natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Imidlertid forventes der en stigning i denne import i løbet af de kommende år.
In Ireland, far from raising obstacles, the authorities actively encourage foreign investment in their country; this applies to the manufacture of pharmaceuticals in the same way as to any other form of enterprise.
Der er to muligheder:
b) Imports
c) 2i§tributign_af_£rodukter_bere2net_til_a
However, imports are expected to expand in the coming years.
Her må man skelne mellem monopol på ejendomsretten til apoteker og monopol på salget af lægemidler, detail eller en gros.
A distinction must be made between monopoly in the ownership of pharmacies and monopoly of the sale, retail or wholesale, of pharmaceuticals.
Monopol på ejendomsretten eksisterer kun i tre lande: Luxembourg, Danmark og Forbundsrepublikken Tyskland.
As far as ownership is concerned, a monopoly exists in three countries only : Luxembourg, Denmark and Germany.
Desuden må der sondres i Luxembourgs tilfælde. I dette land har farmaceuter monopol på ejendomsretten til apoteker, der er oprettet før 1905.
Another distinction must be made in the case of Luxembourg; there, pharmacists have a monopoly in pharmacies set up before 1905.
Siden da har staten været den formelle ejer, mens apotekeren kun ejer varelager og inventar.
Since then, the State has been the titular owner, with the pharmacist merely owning the stock-in-trade and fixtures and fittings.
Skønt der ikke er noget absolut monopol i Frankrig, tilhører det store flertal af apotekerne dog farmaceuter. Dette gælder dog ikke for apoteker knyttet til offentlige og private institutioner, hvor syge bliver behandlet, de gensidige apoteker eller for minesocialsikringskassens apoteker.
Although there is no absolute monopoly in France, the great majority of dispensing pharmacies belong to pharmacists, except for those attached to public and private institutions where patients are treated, health insurance funds and the miners' social security fund.
Der eksisterer intet monopol i Irland eller Det forenede Kongerige, men engrossalg kan kun drives af en godkendt grossist, hvis faciliteter og standard regelmæssigt kontrolleres af sundhedsministeriet. I Belgien eksisterer der ingen lovgivning med hensyn til ejendomsretten til apoteker.
No monopoly exists in Ireland or the United Kingdom, but wholesale business can be carried out only by a licenced wholesaler whose facilities and standards are regularly checked by the Department of Health.
I Italien er der intet monopol, skønt det store flertal af apoteker indehaves af farmaceuter (92,50% i 1975).
In Italy, although the great majority of pharmacies do belong to pharmacists (92.50 % in 1975), they do not have a monopoly.
I henhold til samme lov tillades oprettelse af nye kommunale apoteker, kommunale farmaceutiske virksomheder (5,5?) og hospitalsapoteker, der er åbne for offentligheden (1,5%). Disse udgør tilsammen 50% af alle nyoprettede apoteker.
Under the law of 8 March 1968, companies are no longer permitted to own a dispensing pharmacy, but public assistance and welfare institutions and cooperatives complying with legislation laid down are still allowed to do so.
færdiglavede lægemidler og førstehjælpsmidler, men er i almindelighed placeret under den nærmeste apotekejers ansvar; når dette ikke er muligt, er det i stedet kommunen, der varetager driften med hjælp fra kommunelægen eller andre medlemmer af sundhedspersonalet.
As far as the sale of medicines is concerned, certain distinctions must be made. In all countries, only dispensing pharmacies can supply products available only on medical prescription.
I Frankrig har på samme måde nogle enkelte læger kaldet "propharmaciens" tilladelse til at udlevere lægemidler i afsidesliggende områder, hvor der ikke findes apoteker.
In all three countries there has to be a pharmacist on the premises, whether the owner or an employee, although an exception is made in Italy for pharmacies set up by decision of the provincial medical officer in zones where no pharmacy existed.
I Belgien er det samme tilfældet.
In the same way, a few doctors in France known as "propharmaciens" are allowed to deliver medicines in remote areas far from a pharmacy.
På visse små hospitaler kan en person, der ikke er farmaceut, have tilladelse til at udlevere lægemidler fra medicindepotet.
Belgium makes the same concession. In some small hospitals a person other than a pharmacist is allowed to deliver drugs from the hospital supply.
I Danmark kan patienterne ikke blot købe medicin fra et af de 323 farmaceutejede apoteker, men også fra talrige andre udsalg, hvor tilstedeværelsen af en farmaceut ikke er obligatorisk. Disse udsalg er dog underlagt den stedlige apoteker.
