natgillin/translations-raw huggingface dataset:
- For det første gennemføres Autorisationen set ud fra de anvendte afgørelseskriterier som et agglomerationsbestemt og ikke som et regionalpoltitisk sty ringsmiddel .
(a) Firstly, as seen from the decision criteria used, the Authorization is im plemented as an agglomeration and not a regional policy control.
- For det andet kunne disse kriterier ikke tåle at komme i offentlighedens søgelys.
(b) Secondly, these criteria could not stand the test of public scrutiny.
Alle de virksomheder, som påklagede afgørelsen efter at have fået af slag, vandt deres appelsager, eftersom retten fandt, at der ikke var nogen åbenlys forbindelse mellem de grunde, der var givet for afslaget, og de vagt formulerede målsætninger i Planen.
All firms appealing subsequent to refusal won their cases since the Courts concluded that there was no obvious link between the reasons given for refusal and the poorly specified objectives of the Plan.
Man kan således iagttage en alvorlig konflikt mellem styringsmidlets tilsigtede og dets faktiske rolle; det udgør et tilsigtet regionalpolitisk instrument,
Thus, a serious conflict can be observed between the intended and actual role of the control; it represents an intended regional policy instrument implemented as an agglomeration control.
Herudover har dette karakteristiske træk alvorlige konsekvenser for styringsmidlets "interne stringens", eftersom administrationens bemyndigelse til at give afslag er ble vet stærkt udhulet af domstolene.
As well as this, however, this feature has major implications for the 'internal stringency' of the control since the administrations' power of refusal has been seriously eroded by the judiciary.
- der blev vedtaget en lov, der indebar en quasi-undtagelse for visse projekter (udskiftnings-, fornyelses- og udvidelsesinvesteringer), eftersom de normalt skulle godkendes;
(a) A law to be introduced resulting in the quasi-exemption of certain proj ects (for replacement, renewal and extension investment) since they were to be normally approved.
- der opstod et hierarki mellem afgørelseskriterierne indbyrdes, idet evnen til at tilvejebringe ny beskæftigelse gik forud for de eventuelle negative virkninger, som investeringen måtte have roed hensyn til koncentration eller decentralisering af produktionsprogrammet.
(b) The emergence of a hierarchy in the decision criteria where the ability to provide employment overruled any negative effects of the investment in terms of congestion or diversification.
For disse to styringsmidlers vedkommende afspejlede afgørelseskriterierne der for ikke på tilfredsstillende måde målsætningerne for styringen (Italien), el ler de kunne ikke anvendes i dette øjemed (Nederlandene).
Thus, in the case of these two controls, the decision criteria did not adequately reflect the objectives of the control (Italy) or could not be used to do so (Netherlands).
I begge disse eksempler finder vi en stærk forbindelse mellem disse faktorer og styringsmidlernes relative ineffektivitet.
In both these examples, we find a strong relationship between these factors and the relative ineffectiveness of the controls.
For så vidt angår det beslutningstagende organ, har valget stået mellem en me tode med et enkelt ministerium (IDC, ODP) og en tværministeriel komité (Agrément, Autorisationen, SIR).
In relation to the decision-making body, the choice has been between a single department approach (IDC, ODP) and an interministerial committee (Agrément, Authorization, SIR).
Med hensyn til muligheden for at forfølge en streng politik, når dette skønnes påkrævet, og for at afslå inacceptable ansøgninger har et beslutningstagende organ, der består af et enkelt ministerium, som re gel større gennemslagskraft end et udvalg.
In terms of pursuing a stringent policy when felt necessary and in terms of the ability to refuse unacceptable applications, a single department decision body has generally greater power than a committee.
Grunden hertil er, at den kendsgerning, at et udvalg består af repræsentanter for modstridende interesser, kan begrænse dets evne til at meddele afslag.
This results because committees, when made up of conflicting interests, can limit the power of the body to issue refusal.
Man finder et eksempel herpå i Frankrig, hvor DATAR*s og Préfecturets modstridende målsætninger resulterer i kræfter, der opvejer hinanden, og som begrænser det beslutninstagende organs evne til at meddele afslag.
An example of this is found in France, where the conflicting objectives of the DATAR and the Préfecture results in counterbalancing forces which place limitations on the power of the decision body to issue refusal.
