natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Forordningen overlader det til medlemsstaterne »i overensstemmelse med de gældende fællesskabs bestemmelser at fastsætte de nærmere betingelser for udnyttelsen af de kvoter, de har fået tildelt«.
The Regulation left it to Member States to determine, 'in accordance with the applicable Community provisions, the detailed rules for the utilization of the quotas allocated to them.'
Produktschap, der i Nederlandene har ansvaret for forvaltningen af den nederlandske kvote, har vedtaget, at Nederlandenes sildekvote skal forbeholdes maatjes-fangsten. Dette er sket ved, at sildefiskeriet er blevet forbeholdt de skibe, der har udstyr til saltning og rensning af fangsten om bord, idet fangsten enten skal renses og saltes eller nedfryses om bord.
The 'Produktschap' (Fish and Fish Products Board), which was responsible for managing the quota in the Netherlands, had reserved the Netherlands' entire herring quota for 'maatjes' by ruling that only vessels which were equipped for salting and gutting herring on board could engage in herring fishing and that any herring caught had to be either gutted and salted or deep-frozen on board the vessel.
I den sag, der blev rejst i Nederlandene, stillede den nederlandske domstol EF-Domstolen følgende spørgsmål: »Er fællesskabsretten til hinder for en national administrativ ordning — vedrørende den (begrænsede) nationale kvote som i den foreliggende sag — der udelukker
The Court of Justice held firstly that Community law did not preclude rules made by a body which is part of a trade association of a Member State endowed
') Dom af 9.7.1985 (Bozzelti/Spa Invernizzi, sag 179/84). 2) EFT L 131 af 26.5.1977.
Case 207'84.
369 markedsføring af sild, som er fisket i de dele af Nordsøen, kvoten et tildelt for, og som ikke er renset og nedsaltet, selv om denne sild opfylder de gældende EF- og nationale bestemmelser?«
369 with duties of a public nature, whereby only fishermen whose vessels are equipped for salting and gutting herring on board may receive a licence to fish for herring.
Domstolen udtalte først og fremmest, at EF-retten ikke er til hinder for en ordning vedtaget af et organ henhørende under en erhvervsorganisation i en medlemsstat og tillagt en form for offentlig myndighed, som går ud på, at kun de fiskere, hvis skibe er udstyret med anlæg til saltning og rensning om bord af sildefangsten, kan få tilladelse til at fange sild.
However, rules laid down by a public body to the effect that herring caught as part of the national quota had to be gutted and salted or deep-frozen on board the fishing vessel had nothing to do with the protection and conservation of fishery resources or with their balanced exploitation, aims which were set out in Article 1 of Regulation No 170/83, ' but were to be viewed as requirements in connection with the marketing of the product concerned.
Hvad angår en ordning vedtaget af et offenligretligt organ, der går ud på, at den sild, der fiskes inden for rammerne af den kvote, medlemsstaterne har fået tildelt, enten skal renses og saltes om bord på skibet eller skal nedfryses dér, udtalte Domstolen dog også, at sådanne bestemmelser ikke er knyttet til målet om beskyttelse, bevaring og udnyttelse af fiskebestanden som nævnt i artikel 1 i forordningen af 25. januar 1983 ·), men må betragtes som bestemmelser vedrørende markedsføringen af den pågældende vare.
Unlike the Community provisions governing access to fishing quotas, which left certain powers to the national authorities, the Community rules on pro duction and marketing left no powers to those authorities to require fishermen established in their territory to comply with rules concerning the preparation and processing of fishery products.
I modsætning til de EF-regler, der vedrører adgangen til fangstkvoterne, og som giver de nationale myndigheder visse beføjelser, giver EF-reglerne vedrørende produktion og markedsføring ikke disse myndigheder ret til over for fiskere hjemmehørende på deres område at stille krav i forbindelse med forarbejdning eller omdannelse af fiskeprodukter.
Community law therefore precluded a rule providing that any herring caught must necessarily be either gutted and salted or deep-frozen on board the vessel.
I sag 199/842) statuerede Domstolen, at en forordning, der har til formål at sikre, at et fællesskabstoldkontingent fordeles i forhold til medlemsstaternes behov, skal fortolkes således, at fællesskabskontingentet skal fordeles ligeligt mellem de interesserede erhvervsdrivende i hver medlemsstat, men at den ikke giver medlemsstaterne ret til at træffe foranstaltninger for at forhindre, begrænse elle påvirke genudførsel af den vare, der forskriftsmæssigt er importeret inden for rammerne af det pågældende kontingent, og som derfor er i fri omsætning i en medlemsstat.
