natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Der er i dag akkrediteret mere end 130 missioner — som oftest ved de tre Fællesskaber - - men af og til kun ved et eller to af disse.
There are at present over 130 missions of non-EC countries accredited to the EC, in most cases to all three Communities together but occasionally to only one or two of them.
Traktaterne indeholder ingen bestemmelser om tredjelandes repræsentation ved Fællesskaberne.
The Treaties do not contain any provisions on the representation of non-EC countries to the
Der findes også udvalg, der specielt består af ambassadører. Dette er for eksempel tilfældet i forbindelse med Lomé-konventionen mellem EØF og AVS-landene (landene i Afrika, Vestindien og Stillehavet).
684 el seq., especially pp. 687 and 691.
Under alle omstændigheder er det cheferne for missionerne og repræsentationerne i Bruxelles, som er medlemmer af disse organer sammen med Fællesskabets repræsentanter.
See the list of purely Community and hybrid bilateral and multilateral agreements under the EEC, Coal and Steel and Euratom Treaties given in Groux and Manin, op. cit., pp. 63-69.
Fællesskabet som sådant har ingen diplomatisk repræsentation i udlandet. Kommissionen har dog akkrediteret 45 delegationer i AVS-landene med henblik på at følge det økonomiske og tekniske samarbejde, 15 delegationer i andre stater (Algeriet, Australien, Brasilien, Canada, Egypten, Amerikas Forenede Stater, Indien, Israel, Japan, Jordan, Libanon, Marokko, Tunesien, Syrien, Jugoslavien), to delegationer af regional karakter, nemlig en i Caracas for Latinamerika med et kontor i Santiago (Chile), og en i Bangkok for landene i Syd- og Sydøstasien med et kontor i Dacca (Bangladesh), fire delegationer ved internationale organisationer: en i New York ved FN, en i Paris ved OECD, samt to i henholdsvis Genève og Wien ved de dér etablerede internationale organisationer.
The Community as such does not have diplomatic representation abroad.
I 1987 blev der indgået en aftale om åbning af en delegation i Peking.
In 1987 an agreement was signed on the opening of a delegation in Peking.
Disse forskellige former for repræsentation udadtil er snarere en afspejling på det eksterne plan af Kommissionens beføjelser som forhandlings- og eksekutivorgan - - delegationerne i AVS-landene indtager dog en lidt speciel situation — end et udtryk for det samlede Fællesskabs folkeretlige retssubjektivitet.
To be sure, these various forms of representation in non-EC countries (the delegations to the African, Caribbean and Pacific countries are a somewhat special case) are more a projection to the outside of the negotiating and executive responsibilities of the Commission than an expression of the international legal personality of the Community as a whole.
Kommissionen er i øvrigt ikke alene om at repræsentere Fællesskabet.
It is noted in passing that the Commission does not have a monopoly of representing the Community.
Formanden for Rådet repræsenterer på forskellig måde EF i tredjelandene med henblik på at gøre Fællesskabets synspunkter gældende.
67 holds the Presidency of the Council is also charged with representing the Community's point of view to non-EC countries during its term of office.
Denne dualisme synes uundgåelig på integrationens nuværende stadium.
This overlap is inevitable at the present stage of integration.
Den hænger også sammen med sondringen mellem det område, der er omfattet af det politiske samarbejde mellem medlemsstaterne, og det område, der falder ind under Fællesskabernes kompetence.
It is also a result of the distinction drawn between political cooperation among the Member States and Community matters.
Ikke desto mindre understreger den diplomatiske status, som — ved aftale med eller ved en ensidig handling fra værtslandet — tillægges Fællesskabets delegationer samt disses funktioner, indtrykket af Fællesskabets enhed over for tredjelande.
Nevertheless, the diplomatic status granted—by agreement or unilaterally by the host country—to the Commission delegations and the nature of the work they perform do give the Community a strong image of unity to the outside world.
Flere og flere aftaler og overenskomster tillægger endvidere Fællesskabet ret til at være part i voldgiftssager.
More and more agreements also provide for the Community to be a party to arbitration.
En sådan hjemmel findes i flere associeringsaftaler, men også i aftaler vedrørende miljøbeskyttelse, fiskeri og nuklear sikkerhedskontrol, det vil sige både blandede aftaler og rene fællesskabsaftaler.
Several association agreements contain such a clause, as do agreements on protection of the environment, fisheries and nuclear safety monitoring, which include both mixed and purely Community agreements.