In Denmark patients can buy médecines not only from one of the 323 pharmacies belonging to pharmacists but also from other sales points (which are numerous) where the presence of a pharmacist is not compulsory but these sales points are placed under the regional pharmacist.
Derimod er der intet salgsmonopol i Det forenede Kongerige, Irland og Nederlandene.
On the other hand, there is no monopoly on sales in the United Kingdom, Ireland and the Netherlands.
Således kan læger og tandlæger i Det forenede Kongerige sælge eller udlevere lægemidler i f.eks. landbrugsområder. Det samme gælder almindelige forretninger, som kan sælge visse simple lægemidler, der er beregnet til humant eller veterinært brug.
For example, in the United Kingdom, doctors and dentists can sell or supply medicines, e.g., in rural areas; the same applies to ordinary shops, which can sell certain simple drugs for human or animal application.
I Irland derimod kan læger ikke sælge lægemidler, men simple produkter som smertestillende midler kan sælges i supermarkeder.
In Ireland, doctors are not allowed to sell pharmaceutical products but simple drugs such as analgesics may be sold in supermarkets.
Mangelen på et monopol betyder ikke, at andre salgssteder frit kan sælge alle farmaceutiske produkter.
The absence of a monopoly does not imply that other sales outlets can sell all pharmaceutical products freely.
Når det drejer sig om lægemidler på recept, kræves altid tilstedeværelse af en farmaceut.
For drugs which must be sold only under prescription, the presence of a pharmacist is always essential.
Hvis der er tale om lægemidler, der sælges uden recept, og uden at der er en farmaceut til stede, eksisterer salgsfriheden kun for relativt simple eller lægemiddellignende produkter, som f.eks. i Tyskland.
For off-prescription drugs, where there is no pharmacist, free sale is usually restricted to relatively simple or paramedical products, as in Germany.
Et beslægtet spørgsmål var, om apoteker havde tilladelse til at ss:lge andre varer end lægemidler, og i bekræftende fald hvorvidt denne frihed strakte sig.
A related question was whether pharmacies were allowed to sell products other than medicines, and if so, whether their freedom to do so was total or limited.
Som vejledende tal anslår den franske rapport apotekernes salgsindtægter fra salg af andet end farmaceutiske specialiteter og magistrelt fremstillede lægemidler til 14%.
To give an idea, the French report estimates that these sales of nonpharmaceutical and non-proprietary products account for 14 % of the turnover in pharmacists' shops.
I Belgien anslås denne procentdel til mellem 4 og 5%.
In Belgium this percentage is between 4 % and 5 %.
Det første spørgsmål var, om der eksisterede en begrænsning i antallet af apoteker, og i bekræftende fald, hvilke kriterier der anvendtes.
The first question was whether there is any control over the number of retail pharmacies and, if so, what criteria are used.
Kun Det forenede Kongerige og Irland kender ikke til begrænsninger af nogen art. Skønt der ikke er nogen begrænsning i antallet af apoteker i Tyskland, forbyder loven autoriserede farmaceuter at have mere end ét.
Only the United Kingdom and Ireland have no limit of any kind. Whilst in Germany there is no limit on the number of pharmacies, no licenced pharmacist may own more than one.
I Nederlandene er begrænsningen ikke indeholdt i nogen lov, men sker efter intern aftale, idet et udvalg under Apotekerforeningen regulerer oprettelsen af apoteker og "i stor byerne er der de facto en begrænsning".
In the Netherlands there is no legally-imposed limit, but the profession makes its own restrictions : a committee of the Association of Pharmacists regulates the setting-up of pharmacies and in the big towns, this practically amounts to a limit on the ratio.
I alle de øvrige lande er antallet af apoteker begrænset ved lovgivning eller administrative bestemmelser.
In all the other countries the number of pharmacies is restricted either by legislation or regulations.
Kriterierne for disse begrænsninger er forskellige, men de er især baseret på størrelsen af den befolkning, der skal betjenes, idet der dog i de store byer regnes med forholdsvis færre apoteker pr. en given befolkningsmængde .
The criteria vary, but are essentially based on the population needing to be served, with proportionally fewer pharmacies per segment of the population in the larger towns.
Der kan også tages hensyn til geografiske forhold som f.eks. den afstand, der skal tilbagelægges til apoteket og mellem apotekerne indbyrdes.
Geographical factors may also be involved; distances to be covered, and distances between neighbouring pharmacies, both come into the picture.
De italienske bestemmelser synes på dette punkt at være mere "interventionistiske" end de øvrige landes, idet apoteket i realiteten betragtes som en offentlig service og nyder godt af et koncessionssystem.
