natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse beskyttelse
Committee on the Environment, Public Health and Consumer Protection
Udvalgetom Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik
Committee on Economic and Monetary Affairs and Industrial
Energi, Forsknings- og Teknologi udvalget
Committee on Energy, Research and Technology
Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser
Committee on External Economic Relations
Udvalgetom Institutionelle Spørgsmål
Committee on Institutional Affairs
Udvalget om Sociale Anliggender, Beskæftigelse og Arbejdsmiljø
Committee on Legal Affairs and Citizens' Rights
Udvalget om Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes
Committee on the Rules of Procedure, the Verification of Credentials and Immunities
Udvalgetom Regionalpolitik, Fysisk Planlægning og Forbindelserne med Regionale og Lokale Myn
Committee on Social Affairs, Employment and the Working Environment
Udvalget om Kvinders Rettigheder digheder
Committee on Women's Rights
■ BUDGETBEFØJELSER den 13. december 1979 nogle få måneder ef­ter, at det var blevet valgt, og det har også for­kastet det almindelige budget for 1985 og et tillægsbudget i 1982.
This has been an im­portant factor in the budgetary debates in that Parliament has been able to bring to bear its own interpretation of the complex budgetary rules laid down in the 1970 and 1975 Treaties.
Samtidig med, at Rådet besluttede at indføre en ordning med egne indtægter i Fællesska­bet, enedes medlemsstaterne om at ændre traktaterne for at øge Parlamentets budgetbe­føjelser.
When the Council decided to give the Com­munity financial resources of its own, the Member States agreed to amend the Treaties to increase Parliament's budgetary powers.
Der blev derefter indgået to traktater med dette formål, nemlig traktaten af 22. april 1970 (der trådte i kraft den 1. januar 1971) og traktaten af 22. juli 1975 (der trådte i kraft den 1. juni 1977).
Two treaties were concluded for this purpose — one on 22 April 1970 (effective 1 January 1971), the other on 22 July 1975 (effective 1 June 1977).
Sidstnævnte traktat gav endvidere hjemmel til oprettelse af Revi­sionsretten.
The latter also set up the Court of Auditors.
Til trods for Parlamentets an­modninger har hverken fællesakten eller Maastricht­traktaten ændret ved disse bud­getbeføjelser.
These budgetary powers were left unchanged by the Maastricht Treaty, despite Parliament's requests for changes.
Endvidere tilkommer det formanden for Par­lamentet at fastlå, at budgettet er endeligt vedtaget, efter at budgetproceduren er afslut­tet, hvilket har spi Ilet en væsentlig rolle i bud­getforhandlingerne, fordi det gav Parlamen­tet mulighed for at gennemføre sin egen for­tolkning af de komplicerede budgetregler, der er nedfældet i traktaterne al 1970 og 1975.
Parliament now has the last word on all 'non­compulsory' expenditure, in other words ex­penditure that is not the inevitable conse­quence of Community legislation. Parlia­ment's budgetary powers cover the institu­tions' administrative costs and, above all, certain operational expenditure (Structural Funds, research, energy, the environment, transport and the like).
Da Domstolen imidlertid i 1986 (efter klage fra Rådet) annullerede beslutningen fra Par­lamentets formand om, at budgettet for dette regnskabsår var vedtaget, udstak den græn­serne for denne beføjelse og klarlagde samti­dig fortolkningen af visse budgetregler.
This expenditure is considerable, representing 44.4% of the budget or some ECU 28.4 billion in 1992, and it determines the Community's develop­ment by boosting certain policies (social, regional, research, etc.) or allowing new ac­tivities to be launched (environment, con­sumers, education, etc.).
Parlamentet har dog lortsat en stærk stilling i budgetproceduren.
Parliament, then, holds a strong position in the budget process.
Dialogen mellem Par­lamentet og Rådet er blevet effektiv, og når det ikke er lykkedes af afgøre uoverensstem­melserne, har Parlamentet flere gange været i stand til at gennemtvinge sit synspunkt.
The dialogue between Parliament and the Council has increasingly come into play and where it has not been possible to resolve differences, Parliament has, on a number of occasions been able to impose its point of view.
Gennem vedtagelse af aftalen mellem insti­tutionerne om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren i 1988 er delingen af ansvaret mellem Parlamentet, Rådet og Kom­missionen blevet knæsat under hensyntagen til deres kompetence i medfør af traktaterne.
In 198Ö, the Interinstitutional Agreement on budgetary disci pi i ne and improvement of the budgetary procedure established the joint responsibili­ty of Parliament, the Council and the Com­mission in this field while respecting the various competences attributed to them under the Treaties.
I aftalen er der fastsat nye regler for samarbej­det mellem institutionerne, hvilket skulle skabe ro omkring den årlige budgetprocedu­re.
It fixed new rules for cooperation between the institutions and opened the way to a 'lasting peace' in the area of the annual budget procedure.
Aftalen blev fornyet i 1993.
This agreement was renewed in 1993.
