne sidestilles med en dominerende stilling.
85 and 86. The exemption had procured for Unidi competitive advantages thatwere tantamount to a dominant position.
Alle virksomheder inden for dentaludstyrsbranchen var tvunget til at deltage i Expo-Dental.
All firms in the dental equipmentsector were compelled to take part in Expo Dental exhibitions.
Andre virksomhedssammenslutninger, der udøvede tilsvarende virksomhed og forfulgte tilsvarende mål på reklameområdet, og virksomheder, der selv ønskende at afholde udstil linger, havde ikke længere mulighed herfor.
There was no room left for other trade associations pursuing similar activities and aims inthe promotional sphereor for firms wishing to hold individual exhibitions.
Det var imidlertid sagsøgeren, der skulle føre bevis for, at betingelserne for fritagelse i artikel 85, stk. 3, ikke længere er opfyldt som følge af den øgede kon centrationsgrad.
This was especially so where the increase inconcentration had affected the competitive structure of the relevant market.But the onus was on the plaintiffs to prove that in view of the rise in theconcentration ratio the exemption conditions of Article 85(3) were no longerfulfilled.
Sagsøgerne havde imidlertid ikke fremdraget nogen omstændigheder, der godtgjorde, at UNIDI rent faktisk besad en dominerende stilling eller misbrugte en såden stilling.
They had produced no evidence to show that Unidi really had adominant position or abused such a position.
') Se fodnote 1 c) på side 89.
See footnote 1(c) on page 87 .
Hvad angår Kommissionens pligt til at foretage undersøgelser forud for fornyelsen af en fritagelse, udtalte Domstolen, at omfanget af disse undersøgelser i betydelig grad afhænger af, hvilke ændringer der i mellemtiden er indtruffet i den retlige og faktiske situation.
With regard to the Commission's scrutiny obligations before renewal of exemptions, the Court held that the degree of scrutiny required largely depended onthe interveningchangesin the legal and economic situation.
Er aftalens indhold i alt væsentligt forblevet uændret, kan Kom missionen gå ud fra, at betingelserne for anvendelse af artikel 85, stk. 3, højst sandsynligt fortsat foreligger.
Where the contentof the arrangement was substantiallyunchanged,the Commission could takeit as highly probable that the conditions for exemption were still fulfilled.
Den må imidlertid sikre sig, at der ikke er sket væsentlige ændringer i konkurrencevilkårene på det relevante marked.
Itmust nevertheless satisfy itself that there had been no major change in thecompetitive situation on the relevant market.
Ved prøvelse af Kommissionens endelige beslutning skal Domstolen kun kontrollere, at beslutningen er truffet på grundlag af en korrekt vurdering af de faktiske omstændigheder, og at den ikke er behæftet med åbenbare vurderingsfejl.
The Court's review of the final Commission decision would be confined to checking that it restedon adequatefact-finding and was free from obvious errors of judgment.
I Basset/SACEM sagen ') traf Domstolen efter anmodning fra Cour d'Appel de Versailles en præjudicel afgørelse om, hvorvidt bestemte forskrifter i den franske lov om ophavsret — som også findes i den belgiske lovgivning — er, at retten til mekanisk gengivelse af musikværker kun omfatter fremstilling af lydbæreren og brug heraf i en privat kreds.
In its preliminary ruling requested by the VersaillesCourt of Appeal inthe Bassetv Sacern case, I the Court gave guidance on the compatibility with Community law of certain provisions of French copyright law. A distinctivefeature of French - and Belgian - copyrighi l.awis that it limits the right ofmechanical reproduction of musical works to the production of the recording and performance in the home.
Ved afspilning aflydbæreren i offentligheden opkræves udover det sædvanlige gebyr et tillægsgebyr for mekanisk gengivelse (» droit complémentaire de reproduction mechanique «).
For public performances, as well the customaryperformance royalty, a 'supplementary mechanical reproduction fee' (droitcompl6mentaire de r6production m6canique)is payable.