Italian regulations on this matter seem to be more "interventionist" than others, the pharmacy being virtually regarded as a public service and benefiting from certain concessions.
Tallene viser en forskel fra 1 for Danmarks og Hollands vedkommende til 8 i Belgien, uden at der kan påvises nogen sammenhæng med den begrænsningspolitik, der er ført.
Provision is made for every commune to keep an up-to-date record, revised every two years, showing the number and location of all pharmacies, the radius which they serve and the zone.
Disse tal er kun gennemsnitstal og udelukker ikke, at der kan Viire store skævheder inden for samme land.
These figures are averages, and the ratio may vary widely within the same country.
Dette er især tilfældet i Italien, hvor myndighederne har villet fremme oprettelsen af apoteker i land- og bjergområder, hvor indkomsten pr. indbygger er lav, og hvor det private initiativ er utilstrækkeligt på grund af manglende rentabilitet. I dette tilfælde sker det offentliges indgriben enten direkte i form af støtte til etablering af kommunale apoteker eller hospitalsapoteker eller indirekte i form af subsidier til private apoteker.
This is particularly noticeable in Italy, where the authorities have tried to encourage the setting up of pharmacies in rural and mountainous areas, where per capita income is low and there is not enough incentive to private enterprise.
Ifølge den nugældende lov skal 50% af alle ny apoteker oprettes af kommuner og hospitaler.
Under the present law 50 % of all new pharmacies must be opened by the communes and hospitals.
Med hensyn til oprettelse af apoteker, der ikke arbejder med gevinst for øje (hospitaler, poliklinikker, apoteker drevet af en fond eller af den sociale sikring) varierer reglerne fra et land til et andet.
As far as the opening of non profit-making pharmacies is concerned (hospitals, dispensaries, pharmacies operated by provident funds or the social security authorities), regulations vary from one country to another.
I Luxembourg findes ingen gensidige eller kooperative apoteker.
There are no pharmacies run by insurance funds or cooperatives in Luxembourg.
I Frankrig kan de kun autoriseres ved anordning fra ministeren for offentlig sundhed.
In France they can be authorized only by the Minister of Public Health.
Denne procedure fører til afslag, idet det pågældende ministerium i de sidste 30 år har været imod oprettelsen af apoteker af denne art. I Italien blev situationen fastfrosset i 1968 såvel for de offentlige institutioner for hjælp og godgørenhed som for de kooperative foreninger.
This amounts in practice to a ban, since no Minister of Public Health has permitted the setting up of a pharmacy of this kind for 30 years.
Disse organisationer kan fortsat drive de apoteker, der eksisterede, da loven trådte i kraft, men de kan ikke længere overdrage eller erhverve dem eller oprette nye apoteker.
The situation in Italy was frozen in 1968 as regards public assistance and welfare institutions as well as cooperatives : these bodies can continue to run any "dispensaries" which existed when the law was passed, but cannot transfer, set up, or acquire any new ones.
I Tyskland har de ved lov oprettede sygekasser ikke ret til at oprette deres egne apoteker.
In Germany the authorized health insurance funds are not entitled to set up their own pharmacies.
For hospitalsapoteker er der både en juridisk og en finansiel hindring, da et sådant apotek for små hospitalers vedkommende ikke er rentabelt, og da flere hospitaler ikke kan have et fælles apotek, medmindre de tilhører samme juridiske person.
There are two obstacles, one legal and one financial, to the setting up of hospital "dispensaries"; in small hospitals they would not be profitable, whilst the law forbids several hospitals to run a joint pharmacy unless they are owned by the same body.
I Belgien og Irland ligestilles de organisationer, der ikke arbejder med gevinst for øje, med privatpersoner, når det drejer sig om etablering af apoteker.
In Belgium and Ireland, non profit-making organizations and private individuals are treated in the same way when opening a new pharmacy.
Der er altså ingen forskelsbehandling.
There is no discrimination.
Det samme gælder i Det forenede Kongerige, da der ikke er begrænsninger i antallet af apoteker.
The same is true in the United Kingdom in so far as there is no limitation on the number of pharmacies.
Betingelser for erhvervelse af apotker
Conditions for the acquisition of pharmacies
I Irland, Det forenede Kongerige og Tyskland findes der ingen regler om overdragelse af forretninger.
There are no special regulations governing the transfer of businesses in Ireland, the United Kingdom or Germany.