Dette er også et klassisk kendetegn for retssubjektivitet, som således gradvis tillægges Fælles skabet ')·
In this way the Community is progressively being invested with another of the typical attributes of legal personal ity.'
Eftersom Fællesskabet kan indgå internationale aftaler, der medfører pligter og rettigheder, er spørgsmålet, om det også kan drages til ansvar for sine handlinger over for tredjemand, og, i
Given that it is capable of contracting obligations and of acquiring rights through international agreements, can the Community be called upon to answer for its actions to third parties and, if so, is its liability exclusive of that of its Member States?
Da Fællesskabet har kontrakthabilitet, kan man heraf med sikkerhed slutte, at det også er ansvarligt for sine handlinger, hvad enten der er tale om opfyldelsen af en aftale eller om en skadegørende handling uden for kontraktforhold.
There can be no doubt that the capacity to enter into agreements implies that the Community can be held responsible for the consequences of its actions, both as regards contractual obligations and non-contractual liability.
I det omfang, Fællesskabet disponerer over egne indtægter og kan optage lån, har det tilstrækkelige økonomiske midler til at være ansvarlig for behørig opfyldelse af sine forpligtelser og til at erstatte skade, det måtte have forvoldt.
With its own regular revenues and the right to borrow, it has adequate financial resources to discharge its obligations and to make good any loss it may cause to third parties.
Spørgsmålet er, om medlemsstaterne har et subsidiært ansvar, således som det ifølge retsteorien generelt er tilfældet med internationale organisationer?
But would the Member States be liable if the Community were to default, as is generally accepted as being the case with international organizations?
Det er endnu ikke muligt at besvare dette spørgsmål under ét.
A complete answer to this question is probably not yet possible.
Den ordning med fællesskabslån, der blev indført i 1975 med henblik på at hjælpe medlemsstaterne til at imødegå de betalingsbalancevanskeligheder, der skyldtes stigningen i oliepriserne, er et godt eksempel på Fællesskabets finansielle autonomi i forholdet til omverdenen.
The Community loans instrument, set up in 1975 to help Member States overcome balance of payments difficulties due to the escalation in oil prices, is a good example of the Community's financial autonomy in its relations with the outside world.
Det er nemlig Fællesskabet alene — og ikke medlemsstaterne — der står som låntager udadtil.
It is the Community alone, and not the Member States, that appears as borrower of the funds for on-lending under the instrument.
I første omgang pålagde en række forordninger medlemsstaterne at sætte Fællesskabet i stand til at opfylde sine forpligtelser med hensyn til tilbagebetaling af lån og betaling af renter, dersom en medlemsstat ikke opfyldte sine forpligtelser.
At first the regulations imposed an obligation on the other Member States to provide foreign exchange to enable the Community to meet the principal and interest payments on the loan should the borrowing Member State default.
Reelt var der tale om en intern finansieringsforpligtelse og ikke en garanti over for tredjemand.
This, it is true, was an internal obligation between the Community and its Member States and not a guarantee to third parties.
Men i Kupferberg-dommen '), der indeholdt en vigtig passage vedrørende artikel 228, stk. 2, indtog Domstolen en anden holdning.
But even this indirect guarantee was later dropped.
Den udtalte således følgende: »Ved at sikre overholdelsen af de forpligtelser, som følger af en aftale, der er indgået af Fællesskabets institutioner, opfylder medlemsstaterne en forpligtelse, ikke blot over for de berørte tredjelande, men ligeledes og især over for Fællesskabet, som har påtaget sig ansvaret for aftalens rette gennemførelse«.
Council Regulation (EEC) No 682/81 of 16 March 1981 adjusting the Community loan mechanism designed to support the balance of payments of Member States,' which replaced the 1975 Regulation (and has itself since been superseded by Council Regulation No 1969/88 of
Kan den som en bibemærkning indskudte bekræftelse af, at medlemsstaterne i henhold til artikel 228, stk. 2, har en forpligtelse over for de berørte tredjelande, indebære mulighed for, at en medkontrahent kan gå direkte til medlemsstaterne, hvis Fællesskabet ikke opfylder sine forpligtelser?
24 June 1988),2no longer made provision for such a refinancing arrangement, as the Council felt the Community's financial autonomy afforded sufficient security to lenders.
Fortolket på denne måde vil artikel 228, stk. 2, være en retsskabende bestemmelse, der kan påberåbes af tredjemand.
As far as international agreements concluded by the Community are concerned, the question of whether the Member States are jointly or in a subsidiary capacity liable for performance of the obligations there under appears to be answered in the affirmative by Article 228(2) of the EEC Treaty, as the Court has interpreted it.