Dette er til dels en følge af Préfecturets voksende magt i de senere år og af, at regeringen traditionelt tager særligt hensyn til Parisregionen, men det skyldes også Préfecturets strategi for at undgå konflikter ved stort set at sikre sig en godkendelse af projekter fra de virksomheder, der er rede til at lokalisere projekter i de nye byer i Parisregionen.
This follows in part because of the increasing power of the Préfecture in recent years and the traditional consideration given by the Government to the Paris region, but also because of the conflict-avoidance strategy of the Préfecture in largely assuring approval for projects willing to locate in the new towns of the Paris region.
Det bør imidlertid bemærkes, at i Frankrig betyder et afslag snarere, at der ikke har kunne opnås en aftale ved forhandling mellem DATAR og ansøgeren, end en direkte måde at forfølge målsætningerne på.
It should be noted however that refusal in the French case indicates a failure to reach an agreement through bargaining between the DATAR and the applicant, rather than a direct way of pursuing objectives. However, the DATAR is sufficiently power-
DATAR har imidlertid tilstrækkelig magt til at udvirke, at'der gives afslag til de ansøgere, der er i stand til men ikke villige til at optage forhandling.
193 ful to cause the refusal of those applicants able but unwilling to enter into bargaining negotiations.
Styringsmidlernes "interne stringens", dvs. deres bemyndigelse til at udstede afslag, må ses i sammenhæng med, at nogle styringsmidler forfølger deres mål sætninger ved andre midler end ved afslag. Dette er i særlig grad tilfældet med IDC og Agrément, og det var hensigten, at Autorisationen også skulle kunne anvende sådanne midler.
The 'internal stringency' of the controls, i.e. their power to issue refusal, must be seen in the context that some controls pursue their objectives by means other than refusal.
Især for de regionalpolitiske styringsmidlers vedkommende kan afslag betragtes som en relativt ineffektiv og "sidste udvej"-metode til forfølgelse af målsætningerne.
Refusal, particularly for re gional policy controls, can be seen as a relatively inefficient and 'last re sort' approach to the pursuit of objectives.
Det kan være ineffektivt, eftersom den ønskede virkning af et afslag - udflytning til et støttet område - ikke nødvendig-
It can be inefficient since the desired effect of refusal - relocation to an assisted area - need not follow.
206 - vis bliver følgen. Dette afhænger af, i hvor høj grad styringsmidlernes dækning er i stand til at lukke de "smuthuller", der unddrager sig kontrol.
This depends on the comprehensiveness of the controls in terms of the options or 'loopholes' left uncontrolled.
Dette er især tilfældet med IDC, hvor vi har set, at IDC giver en række valgmuligheder.
This is particularly so in the IDC case where we have seen the IDC to leave open a number of options.
Derfor foretrækker IDC-administrationen at forfølge målsætningerne ved hjælp af vejledning, uformelle samtaler og lejlighedsvis ved at indgå aftaler om en pakkeløsning.
Thus, the IDC administration prefer to pursue objectives via information provision, informal discussion and, occasionally, package deals.
Kun i de tilfælde, hvor det ikke lykkes at opnå spredning med disse midler, vil der blive givet afslag.
Only where these fail to achieve diversion will refusal be issued.
I Frankrig anvendes metoden med at opnå en aftale ved forhandling, hvorved ét projekt bliver godkendt til gen gæld for en "erstatningsudflytning" til et støttet område.'Forhandlingsmetoden i Frankrig har relation til metoden med "économie concertée" og ønsket om at formindske det usikkerhedsmoment, der præger tilladelsesstyringerne med skønsudøvelse.
In France, the approach is to reach agreement by bargaining whereby one project may be approved in return for a 'compensatory relocation' to an assisted area. The bargaining approach in France relates to the approach of 'économie concertée' and to the desire to reduce the uncertainties characteristic of discretionary permit controls.
Virksomheder, der "spiller ærligt spil", vil vide, at en del af de res investeringer kan gennemføres som planlagt, medens denne procedure sikrer administrationen en strøm af projekter til problemområderne« Denne procedure i Frankrig har en særlig interesse derved, at styringsmidlets tidligere lavere dirigerende effekt - med hensyn til det styrede områdes jurisdiktion - opvejes af aftalen om den specifikke lokalisering, åer er valgt for "erstatningsudflytningen" i provinsen. I Italien mislykkedes forsøget på at anvende en forhandlingsmetode til trods for, at styringen allerede var meget omfattende i sin dækning, fordi der ikke blev indført en lovgivning, der kunne integrere Autorisationen med Den samfundsøkonomiske Plan, og fordi muligheden for at forhandle med store koncerner med hensyn til regionale udviklingsfremmende foranstaltninger blev fjernet.