Appeldomstolen i Versailles ønskede at vide, om det franske ophavsretsselskab SACEM's opkrævning af dette gebyr var i strid med artikel 30 og 36 eller artikel 86 i EØF-Traktaten, fordi afgiften også opkræves af lydbærere, der importeres fra en anden medlemsstat, hvor de er lov mæssigt markedsført, og hvor lovgivningen ikke forudser en sådan tillægsafgift.
The Versailles Courtof Appeal wished to know whether the levying of this additional royalty bythe French performing rights society Sacem infringed either Articles 30 and 36or Article 86 of the EEC Treaty, because it was applied to recordings importedfrom other Member States where they had beenlawfully placed on the marketand where no such additional royalty is payable.
Begge spørgsmål blev af Domstolen besvaret benægtende.
The Court held that neither set of provisions was infringed.
Domstolen fastslog først, at den anfægtede tillægsafgift ikke blev opkrævet ved indførslen eller markedsføringen af grammofonplader og andre lydbærere, men derimod først, når de blev benyttet i offentligheden, f.eks. afspillet i radiostationer, diskoteker eller andre offentlige lokaler (jukeboxe).
It noted first thatthe additional royalty was not payableon the import or marketing of recordsand other sound recordings, but only on their public performance,for exampleby radio stations,and in discotheques and other public premises (e.g. in jukeboxes).
I realiteten var der således tale om et tillæg til en gengivelsesafgift, eller med andre ord om en del af det vederlag, ophavsmanden får for offentlig fremføring af sit musikværk.
Thus, the additional royalty was in fact a surchargeon the performanceroyalty, and hencepart of the remuneration the copyright owner received forthe public performance of his works.
I overenstemmelse hermed beregnes tillægsafgiften på grundlag af diskotekernes omsætning og ikke f.eks. efter antal erhvervede eller afspillede grammofonplader.
This was borne out by the fact that theadditional royalty was calculated on the turnover of discotheques, instead of, say, on the number of records purchased or played.
Efter Domstolens opfattelse var der med opkrævingen af tillægsafgiften således tale om en normal udnyttelse af en ophavsret, der således ikke kan betragtes som en»foranstaltning med tilsvarende virkning« jf. artikel 30, og heller ikke udgøre en »vilkårlig forskelsbehandling« eller en »skjult begrænsning"af samhandelen mellem medlemsstaterne« i artikel 36's forstand.
The levying of the additional royalty was therefore nothing more, the Courtheld, than a normal exploitation of copyright, and as such did not constitutea 'measurehaving equivalent effect' (to a quantitative restriction on trade)under Article 30 or a 'means of arbitrary discrimination' or a 'disguisedrestriction on trade between Member States' within the meaning of Article 36.
Disse principper blev også fulgt af Domstolen ved dens besvarelse af spørgsmålet i forbindelse med artikel 86.
This basic point was taken up in the Court's answer to the question regarding Article 86.
Domstolen udtalte, at en normal udnyttelse af en ophavsret som sådan ikke kunne anses at være et misbrug af en dominerende stil ling. Et ophavsretsselskab, der rent faktisk har et monopol på en medlemsstats område, har derfor principielt ikke overtrådt forbuddet i artikel 86, når det i fuldt omfang gør brug af de muligheder, der findes i henhold til den nationale ophavs retslovgivning. Dette udelukker imidlertid ikke anvendelse af artikel 86.
It held that the normal exploitation of copyright did not of itselfconstitute an abuse of a dominant position.
') Se fodnote 3a) på side 89.
See footnote
Dette spørgsmål må imidlertid afgøres af den nationale dommer og af Kommissionen, der har indledt undersøgelser i denne sag.
But whether this was the case here wasa matter for the national court and for the Commission, which was alsoinvestigating the matter.
Dommen indeholder vigtige udtalelser om forholdet mellem industrielle ejendomsrettigheder og EF-reglerne om frie varebevægelser og konkurrence.
The judgment contains important statements on the relationship betweenintellectual property rights and the EEC rules on the free movementof goodsand competilion.
Domstolen har for første gang udtrykkeligt anerkendt, at ophavsretten, navnlig når den udnyttes kommercielt gennem meddelelse af licenser, er omfattet af den beskyttelse af industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder, der sikres ved artikel 36.