Disse spørgsmål vil uden tvivl blive besvaret engang i fremtiden.
This provides that such agreements shall be binding on the institutions and on Member States.
Der er dog blevet indført en konsultationsprocedure, der har til formål at koordinere medlemsstaternes udenrigspolitik.
In other words, the provision was not intended to regulate the relations between Member States and the Community's partners.
Der tænkes her på det politiske samarbejde.
In the Kupferberg judgment,3however, the Court, in a long passage about Article 228(2), took a different line.
Efter et mandat fra stats- og regeringscheferne på topmødet i Haag den 2. december 1969 vedtog udenrigsministrene den 27. oktober 1970 således en rapport, der var udarbejdet af cheferne for de politiske afdelinger i de respektive udenrigsministerier under ledelse af deres belgiske kollega, Etienne Davignon.
Does this—albeit only obiter—statement by the Court that the Member States have obligations towards non-member countries under Article 228(2) point to the possibility of a direct action by a contracting party against Member States if the Community failed to meet its obligations?
Som foreslået i rapporten ind førtes der en procedure for udenrigspolitisk samarbejde i form af konsultationer mellem de ansvarlige ministre og mellem stats- og regeringscheferne.
On this interpretation, Article 228(2) would be a clause for the benefit of third parties (stipulation pour autrui) which conferred a right of action on them.
Cheferne for de politiske afdelinger mødes i tids-
The question is whether consider ing the Member States as general guarantors of the Community would
Folkeretlig retssubjektivitet
Case 104/81 [1982] ECR 3641, at p.
71 rummet mellem møderne på ministerplan, og ekspertgrupper forbereder disse drøftelser.
Page 71
Dette samarbejde blev styrket i København i september 1973 og i London i oktober 1981.
The procedure was improved at the Copenhagen Summit in September 1973 and at the London one in October 1981.
De enkelte stater forpligter sig til ikke definitivt at fastlægge deres egen holdning til spørgsmål, for hvilke en fælles holdning bliver nødvendig eller ønske lig, uden at have konsulteret deres partnere inden for rammerne af det politiske samarbejde.
Each country undertook not to decide its position on subjects on which the adoption of a joint position was necessary or desirable, without first consulting its partners through the political cooperation framework.
Der er vedtaget en række bestemmelser af praktisk art med henblik på at effektivisere denne procedure.
Practical steps were taken to improve the working of the procedure.
Der er navnlig tale om assistance til formandskabet samt om udkastet til den procedure, der skal følges i krisetilfælde.
These included provision for assistance to the country holding the Council Presidency and outline agreement on an emergency procedure.
Forbindelserne til institutionerne, navnlig til Kommissionen og Parlamentet, er blevet styrket.
Liaison with the Community institutions, especially the Commission and the Parliament, was improved.
Men dualismen mellem det politiske samarbejde og Fællesskabets mekanismer er bibeholdt.
But the division between political cooperation and the Community machinery was maintained.
Den daværende belgiske premierminister, Leo Tindemans, havde i sin rapport fra 1975 om Den Europæiske Union fremsat forslag i den henseende.
The Belgian Prime Minister, Leo Tindemans, made suggestions in this regard in his 1975 Report on European union.
Han foreslog, at man i første omgang i en protokol nedfældede de forpligtelser, der var indgået som led i det politiske samarbejde, og dernæst oprettede et fælles beslutningscenter uden dog at sammensmelte fællesskabsprocedurerne og det politiske samarbejde.
As a first step he proposed that the Member States should set down in a protocol the commitments they had undertaken in the political cooperation sphere. Later, a single decisionmaking centre should be established, though without merging the Community procedures and the political cooperation arrangements.
Man har således kunnet konstatere, at der er en tendens til, at man sammen undersøger de vigtige spørgsmål, som de forskellige internationale kriser (Iran, Afghanistan, Polen, Falklandsøerne, Libanon osv.) rejser for Fællesskabet.
Over the years of this growing political cooperation a trend has certainly been observable to enter into wider consultations on the major issues raised by international crises (Iran, Afghanistan, Poland, the Falklands, Lebanon, etc.).
Det skal navnlig bemærkes, at de fællesskabsforanstaltninger i form af suspension af import fra Argentina efter dette lands invasion af Falklandsøerne udtrykkeligt vedtoges med støtte i aftaler, der var indgået som led i det politiske samarbejde.