Firms 'playing the game' will know that some part of their investments can be real ized as intended whereas, for the administration, this procedure ensures a flow of projects to the problem areas. This procedure in France is especially interesting in that the previously lower directional effect of the control -in terms of the control area jurisdiction - is offset by the agreement on the specific location chosen by the 'compensatory relocation' in the provinces.
Vi har konstateret, at styringsmyndighedernes evne til med held at anvende disse metoder, der ikke indebærer afslag, når de forfølger målsætningerne, i me get høj grad afhænger af styringernes "interne stringens" set i forhold til be myndigelsen til at give afslag.
It has beem found that the ability to successfully use these non-refusal ap proaches to the pursuit of objectives is strongly dependent on the 'internal stringency' of the controls as measured by their ability to issue refusal.
Uden denne bemyndigelse er der ikke meget, der kan afholde virksomhederne fra at forelægge deres projekter ud fra "den første løsning er den bedste" -strategier, eller som kan få dem til at gå ind i for handlingsprocedurer.
Without a refusal power, there is little to prevent firms from submitting their first-best strategies or to cause them to enter into bargaining procedures.
For så vidt angår IDC og Agrément, har andre metoder end afslag således været i stand til at give de ønskede effekter, fordi myndighederne ved disse styringer har haft stor evne til at afslå inacceptable projekter eller give afslag til de virksomheder, der nægter at forhandle.
Thus, with the IDC and Agrément, non-refusal approaches have been able to achieve the desired effects because these controls have displayed a strong ability to refuse unacceptable projects or those unwilling to negotiate.
Man kan drage den modsatte konklusion i Italien og Nederlandene, hvor der ikke kan for ventes større virkninger ved brug af andre midler end afslag som følge af den almindelige mangel på evne til at afslå projekter.
The opposite conclusion is found in Italy and the Netherlands where no substantial non-refusal effects can be expected as a result of the general inability to refuse projects.
Autorisationen er især in teressant i denne forbindelse, eftersom administrationens manglende evne til at meddele afslag har bevirket, at ingen virksomheder har benyttet sig af muligheden for at betale en afgift, hverken for helt at undgå styringen eller for at modvirke et afslag.
The Authorization is especially interesting in this re spect since the inability of the administration to issue refusal has caused no firm to pursue the fiscal route, either to avoid the control or to counteract refusal.
Vor undersøgelse af forskellene i styringernes relative effektivitet er bragt i relation til forudsætninger, som skal være opfyldt, inden de kan opfylde de res opstillede målsætninger i væsentligt omfang:
Our examination of the differences in the relative effectiveness of the con trols has been related to preconditions which must be fulfilled before they can achieve, to any substantial degree, their set objectives:
- Regionalpolitiske styringsmidler må ikke blot kunne have en høj kontrolef-
(a) Agglomeration controls must be able to achieve a high constraint effect; i.e. they must have the ability to identify and constrain the behaviour of unacceptable projects.
207 fekt, men de må også være i stand til at omsætte denne kontrol til decentralisering i problemregionerne.
(b) Regional policy controls must not only be capable of a high constraint effect, but must also be able to turn this constraint into diversion to the problem regions.
Styringsmidlernes evne til at opnå en høj kontroleffekt kan føres tilbage til, om de har en høj grad af både "intern" og "ekstern" stringens, medens evnen til at omsætte denne kontrol til decentralisering både afhænger af, hvilke procedurer man anvender, og hvor omfattende styringens dækning er.
The ability of the controls to achieve a high constraint effect can be traced to the extent to which they display high degrees of both 'internal' and 'external' stringency, while the ability to turn this constraint into diversion depends both on the procedures adopted and the comprehensiveness of the coverage of the control.
Under for udsætning heraf kan vi sammenfatte de tilgrundliggende årsager til forskellene i styringsmidlernes relative effektivitet.
Given this, we can summarize the reasons behind the differences in relative effectiveness displayed by the controls.
Det har været i stand til at afslå inacceptable projekter, når dette har været påkrævet, og til at omsætte en del af denne kontrol til spredning, medens det foreliggende materiale tyder på, at procedurer, der ikke er forbundet med af slag, har været effektive til at stimulere udflytninger.