In Sidney Hackett* the Court interpreted one of the exceptions to the provisions of Council Regulation No 543/69 of 25 March 1969 on the harmonization of certain social legislation relating to road transport.4The exception (in Article 14a(2)(c)) concerns the carriage of live animals from a farm to and from local markets. The Court ruled that in this context 'local
Ifølge Domstolen skal der i denne forbindelse ved »lokalt torv« forstås »det marked, der under hensyn til de geografiske forhold ligger nærmest en given landbrugsbedrift, og hvor det er muligt at købe eller efter omstændighederne at sælge i det omfang, der er nødvendigt for landbrugsbedrifter af sædvanlig, gennemsnitlig størrelse, der kan anses for typiske for det pågældende område«.
COMMUNITY LAW market' must be understood as meaning 'the market which, having regard to geographical circumstances, is the nearest to a particular farm and at which it is possible to buy or sell, as the case may be, according to the needs of normal, average-sized farms which may be considered typical of the area in question'.
I sag 2/842) fortolkede Domstolen Rådets direktiv nr. 75/130 af 17. februar 19753) om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport (jernbane/landevej) mellem medlemsstaterne. Domstolen nåede til den konklusion, at
In Commission v Italy ' the Court interpreted Council Directive 75/130 of 17 February 1975 on the establishment of common rules for certain types of combined road/rail carriage of goods between Member States.
Den italienske Republik havde tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til dette direktiv, ved at stille krav om transporttilladelse for køretøjer, der er indregistreret i Forbundsrepublikken Tyskland, og som befordres mod Italien med jernbane til Lugano banegård, når denne er den egnede udladningsbanegård, der ligger nærmest ved det sted, hvor godset skal aflæsses, og når fragtføreren kan godtgøre den med jernbane tilbagelagte strækning, således som foreskrevet i direktivets artikel 3.
Italy had failed to fulfil its obligations under this Directive by requiring transport authorization for road vehicles registered in the Federal Republic of Germany and transported to Italy by rail as far as Lugano station, when that was the nearest suitable rail unloading station to the point of unloading of the goods and the transporter was able to prove the distance covered by rail in accordance with the provisions of Article 3 of the Directive.
Domstolen tog således Kommissionens påstand til følge, hvorefter dette direktiv, der liberaliserer kombineret godstransport (jernbane/landevej) mellem medlemsstaterne, også finder anvendelse, dersom transporten mellem medlemsstaterne foregår i transit via et tredjeland, når den nærmeste udladningsbanegård er beliggende på dette tredjelands område.
The Court thus upheld the Commission's view that this Directive liberalizing combined road/ rail carriage of goods between Member States applies also to carriage between Member States involving transit through a nonmember country, where the nearest station to the point of unloading is on the territory of the nonmember country.
Den dom, der er afsagt i sag 13/83, hvor Europa-Parlamentet, støttet af Kommissionen, har anlagt sag mod Rådet, støttet af kongeriget Nederlandene4), er interessant ud fra et institutionelt og proceduremæssigt synspunkt, og fordi den belyser den fælles transportpolitik.
The judgment in Parliament v Council,3in which the European Parliament, supported by the Commission, had brought an action against the Council, supported by the Netherlands, is interesting from an institutional and pro cedural standpoint and also for the light it casts on the common transport policy.
For så vidt angår de institutionelle implikationer, stadfæster dommen Europa-Parlamentets ret til på grundlag af EØF-traktatens artikel 175 at anlægge søgsmål mod en anden institution, specielt Rådet, for i strid med traktaten ikke at have udøvet sine lovgivningsmæssige funktioner.
As regards its institutional implications, the judgment confirms the right of Parliament to bring an action on the basis of Article 175 against another institution, notably the Council, for failure to exercise its legislative function in infringement of the Treaty.
Denne sag er ligeledes det første søgsmål baseret på artikel 175 i EØF-traktaten, hvori sagsøgeren har fået medhold, og den viser klart, hvad der bør give anledning til sagsanlæg, og
The case is also the first successful action brought on the basis of Article 175, and contains a useful example of what constitutes an invitation to act and what does not constitute a definition of position, even if the Court did not make any theoretical analysis of the problems in this area.
3) EFTL 48 af 22.2.1975.
O J L 48, 22.2.1975.
4) Dom af 22.5.1985 (Europa-Parlamentet/Rådet, sag 13/83).
' Case 13/83.
Miljøproblemet blev behandlet i Domstolens dom af 7. februar1) vedrørende anvendelsen af direktiv af 16. juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald2).
Usagées1concerning the application of the Directive of 16 June 1975 on the disposal of waste oils.