The joint Community action to suspend imports from Argentina after the invasion of the Falklands deserves special mention, as it was expressly based on the agreements on political cooperation.
Baggrunden for Europa-Parlamentets initiativ til oprettelse af en Europæisk Union var nødvendigheden af, at de forskellige former for samarbejde, der havde udviklet sig i løbet af de seneste 30 år (De Europæiske Fællesskaber, Det Europæiske Politiske Samarbejde, Det Europæiske Monetære System etc. ...) samledes inden for én fælles og klar institutionel ramme.
See on these issues Groux and Manin, op. cit., pp. 127-128 and 144-145; Manin, 'L'Article 228, paragraphe 2, du traité CEE', in Mélanges Teitgen, op. cit., p. 289 et seq., especially p. 298.
Udkastet til traktat om oprettelse af Den Europæiske Union havde navnlig til formål at give samarbejdet — specielt det politiske samarbejde — et retsgrundlag og at regulere forholdet mellem institutionerne og samarbejdsorganerne, samt at fastsætte de nærmere regler for en udvidelse af området for samarbejde med henblik på dettes overgang til en fælles optræden.
After the Tindemans Report the idea of writing political cooperation into the Treaties was put forward in all the proposals for closer European union.
Endelig fremlagde den franske og den tyske regering umiddelbart før Det Europæiske Råds møde i Milano den 28. og 29. juni 1985 et »arbejdsdokument« i form af et traktatudkast, der næsten udelukkende vedrørte den gradvise gennemførelse af en europæisk udenrigspolitik. politik.
For example, the draft European Act presented by the German and Italian Foreign Ministers, Messrs Genscher and Colombo, in 1981 proposed that after five years of experimental operation of the Act a Treaty on European union should be signed which would codify, among other things, the arrangements for political cooperation.
Den regeringskonference, som Det Europæiske Råd på mødet i Milano den 28. og 29. juni 1985 havde besluttet at indkalde, skulle både udarbejde »en traktat om en fælles udenrigspolitik og en fælles politik vedrørende sikkerhed på grundlag af de fransk-tyske og britiske udkast« og »de ændringer af EØF-Traktaten i overensstemmelse med dennes artikel 236, der er nødvendige for iværksættelse af de institutionelle tilpasninger ...«.
However, the resulting Solemn Declaration on European union of 19 June 1983, which reproduced the content of earlier declarations on this subject adding to them here and there, considerably watered down the commitment to sign a new Treaty after five years.
Den Europæiske Fælles Akt, som blev resultatet af disse forhandlinger, indeholder både bestemmelser, der ændrer Traktaterne om Oprettelse af Fællesskaberne (navnlig EØF-Traktaten), og et afsnit III »traktatbestemmelser om det europæiske udenrigspolitiske samarbejde«. Dette afsnit består af en enkelt artikel, nemlig artikel 30, der er opdelt i tolv stykker.
The European Parliament's initiative on European union was founded on the need to 'collect within a single, clear institutional framework the different forms of cooperation that have grown up over the past 30 years (European Communities, European political cooperation, European Monetary System, etc.)'.
Betegnelsen »Fælles Akt« skal forstås således, at man her i ét og samme instrument samler bestemmelser om ændring af Traktaterne og et afsnit om det politiske samarbejde.
The draft Treaty establishing the European union sought to give legal backing to cooperation, particularly political cooperation, and to regulate the relations between the union's institutions and the cooper ation bodies and to lay down procedures for extending the fields of cooperation and for changing from cooperation to joint action by the institutions.
Som nævnt ') er bestemmelserne vedrørende sidstnævnte spørgsmål udarbejdet særskilt af en særlig forhandlingsgruppe. Indføjelsen af dette afsnit i et fælles instrument blev på trods af visse medlemsstaters modstand besluttet, fordi Kommissionen insisterede herpå.
Finally, on the eve of the Milan European Council on 28 and 29 June 1985 the French and German Governments presented a working paper in the form of a draft treaty concerned almost exclusively with the 'progressive implementation of a European foreign policy'.
Bestemmelserne i artikel 30 udgør en kodificering af principperne for det politiske samarbejde.
The intergovernmental conference which the Milan European Council decided to call was to work out both 'a treaty on a common foreign and security policy on the basis of the Franco-German and United Kingdom drafts' and 'the amendments to the EEC Treaty in accordance with Article 236 of that Treaty, required for the implementation of ... institutional changes...'.
De ovennævnte forbindelser og den højtidelige erklæring har således stadig interesse for den definition, der er givet i charteret for det politiske samarbejde.