I Belgien er friheden til køb og salg ligeledes fuldstændig, undtagen hvad angår prisen: I bestemmelserne er fastsat et maskimumbeløb for værdien af apoteker, der er åbne for offentligheden, svarende til 150% af det gennemsnitlige bruttooverskud i de sidste fem år.
Such transactions may also be carried out quite freely in Belgium, except as regards one consideration : the maximum price for pharmacist's shops open to the public is set at 150 % of the gross annual profit, averaged out over the preceding five years.
Som alierede omtalt skelner man i Luxembourg i lovgivningen mellem apoteker oprettet før og efter 1905.
In Luxembourg, as already mentioned, the law makes a distinction between pharmacies opened before 1905 and others.
I førstnævnte tilfælde kan forretningen overdrages, i det andet kan den ikke, da den tilhører staten.
In the former case the business may be transferred; in the latter it cannot, since it belongs to the State.
I Frankrig kan et apotek erhverves på enhver måde, der involverer en modydelse (køb, bytte) eller på anden måde (gave, testamente eller arv).
In France a pharmacy may be acquired in any manner involving valuable consideration (purchase, exchange) or otherwise (gift, legacy, inheritance).
Den nye indehaver behøver ikke at ansøge om en ny bevilling.
The new proprietor does not have to apply for a new licence.
Han beholder den bevilling, der blev givet til apoteket, da apotekerne blev registreret for første gang eller ved dets oprettelse.
He retains the licence issued to the pharmacy when it was first registered or when it was opened.
Imidlertid må den nye ejer underkaste sig den almindelige regel, der gælder for erhvervelse af apoteker: Forudgående meddelelse til det præfektur/ hvor det skal registreres. Registreringsansøgningen udfærdiges på papir uden stempel og vedlægges de relevante støttedokumenter, som sundhedsloven kræver.
However, the new proprietor must comply with the general rule relating to the acquisition of pharmacies : prior declaration to the prefecture where it is to be registered.
Overdragelsesfriheden er mest begrænset i Italien.
Freedom of transfer is the most restricted in Italy.
Kommuner og hospitaler har ikke ret til at erhverve apoteker, men kan lade sig tildele visse apoteker, der er blevet ledige eller er nyoprettede.
Communes and hospitals are not allowed to acquire a pharmacy, but may have one allotted to them which has become vacant or was newly created for the purpose.
Private farmaceuter erhverver apoteker på grundlag af kvalifikationsbeviser og en udvælgelseprøve, der afholdes for hver provins.
Individual pharmacists can acquire a business only after succeeding in a provincial competition, where both their qualifications and their examination results are considered.
Desuden kan en farmaceut først overdrage sin forretning efter fem års forløb, og han kan ikke deltage i udvælgelsesprøver med henblik på at erhverve et andet apotek i mindst ti år at regne fra overdragelseshandlingen; det er ham dog tilladt én gang i sig liv - i året efter overdragelsen - at erhverve et andet apotek uden at skulle bestå en ny udvælgelseprøve (i henhold til næringsloven).
In addition, a pharmacist can sell or otherwise transfer his business only after five years and cannot enter the competition for a new pharmacy for at least ten years from the date of transfer of the old one; however, he is offered one opportunity of acquiring a second pharmacy in the year following the transfer without having to resit the examination (under the law governing trade and commercial activities).
Kun i to lande synes fabrikanterne frit at kunne fastsætte prisen på lægemidler: Nederlandene og Tyskland.
In only two countries, the Netherlands and Germany, do manufacturers appear to have complete freedom in fixing their prices.
For Nederlandenes vedkommende er der kun de begrænsninger, som markedet og konkurrencen stiller.
In the Netherlands the market and competition offer the only form of restraint.
I den nederlandske rapport anføres det, at dette pres har været tilstrækkeligt til at holde priserne på et rimeligt niveau og endog i visse tilfælde til at få dem til at falde.
The Dutch report indicates that this pressure has been enough to keep prices at a reasonable level, and in some cases to bring them down.
I Tyskland er medcinalindustrien underkastet monopoltilsynets kontrol ligesom i ethvert andet land.
In Germany the pharmaceutical industry is subject to scrutiny by the antitrust authorities, as it is in every country.
Forbundsmonopoltilsynet kan gennemtvinge en prisnedsættlese på en vare, når det er bevist, at der foreligger misbrug af en dominerende stilling på markedet (paragraf 22 i lov om konkurrencebegrænsning).
The Federal trust office can force a price reduction for a certain product if it can be proved that a dominant position in the market is being exploited (Article 22 of the law against the prevention of unfair competition).
Irland og Danmark indtager en mellemstilling på dette område.