'industrial the protection which Article 36 affords to and commercial property rights' in so far as the essential functions of such rights are concerned.The Court also clearly pointed out that this protection of the essential functions ofintellectual property rights covers all forms of exercise of the rights that canbe described as a normal exploitation.
Desuden har Domstolen med usædvanlig klarhed præciseret, at denne beskyttelse omfatter enhver handling, der kan betragtes som en normal udnyttelse af ejendomsretten.
Restrictions on free movementof goodsor free competition that arise from such exploitation are acceptable under Community law.
De deraf følgende begrænsninger i de frie varebevægelser eller i konkurrencen accepteres af EF-retten og er ikke underlagt forbuddene i artikel 30 eller artikel 85 og 86.
They donotfallunder the prohibitions of Article 30 or Articles 85 and 86.
Det kan imidlertid være nødvendigt at bringe disse traktatbestemmelser i anvendelse, når rettighederne udøves under særlige omstændigheder.
However, the articles may be applicable having regard tothe specific circumstances of the exercise of the rights.
Udsættelse af gennemførelsen af beslutninger om iværksættelse af kontrolundersøgelser og pålæggelse af tvangsbøder.
Stay of execution of Commission decisions orderingon-the-spot investigations or imposingdaily default penalties
Ved kendelse af 26. marts 1987 0 afviste Domstolens præsident en begæring om foreløbige forholdsregler, der var indgivet i henhold til EF-Traktatens artikel 185 og procesreglementets artikel 83 af selskabet Hoechst AG, der anmodede om udsættelse af gennemførelsen af en beslutning om en kontrolundersøgelse i henhold til artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 17 samt den hertil knyttede beslutning om tvangsbøder i henhold til samme forordnings artikel 16, stk. 1, litra d).
In an order made on 26 March 1987 _BAR_ the President of the Court dismissedan application lodged by Hoechst AG under Article 185 of the EEC Treaty and Article 83 of the Court's Rules of Procedure. Hoechst had sought an injunctionstaying the execution of a decision under Article 14(3) of Regulation 17,ordering on-the-spot investigations on the firm, and of a subsequent decisionimposing daily default penalties under Article 16(1)(d)for refusal to submit tothe investigation.
Hoechst AG havde nedlagt påstand om annullation af begge beslutninger i henhold til EØF-Traktatens artikel 173, stk. 2.
The applicant company had simultaneouslylodged appealsagainst the two decisions under the second paragraph of Article 173 of. theEECTreaty. EECTreaty.
Ifølge EØF-Traktatens artikel 185 har indbringelse af klager for Domstolen ikke opsættende virkning.
Under Article 185 of the EEC Treaty, actions brought before the Court of
Domstolen kan dog, hvis den skønner, at forholdene kræver det, udsætte gennemførelsen af den anfægtede retsakt, når det godtgøres, at der foreligger omstændigheder, som medfører uopsættelighed, og at den foreløbige for holdsregel er nødvendig af faktiske og retlige grunde. Ifølge Domstolens faste praksis foreligger der uopsættelighed, når kun en foreløbig forholdsregel kan forhindre, at den part, som begærer den, påføres et alvorligt og uopretteligt tab.
Justice do not have suspensory effect. HolVever, the Court may grant aniniunction against execution of the contestedact where it is satisfied that the urgency of the situation justifies such a step and a plausible case has been madeout in law and in fact that an injunction is necessary.
Til støtte for påstanden om uopsættelighed havde Hoechst AG gjort gældende, at de anfægtede beslutninger var behæftet med så alvorlige og åbenlyse fejl, at de savnede ethvert retsgrundlag og var klart retsstridige. Endvidere var disse beslutninger også forfatningsstridige.
In support of its claim of urgency the applicant had maintained that thecontested decisions were vitiated by such serious and clear errors that theywere devoid of all legalfoundation and manifestly illegal.
Det var derfor ikke engang nødvendigt at undersøge, hvilke materielle og immaterielle skader deres gennemførelse kunne føre til.
Therefore, it was unnecessary to examine what tangible orintangible harm would result from their implementation.
Domtolens præsident fandt sagsøgers anbringende om, at begge kommissionsbeslutningerne var åbenlyst rets- og forfatningsstridige, ubegrundet.