I henhold til dette direktiv gælder der visse begrænsninger for indsamling, opbevaring og bort skaffelse af olieaffald.
2The arrangements provided by this Directive involve a certain number of restrictions on those holding, collecting and disposing of waste oils: requirement of prior approval for those disposing of waste oil, assignment of zones to undertakings collecting waste oils.
F.eks. skal virksomheder, der bortskaffer olieaffald, have forhåndstilladelse, og virksomheder, der indsamler olieaffald, skal tildeles bestemte områder.
The Court was asked whether these requirements were compatible with the principles of freedom of trade, free movement of goods and free competition; it replied that the Directive was valid.
Domstolen, der fik forelagt spørgsmålet om, hvorvidt disse krav var i overensstemmelse med princippet om handelsfrihed, frie varebevægelser og fri konkurrence, udtalte, at sådanne krav var gyldige.
The Court emphasized that the objective justifying these requirements was a matter of general interest and recognized the protection of the environment as 'one of the Community's essential objectives'.
Domstolen understregede i den forbindelse, at man med ordningen forfølger et mål, der tjener almenhedens interesse, og som retfærdiggør disse krav, idet den samtidig udtalte, at miljøbeskyttelse er et af Fællesskabets grundlæggende mål, og at man i direktivet bestræbte sig på at sikre overholdelse af princippet om proportionalitet og om ikke-diskrimination hver gang restriktioner synes nødvendige.
It also drew attention to the care taken in the Directive to ensure observation of the principles of proportionality and non-discrimination whenever restrictions should prove necessary.
I øvrigt fandt Domstolen, at nationale bestemmelser, der forbyder anvendelsen af olieaffald som brændstof i små varmeanlæg, var forenelige med direktivet.
The Court also recognized that national rules prohibiting the burning of waste oils as a fuel in small installations were compatible with the Directive.
Udenrigspolitik
External policy
Ved dom af 10. juli3) bekræftede Domstolen under henvisning til en tidligere afgørelse4) princippet om, at de virksomheder, der afgiver tilbud eller modtager tilslag på kontrakter, som finansieres af Den europæiske Udviklingsfond (EUF), står uden for de særlige forbindelser, der på området består mellem Kommissionen og AVS-staterne.
In CMC and Others v Commission^ the Court confirmed its previous finding4that undertakings which submit tenders for or are awarded contracts financed by the European Development Fund (EDF) remain outside the exclusive dealings conducted on this matter between the Commission and the African, Caribbean and Pacific (ACP) States; measures adopted in this context by the Commission could not be regarded as 'of direct concern' to undertakings within the meaning of the second paragraph of Article 173 of the EEC Treaty, and thus were not capable of being the subject of an action for annulment under Article 173 or of an action for failure to act under Article 175.
De af Kommissionen udstedte retsakter kan derfor ikke anses at berøre virksomhederne »umiddelbart« (jf. EØF-traktatens artikel 173, stk. 2) og kan
However, the Court held that an action for damages brought against the Commission in the same case, pursuant to Article 178 and the second paragraph of Article 215, was indeed admissible, as it would be wrong to dismiss the possibility that the Commission had acted wrongly in connection with projects financed by the EDF; though the claim was unfounded in this instance. That
4) Dom af 10.7.1984 (STS SpA/Kommissionen, sag 126/83) (endnu ikke offentliggjort).
4Case 126/83 STS v Commission.
IV-2 således ikke gøres til genstand for et annulations- (EØF-traktatens artikel 173) eller passivtetssøgsmål (EØF-traktatens artikel 175).
COMMUNITY LAW such actions were admissible was confirmed in another action brought by a contractor against the Commission. '
Ved sine domme af 11. juli2) konstaterede Domstolen, at Den europæiske Sammenslutning for Samarbejde (ESS) er en international sammenslutning henhørende under belgisk lovgivning og derfor ikke kan betragtes som et fiktivt organ eller som en administrativ enhed under Kommissionen.
In three judgments delivered on 11 July- the Court accepted that the European Association for Cooperation was an international association governed by Belgian law, and accordingly could not be regarded as a 'legal fiction' or an administrative arm of the Commission.
Følgelig blev der ikke givet medhold i sagsøgernes anbringende om, at de havde været ansat ved Fællesskaberne siden deres ansættelse ved ESS.
The applicants' claim that they had been Community staff since their recruitment by the EAC was therefore dismissed.
I en sag mellem Nuovo Campsider og Kommissionen3), hvori der var indgivet begæring om foreløbige forholdsregler gående ud på, at Kommissionen pålagdes pligt til at sikre, at mængden af skrot, der eksporteres til tredjelande, ikke oversteg 450 000 t pr. måned for derved at sikre italienske elektrostålværker en tilstrækkelig forsyning af skrot.