It has been able, where necessary, to refuse unacceptable projects and to turn some of this constraint into diversion, while the evidence available suggests that non-refusal related procedures have been effec tive in stimulating relocation.
Dette understøtter vor formodning om, at procedurer, der ikke indeholder afslag, for at være effektive må være ledsaget af et potentiel til at forfølge en høj grad af "intern stringens", når dette er påkrævet.
This supports our finding that non-refusal procedures, to be effective, must be accompanied by the potential to pursue a high level of 'internal stringency' when necessary.
Imidlertid har en udflytning til de støtte de områder ikke været virksomhedernes hyppigst forekommende reaktion på afslag.
However, relocation to the assisted areas has not been the major behaviour of firms subsequent to re fusal.
Dette er en følge af, at IDC ved en sammenligning ikke er særligt "højt placeret" med hensyn til omfattende dækning, idet der eksisterer en lang række valgmyligheder, der unddrager sig enhver form for kontrol, og som virksomhederne kan- benytte sig af for at undgå proceduren eller efter at have fået afslag for at muliggøre, at de kan realisere deres næstbedste projekter i det styrede om råde. Man har imidlertid med vilje ladet sådanne "smuthuller" stå åbne for at formindske de eventuelle ressourceomkostninger, som en meget nidkær styring ville medføre.
This follows from the fact that, in comparative terms, the IDC does not 'score' very high in terms of its comprehensiveness in that a variety of non-controlled options are available to avoid the procedure or subsequent to refusal to allow some second-best project from being realized in the control led area.
ODP har vist sig at have en høj kontroleffekt og har været relativt effektiv med hensyn til at styre væksten af kontorsektoren i London.
The ODP has proved to display a high constraint effect and has been relatively effective in controlling the growth of the office sector in London.
Denne evne er nært knyttet til det som regel automatiske afslag på spekulationsansøgninger, idet betydningen heraf er, at disse udgør en stor andel af alle ansøgninger, efter som kontorvirksomheder som regel lejer i stedet for at købe deres forretningslokaler.
This ability relates in particular to the generally automatic refusal of speculative applications, the significance of this being that these represent a major share of all applications since office firms generally rent rather than buy their premises.
Det er derfor entreprenøren og ikke virksomheden, der indgiver sådan ne ansøgninger.
Thus it is the developer and not the firm who makes such ap plications.
Dette bidrager sammen med ønsket om at føre en streng politik på grund af det alvorlige koncentrationsproblem til at give en forklaring på de høje afslagsprocenter, som man finder ved ODP-styringen.
This, together with the desire to pursue a strict policy, given the severity of the congestion problem, helps explain the high refusal rates found with the ODP.
Den spillede også en vigtig rolle ved sine indirekte virkninger gennem prismekanismen, idet den mangel på udbud, som skyldtes styringen, bidrog til væsentlige forhøjelser af priser og huslejer, som var medvirkende til at tvinge virksomhederne ud af de mere centrale lokaliseringer.
The ODP also played a major role in terms of its indirect effects via the price mechanism; control induced supply shortage contributed to substantial price and rent increases which contributed to push firms out of more central locations.
Selv om ODP er relativt effektivt som et agglomerationsstyringsmiddel, har det kun vist en yderst begrænset evne til at stimulere interregional udflytning.
Although relatively effective as an agglomeration control, the ODP has dis played an extremely limited ability to stimulate interregional relocation.
Dette kan stort set anses for en følge af det lave potentiel for decentralisering, som findes i kontorsektoren, hvor udflytninger viser en meget udpræget afstandsbetinget tilbagegangsfunktion, der både skyldes omkostningsfaktorer og faktorer uden forbindelse med omkostningerne samt den ringe integration mellem ODP og de udviklingsfremmende foranstaltninger for kontorvirksomheder.
This can largely be seen as resulting from the low decentralizable potential of the office sector where relocations display a very marked distance decay function due to cost and non-cost factors as well as to the low degree of integration between the ODP and office incentives.
Til trods for, at der er store mangler ved de statistiske data, har vi påvist, at Agrément er et relativt effektivt styringsmiddel.
Despite major data deficiencies, we have shown the Agrément to be a relatively effective control.
Til støtte for denne konklusion tjener den kendsgerning, at Agrément opfylder de to ovennævnte forud-
This conclusion is supported by the fact that the Agrément fulfils the two preconditions noted above.
Dette er stort set en følge af DATAR's stærke position i det beslutningstagende organ.