Ireland and Denmark occupy an intermediate position on this question.
I Irland findes der ingen regler for de priser, som industrien fastsætter på nye produkter.
In Ireland there is no regulation of the prices set by the industry for new products.
Til gengæld kan man ikke frit hæve prisen på produkter, der allerede er på markedet.
On the other hand there is a control on raising prices of products already on the market.
En prisforhøjelse er kun mulig med tilladelse fra Industri­ og Handelsministeriets "Prisudvalg".
Authorization for a price rise has to be given by the Ministry of Industry and Commerce's "Price Commission".
Denne tilladelse gives kun i de tilfælde, hvor produktions­ eller distributionsomkostningerne er steget.
It is granted only in cases where production or distribution costs have increased.
I Danmark havde Sundhedsstyrelsen fra 1954 til 1975 ret til at fastsætte priser på specialiteter.
In Denmark, from 1954 to 1975, the Minister of Health had the right to determine the price of specific drugs.
I praksis blev denne ret næsten aldrig udøvet, og registrering af medicinske specialiteter skete udelukkende ud fra sundhedsmæssige kriterier.
In practice, the right was hardly ever exercised, and registration of drugs proceeded solely on the basis of health considerations.
Lægemiddelloven fra 1975, som trådte i kraft 1. januari 1976, havde til formål at sikre en virkelig priskontrol.
The "Medicines Act" of 1975 was intended, when it came into force on 1 January 1976, to operate a real price control system.
Denne kontrol er nu blevet overdraget Monopoltilsynet, som har fået pålagt at anvende de samme regler på lægemiddelsektoren, som gælder for det øverige erhversliv.
The task was given to the monopolies office (Monopolies Commission Agency or MCA), which was charged with applying the same regulations which were in force for other sectors of industry to the pharmaceutical industry.
Men under hensyntagen til medicinalindustriens særlige forhold har Monopoltilsynet af Folketinget fået til opgave inden 1. januar 1978, at udarbejde en særlig rapport om den type kontrol, der bør udøves på lægemiddelområdet.
But owing to the particular position of the pharmaceutical industry, the MCA was requested by Parliament to prepare a special report on the type of control to be used in this sector, for 1 January 1978.
Dette har ikke hindret Monopoltilsynet i, siden 1. januar 1976, at søge at anvende de generelle regler om priser ­ der går ud på at forhindre "urimelige priser" ­ over for lægemiddelsektoren, men uden større held.
In the meantime, the MCA tried to find ways of imposing the general price control regulations - which attempt to sanction any prices considered not "reasonable" - on the pharmaceutical industry. It had little success.
I foråret 1976 forlangte Monopoltilsynet en 20% prisnedsættelse på beroligende midler.
In the spring of 1976, the MCA demanded a reduction of 20 % in the price of tranquillizers.
Efter at fabrikanterne havde indanket sagen, omstødte Monopolankenævnet denne afgørelse i maj 1977.
In May 1977, the Monopolies Tribunal reversed this decision, on an appeal by the industry.
Den mest originale løsning synes at være Det forenede Kongeriges.
The most original formula seems to be that implemented in the United Kingdom.
Der findes ganske vist love i henhold til hvilke priserne kunne kontrolleres, men i praksis kontrolleres de på grundlag af aftaler.
Laws exist under which prices could be controlled but in practice they are controlled by the provisions made on agreements.
Den britiske medicinalindustris sammenslutning og Sundhedsministeriet har i fællesskab udarbejdet et program for prisbegrænsninger, der gælder for alle virksomheder, der leverer lægemidler inden for rammerne af den offentlige sygesikring (NHS).
The British Association of the Pharmaceutical Industry and the Ministry of Health have worked out a joint programme on price regulation applicable to all firms supplying drugs under the National Health Service (NHS).
Alle virksomheder - bortset fra de mindste - skal for hvert regnskabsår indlevere en oversigt over deres salgsindtægter, omkostninger og kapitaludgifter ved produktionen af lægemidler.
Excluding the small firms all companies have to submit for each financial year a breakdown of their sales, costs and capital outlay for the production of drugs.
Sundheds- og socialministeriet beregner, om virksomheden har haft en rimelig fortjeneste ved salget af lægemidler i forhold til kapital, forskning og investeringer.
The Department of Health and Social Security then determines whether the company has made a reasonable profit on sales of pharmaceuticals taking into account its capital, research and investment.
Hvis ministeriet mener, at fortjenesten har været fot høj, optager det forhandlinger med virksomheden for at få den nedsat.
If the Department considers too much profit has been made it negotiates an overall reduction.