In Nuovo Campsider v Commission -3 a request was made for an interim measure ordering the Commission to ensure that exports of scrap metal to nonmember countries were blocked at the level of 450 000 tonnes per month in order to ensure the supply of scrap metal to Italian electric steelworks.
Ved kendelse af 6. marts 1985 traf Domstolens præsident bestemmelse om, at begæringen ikke kunne tages til følge.
By Order of 6 March 1985 the President of the Court rejected the request for interim measures.
I kendelsen udtales, at Kommissionen skal følge den i EKSF-traktatens artikel 59 foreskrevne fremgangsmåde, når virksomheder inden for Fællesskabet står over for en alvorlig mangelsituation og de indirekte virkemidler ikke er tilstrækkelige til at imødegå denne situation.
The Order points out that the Commission is required to act under Article 59 of the ECSC Treaty whenever Community undertakings are confronted with a serious shortage and indirect means are not sufficient to deal with it.
I kendelsen præciseres det dog samtidig, at en alvorlig mangelsituation vel
While recognizing that a state of serious shortage has not yet come about, the Order states that this situation would arise if the price for scrap metal were to reach such a level that a significant part of Community industry was no longer able to pay the price asked.
) Dom af 11.7.1985 (Salerno m.fl./Kommissionen og Rådet, Boissin m.fl./Kommissionen, Salerno/Kommissionen, sag 87 og 130/77, 22/83, 9 og 10/84) og (Haltet m.fl.¡Kommissionen, sagerne 66-68/83, 136-140/ 85 og 119/83). )
1Case 33/82 Miirri Frères v Commission. - Joined Cases 87 and 130/77, 22-'8.3 and 9 and 10'84 Salerno and Others v Commission and Council; Joined Cases 66, 67, 68 and 1,36 to 140/8.3 Hattet and Others v Commission: Case 119/8.3 Appeiliaum v
Kendelse af 6.3.1985 (Nuovo Campsider/Kommissionen, sag 25/85 R).
Commission. ' Case 2.5/8.5 R. 4Case 64/84. s OJ L 180, 1.7.1981.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
INTERPRETATION AND APPLICATION OF EHE SUBSTANTIVE RULES
373 ikke for øjeblikket kan siges at foreligge, men at en sådan situation kan opstå, hvis prisen på skrot når op på et sådant niveau, at en stor del af jern- og stålvirksomhederne inden for Fællesskabet ikke længere kan betale den forlangte pris.
373 an integrated undertaking.
Domstolen fandt, at kvoteordningen ville blive svækket betydeligt, hvis Kommissionen i hvert enkelt tilfælde skulle afgøre, hvilken gruppe de forskellige virksomheder tilhørte, og forskellene imellem dem.
The Court said that the quota system would be weakened considerably if the Commission were compelled to determine every time the category to which different undertakings belonged and the differences which distinguished them.
Den 19. september gav Domstolen Kommissionen medhold i et annullationssøgsmål anlagt af stålkoncernen Finsider3) vedrørende den generelle beslutning af 31. januar 1984 (234/84)4), for så vidt denne ikke, som det var tilfældet med den generelle beslutning af 30. juni 1982 (1696/82)5), indeholdt en artikel med hjemmel til tilpasning af Finsiders referenceproduktioner som følge af idriftsættelsen af virksomhedens nye varmvalseværk i Bagnoli.
Decision No 234/842in so far as it contained no provision similar to that in the general Decision No 1696/82 3which would have allowed Finsider to obtain an adjustment of its reference production for the bringing into operation of the new wide-strip mill at Bagnoli.
Finsider havde tillige krævet erstatning. ning.
Finsider also sought damages.
Der blev fremført en række søgsmålsgrunde, som alle forkastedes af Domstolen, der fulgte sin faste retspraksis.
Finsider put forward several submissions in support of its claim; all of them were rejected by the Court, which followed its consistent findings in previous cases.
Bemærkelsesværdig er forkastelsen af søgsmålsgrunden vedrørende skuffelse af berettigede forventninger.
It is worth noting the Court's refusal to accept an allegation of a breach of the principle of the protection of legitimate expectation.
Finsider havde baseret sin berettigede forventning på, at man behørigt havde anmeldt investeringen i Bagnoli, og at Kommissionen ikke alene havde godkendt og delvis finansieret denne, men også udtrykkeligt havde anmodet om, at idriftsættelsen måtte blive udskudt et år.
Finsider based its claim of legitimate expectation on the fact that it had properly declared the Bagnoli investment, and that the Commission had not only approved and partially financed it but had expressly asked for its operation to be postponed by one year.