195 - follows largely from the strength of the DATAR in the decision body.
Vi formoder, at Agrement også opnår en betydelig decentralisering i betragtning af dets forhandlingsprocedure, virksomheder, der ønsker at foretage investeringer inden for Parisregionen, må eventuelt foretage en "erstatningsudflytning" for at opnå godkendelse.
We expect that the Agrément also achieves significant diversion given its bargaining procedure; firms wishing to invest in the Paris region may have to make a 'compensatory relocation' in order to gain approval.
De virksomheder, der ikke er rede hertil, har kun få "smuthuller", der kan gøre det muligt for dem at gennemføre projektet, samtidig med at de vil indse, at manglende villighed til at forhandle vil kunne medføre, at der bliver givet afslag.
Those unwilling to do so have few 'loopholes' available to allow the project to proceed, while they will also realize that unwillingness to bargain could result in refusal.
Ligesom det er tilfældet med Agrement, har vi været ude af stand til at evaluere Redevance's effektivitet.
As with the Agrément, we have been unable to evaluate the effectiveness of the Redevance.
Da den er en automatisk afgift, frembringer den ik ke data, der kan anvendes til evalueringsformài.
Being an automatic tax, it does not generate data useful for evaluation purposes.
Bortset herfra gælder de ovennævnte forudsætninger kun for tilladelsessystemerne.
Apart from this, the preconditions noted above apply only to the permit systems.
For de skattemæssige systemers vedkommende er det eneste krav, der må stilles, at afgiften skal være tilstrækkeligt høj til at øve indflydelse på adfærden.
For fiscal systems the only requirement is that the tax is sufficiently high to have an influence on behaviour.
Skønt det "effektive" afgiftsniveau ikke kendes, har vi konluderet, at man kun vil finde en eventuel større indvirkning af Redevance inden for industrisektoren.
While the 'effective' level of tax is unknown, we have concluded that any major impact of the Redevance will only be found in the manufacturing sector.
Grunden er, at det ikke er sandsynligt at det maksimale tillæg til byggeomkostningerne beløber sig til mere end 5%, medens en meget væsentlig del af Parisregionen er afgiftsfri - dvs. at der ikke skal betales Redevance.
This follows since the maximum addition to construction costs is unlikely to amount to over 5% while a very substantial part of the Paris region is zero rated - i.e. no Redevance need be paid.
For industrisektorens vedkommende kan Redevance udgøre et betydeligt tillæg til byggeomkostningerne, selv om dens indvirkning vil være mindre set ud fra dens forholdsmæssige tillæg til den samlede anlægsinvestering.
For the manufacturing sector, the Redevance may add significantly to construction costs, although its impact will be lower from the per spective of its proportionate addition to total fixed asset investment.
Redevance administreres også på en strengere måde for industrisektorens vedkommende, eftersom kun regionens perifere dele er afgiftsfri.
The Redevance also applies more strictly to the manufacturing sector since only the peripheral parts of the region are zero rated.
Ud fra vor analyse har Autorisationen kun vist ringe evne til at opfylde sine interregionale målsætninger.
The Authorization, given our analysis, has displayed little ability to achieve its interregional objectives.
Dette virker overraskende, når man tænker på, hvor omfattende styringens dækning er, idet Autorisationen er det mest omfattende af alle styringsmidlerne i enhver af de ovennævnte henseender.
This is surprising from the point of view of its comprehensiveness, the Authorization being the most comprehensive of all the controls in each of the respects noted above.
Den lave kontroleffekt, som er påvist for Autorisationen, er imidlertid for bundet med det indbyrdes forhold mellem dens ringe "eksterne stringens" (som følge af det "alternative" skattemæssige element) og "interne stringens" (som følge af dens manglende evne til at meddele og håndhæve afslag).
However, the low constraint effect found in the Authorization relates to the interrelationships between its low levels of 'external stringency' (as a re sult of the 'alternative' fiscal element) and 'internal stringency' (as a result of the inability to issue and support refusal).
Det skattemæssige element, der udgør 25% af de samlede investeringsomkostninger, kan betragtes om betydeligt, men den vigtigste grund til, at denne valgmulighed ikke er blevet brugt til at undgå styringen, er, at administrationen har vist sig ude af stand til at give afslag.
The fiscal element, at 25% of total investment costs, can be regarded as significant but the main reason why this option has not been used to avoid control is that the administration has proved unable to issue refusal.