The President held the applicant's contention that the two Commissiondecisions were manitestly illegal and unconstitutional to be unfounded.
Beslutningen om kontrolundersøgelser opfyldte umiddelbart de lovmæssige krav, både med hensyn til form og indhold.
Thedecision ordering on-the-spot investigations appeared on its face to meet thestatutory requirements as to form and content.
Om denne beslutning og den dertil knyttede beslutning om pålæggelse af tvangsbøder som påstået af sagsøger, gav bemyndigelse til en ransagning af forretningslokaler uden forudgående retskendelse, og om dette ifølge EF-retten må anses at være forfatningsstridigt, kunne ikke afgøres under behandlingen af en begæring om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen af et sådan spørgsmål vil foregribe afgørelsen i hovedsagen.
Whether this and the subsequentdecision imposing default fines arrogated,as the applicant maintained,a rightto search business premises without first obtaining a judicial search warrantand whether this was an infringement of fundamental rights under Communitylaw could not be decided in interlocutory proceedings, as this would anticipate
Sag 46/87 R, Hoechst AG mod Kommissionen, EFT C 114, 29.4.1987, s. 7, endnu ikke offentliggjort.
Case46/87 R Hoechst u Commission, OJ C 714,29.4.1987,p.7. (Not yet reported).
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER ter.
ENTERPRISES the decision on the main action.
Spørgsmålet om, hvorvidt de implicerede virksomheder og Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål skal høres allerede forud for den første beslutning, hvori tvangsbøder stilles i udsigt, afhænger af en fortolkning af artikel 16, i forordning nr. 17.
The same applied to the applicant's submissionthat the Commission had broken mandatory procedural rules in issuing thedecision imposing default fines.I7hether the defendant firm and the Advisory Committee on Restrictive Practices and Monopolies had to be heard before thefirst decision threatening default penalties,as the applicant claimed, dependedon the interpretation of Article 16 of Regulation 17.
Vanskelige fortolkningsspørgsmål kan imidlertid kun afgøres inden for rammerne af hovedsagen.
Difficult questions ofinterpretation could only be decided in the trial.
Det var derfor sagsøgeren, der skulle godtgøre, at gennemførelsen af de anfægtede beslutninger kunne påføre virksomheden alvorlig og uoprettelig skade.
It therefore remained for the applicant to show that it would suffer serious andirreparable harm from execution of the contested decisions.
Blev beslutningen om kontrol undersøgelser annulleret, ville det afskære Kommissionen fra at anvende dokumenter eller bevismateriale, der var belastende for sagsøgeren, og som den havde frem skaffet ved denne kontrolundersøgelse. En beslutning, hvorved der fastslås at foreligge en overtrædelse af artikel 85, ville blive annulleret af Domstolen, hvis den var støttet på sådant bevismateriale. Om den tvangsbøde på 2 000 DM om dagen, som gennemførelsen af beslutningen ville føre til, kunne anses at påføre en så stor og betydningsfuld virksomhed som Hoechst AG en alvorlig skade, måtte anses at være tvivlsomt.
Such a danger didnot, in the President'sopinion, exist.Shouldthe decisionorderingthe on-the-spot investigation be quashed,the Commission would be barred from usingagainst the applicant any evidence it might have found during the investigation.A decision finding an infringement of Article 85 would be annulled by the Court if such evidence were relied upon.
Under alle omstændigheder ville Kommissionen i tilfælde af annullation af Kommissionens beslutning være forpligtet til at tilbagebetale allerede erlagte tvangsbøder.
Inany case, the Commission would be obliged to pay back any fines alreadycollected if its decision were setaside. aside.
Forbud mod at gøre brug af oplysninger
Prohibition of use of evidence
Denne virksomhed havde i henhold til EØF-Traktatens artikel 173, stk. 2, indgivet klage mod en beslutning vedtaget på grundlag af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17, men dog underkastet sig den kontrolundersøgelse, der blev gennemført i henhold til denne beslutning.
1 The company had appealed a decision ordering an on-the-spot investigation under Article 1a(3)of Regulation 17 but had submitted to the investigation.