This combination of Treaty amendments and new provisions on political cooperation in the same instrument is in fact why the Act was called the 'Single' Act.
I artikel 30, stk. 1, formuleres formålet med samarbejdet som følger:
As noted above,' the political cooperation
»De høje kontraherende parter, medlemmer af De Europæiske Fælles skaber, bestræber sig på i fællesskab at formulere og iværksætte en europæisk udenrigspolitik«.
'The High Contracting Parties, being members of the European Communities, shall endeavour jointly to formulate and implement a European foreign policy.'
Bestemmelsen er slående, både fordi der anvendes udtrykket »en europæisk udenrigspolitik«, hvilket utvivlsomt har betydning, og fordi man helt klart har villet undgå at anvende formuleringen »en fælles udenrigspolitik«.
The clause is striking, both for its use of the expression 'European foreign policy', which is undoubtedly significant, and for its avoidance of a reference to a 'common foreign policy'.
Den er også udtryk for den fra nu af uløselige forbindelse mellem tilhørsforholdet til Fællesskaberne og deltagelsen i det politiske samarbejde.
It also indicates how firmly associated the political cooperation now is with Community membership.
Det er ikke muligt i denne fremstilling at analysere indholdet af de enkelte stykker i artikel 30, der i sig selv kunne have udgjort en særskilt traktat.
There is insufficient space in this book to discuss every clause of Article 30 ; the Article could have formed a treaty in its own right.
Der skal her kun anføres en række vigtige bestemmelser. Det skal i særdeleshed nævnes, at medlemsstaternes forpligtelse til at informere og konsultere hinanden nu er nedfældet i en traktat.
Let us, however, look at a few of the most important provisions.
Der er således ikke længere tale om en politisk, men derimod om en juridisk forpligtelse.
Thus, such consultation is henceforward not a political commitment, but a legal obligation.
Det skal dog bemærkes, at EF-Domstolen ikke kan skride ind med henblik på at sikre overholdelse af denne eller andre forpligtelser, der er nævnt i artikel 30.
It should be noted, however, that this obligation is not—any more than the other obligations contained in Article 30—guaranteed by the possibility of action by the Court of Justice to enforce it.
I henhold til artikel 31 er det nemlig fastsat, at bestemmelserne vedrørende Domstolens kompetence kun finder anvendelse på afsnit II og artikel 32 i Den Fælles Akt og altså ikke på afsnit III.
Article 31 provides that the provisions of the Treaties concerning the Court of Justice apply only to Title II and Article 32 of the Act, and hence not to Title III (the political cooperation provisions).
Der er således tale om forpligtelser, som ikke sanktioneres via fællesskabsretten.
The obligations are thus not backed by the force of Community law.
Blandt de mere interessante bestemmelser kan nævnes medlemsstater nes forpligtelse til så vidt muligt at afholde sig fra at skabe hindringer for tilvejebringelsen af en konsensus og for den fælles handling, som måtte følge heraf (stk. 3, litra c).
Among other significant provisions is the undertaking as far as possible to refrain from impeding the formation of a consensus and the joint action this could produce (paragraph 3(c)).
Bestemmelsen er interessant på grund af de perspektiver, den åbner for en fællesskabspolitik på området.
This does not, of course, bring in a majority voting rule; but it is a safeguard against arbitrary blocking action by a Member State.
Endelig er et »snævrere samarbejde« muligt mellem de lande, der er medlemmer af Den Vesteuropæiske Union og af Atlantpagten. pagten.
It is also worth noting the obligation of consistency between the external policies of the Community and the policies agreed in the European political cooper-
Europæiske Politiske Samarbejde samt med administrative spørgsmål« er uden tvivl det mest bemærkelsesværdige institutionelle element blandt bestemmelserne i artikel 30 (stk. 10, litra g).
The establishment of a secretariat based in Brussels to 'assist the Presidency in preparing and implementing the activities of European political cooperation and in administrative matters' (paragraph 10(g)) is certainly the most remarkable of the institutional provisions of Article 30.
Der er ikke tale om det generalsekretariat, der under Det Europæiske Råds auspicier skulle koordinere aktiviteterne vedrørende Den Europæiske Union, således som visse regeringer havde ønsket det.
This is not the secretariat-general that some governments wanted which would have coordinated all the activities of the European union and been accountable to the European Council.
Det er derimod et mindre organ med mere begrænsede beføjelser, der er tale om.
It is more modest in scale and responsibilities.