Hvis udskydelsen ikke havde fundet sted, havde sagsøgeren kunnet opnå en tilpasning af sine referencekvoter på grundlag af artikel 15 i beslutningen af 30. juni 1982, som var gældende på den dato, der oprindeligt var forudset for det nye valseværks idriftsættelse.
If this postponement had not taken place Finsider could have obtained an adjustment of its reference production under Article 15 of Decision No 1696/82, which was in force on the date on which the new mill was originally due to come on stream.
Domstolen fandt derimod, at ophævelsen af denne beslutnings artikel 15, som i øvrigt ikke hjemlede ret til en tilpasning, selv om virksomheden måtte opfylde alle de deri angivne betingelser, var forventelig og nødvendig i betragtning af stålkrisens forværring.
The Court found, however, that Article 15 did not confer entitlement to an adjustment even if the firm satisfied all the tests it laid down, and that repeal of the Article was foreseeable and necessary given the deepening crisis.
Domstolen bekræftede i øvrigt sin retspraksis om, at en udtalelse afgivet i medfør af EKSF-traktatens artikel 54 har karakter af et
The Court also confirmed its previous finding that an opinion delivered pursuant to Article 54 of the ECSC Treaty merely represented advice given to the firm.
3) Dom af 19.9.1985 (Finsider¡Kommissionen, sagerne 63 og 174/84).
The Court accepted that publicity played a lomed Cases 63 .ind P4 K4. Ol I. 29. 1.2.19X4. O'l 1. 191, 1.-.19S2.
IV-2 almindeligt råd til virksomheden. Selv om Domstolen ikke udelukkede, at en positiv udtalelse i medfør af artikel 54 under visse omstændigheder kan begrunde en berettiget forventning hos lederen af den virksomhed, som den er rettet til, fandt den, at sådanne omstændigheder ikke var til stede i den foreliggende sag.
IV-1 fundamental role within the context of the ECSC Treaty, subject to the obligation of professional secrecy.
På grundlag af en konkret undersøgelse af virksomhedernes individuelle forhold gik Domstolen ind for gennemsigtighed vedrørende tillægskvoterne.
On the basis of the actual situation of the individual firms, the Court ruled in favour of transparency of the additional quotas.
Den fulgte Kom missionen, for så vidt den alene i tilfælde af »usædvanlige vanskeligheder« tillod en undtagelse for godkendte tilpasninger i medfør af artikel 14 og 16 i beslutningen af 31. januar 1984 (234/84)2).
It accepted the Commission's position that there would have to be an exception for the 'exceptional difficulties' referred to in Articles 14 and 16 of Decision No 234/84.l
Hvad angår adgangen til det automatiserede dokumentationssystem vedrørende EF-retten — CELEX — har Kommissionen besluttet at foretage visse' ændringer i værtsdatamatfunktionen i forbindelse med de databaser, der henvender sig til offentligheden, for at gøre denne funktion mere varieret og ophæve dens hidtidige eksklusive karakter.
To ensure wider use of Celex, the computerized documentation system for Community law, the Commission decided to reorganize in a more varied and non-exclusive manner the information retrieval service for those of its data bases intended for the general public.
På baggrund heraf vil adgangen til CELEX pr. 1. januar blive tilrettelagt efter følgende tre principper: direkte adgang via en direkte linje til edb-centret, indirekte adgang via en linje til en såkaldt »gateway« og endelig adgang til CELEX-data via magnetbånd.
Access to Celex will be thus reorganized with effect from 1 January 1986, the new system being based on three features: direct on-line access to the Commission's computer centre, indirect on-line access by means of a gateway and the distribution of Celex data by means of magnetic tape.
Ved udgangen af 1985 indeholdt CELEX over 75 000 dokumenter, herunder også udtalelser fra Revisionsretten.
At the end of the year over 75 000 documents could be interrogated via Celex, including the reports of the Court of Auditors.
Udnyt telsen af systemet er steget betydeligt i 1985, både hvad angår EF-institutionerne ( + 30%) og eksterne abonnenter ( + 20%).
During 1985 the rate of utilization of the system increased substantially both for the Community institutions (up 30%) and for outside subscribers (up 20%).
Den nederlandske og italienske udgave af CELEX er blevet indlæst og stilles til rådighed for offentligheden i løbet af 1986.
The Dutch and Italian versions of Celex are complete.
Dermed er antallet af udgaver kommet op på fem, idet der nu findes en fransk, tysk, engelsk, nederlandsk og italiensk udgave.
They will become accessible to the public in the course of 1986; this brings to five the number of versions now available (French, German, English, Dutch and Italian).