Endelig er det Parlamentets opgave efter hen­stilling fra Rådet at give Kommissionen de­charge for gennemførelsen af det foregående års budget.
The remainder of the budget is made up of 'compulsory' expenditure (56% or some ECU 35.5 billion in 1992).
Parlamentet baserer sig i denne forbindelse havedsagclig på Revisionsrettens beretninger.
Basically this is ex­penditure on the common agricultural policy(52.3% of the budget in 1992), most of it for price support.
Meddelelsen om decharge led­sages af Parlamentets bemærkninger og hen­stillinger. I henhold til Maastricht­traktaten skal Kommissionen fremover gøre alt for al efterkomme Parlamentets (og Rådets) hen­stillinger og rapportere om de foranstaltnin­ger, den har truffet i denne forbindelse.
Parliament can propose 'modifications' to this category of expen­diture.
Parlamentet har således det sidste ord i for­bindelse med de såkaldte ikke­obligatoriske udgifter, dvs. de udgifter, der ikke er en nød­vendig følge af fællesskabslovgivningen.
Lastly, on a recommendation from the Coun­cil, Parliament is to give the Commission a discharge in respect of its administration of the budget for the preceding year.
Det drejer sig om institutionernes driftsudgifter, især aktionsudgifterne (strukturfondsbevil­linger og bevillinger til forskning, energi, miljø og transport, mv.).
The discharge is substantially inspired by the findings of the Court of Auditors, and is ac­companied by observations and recommen­dations.
Parlamentet kan ændre ved fordelingen af bevillingerne og frem for alt inden for visse grænser sætte dem op — det er deri den politiske betydning af dets budgetbeføjelser ligger.
The Maastricht Treaty now requires the Commission to take all appropriate steps to act on the observations made by Parlia­ment (and the Council) and to report on the measures it takes.
De »obligatoriske« udgifter udgør resten af budgettet (56% i 1992, eller 35,5 mia. ECU).
Parliament has the right to reject the budget as a whole: this it did for the first time on 13 December 1979.
Parlamentet har beføjelse til at forkaste bud­gettet som helhed. Det gjorde det første gang
Parliament also rejected the 1985 general budget, as well as a sup­plementary budget in 1982.
I Rom­traktaterne var Parlamentets mulighed for at gribe ind i lovgivningsprocessen be­grænset til, at det kunne afgive en udtalelse om visse forslag fra Kommissionen.
Under the Treaties of Rome, Parliament's in­volvement in the legislative process was restricted to giving its opinion on certain Commission proposals.
Disse obligatoriske konsultationer blev efter an­modning fra Rådet meget hurtigt suppleret med frivillige konsultationer, så Parlamentet fik mulighed forat gribe ind i lovgivningspro­ceduren i forbindelse med alle væsentlige retsakter.
In addition to this compulsory consultation, provision was soon made for optional consultation at the request of the Council, so that Parliament can make its voice heard in the legislative process whenever major legislation is involved.
Men fællesakten og siden hen Maastricht­traktaten har — efter talrige henstillinger fra Parlamentet — udstyret Parlamentet med reelle lovgivningsbeføjelser ved på nogle områder at indføre en fælles beslutningspro­cedure og en procedure med samstemmen­de udtalelser, på andre den såkaldte »samar­bejdsprocedure«.
The Single European Act and the Maastricht Treaty did not go all the way to meeting Parliament's demands, but at least they have made it into a veritable legislative body by establishing a co­decision procedure and an assent procedure in certain areas and a cooperation procedure in others.
Parla­mentet forsøgte derfor i første omgang at få større indflydelse på EU's lovgivningsarbejde gennem sine budgetbeføjelser.
By using its budgetary powers it first endeavoured to ob­tain a greater say in the legislative activities of the Community.
Den samrådsprocedure, der blev indført mellem Parlamentet, Rådetog Kommissionen i 1975 burde have gjort det mul igt for Parlamentet at styrkesin indflydelse i forbindelse med udar­bejdelsen af retsakter af væsentlig budget­mæssig betydning, men proceduren er aldrig blevet rigtig effektiv.
The introduction in 1975 of a conciliation procedure between Par­liament, the Commission and the Council should have strengthened Parliament's influence on the drafting of legislation with significant budgetary implications. How­ever, the procedure has not been really effective.
»Proceduren for fælles beslutningstagning« blev indført med Maastricht­traktaten (der dog ikke anvender denne betegnelse, men i overensstemmelse med juridisk tradition ta­ler om »fremgangsmåden i artikel 189 B«).
The co­decision procedure is the creature of the Maastricht Treaty, which, however, does not describe it in those terms but refers drily to the procedure referred to in Article 189b.
Ved normal anvendelse sikrer proceduren, at forordninger, direktiver og andre retsakter in­den for dens anvendelsesområde vedtages af Parlamentet og Rådet i fællesskab. Procedu­ren anvendes inden for et relativt stort antal vigtige områder, herunder det indre marked, arbejdstagernes frie bevægelighed og etable­ringsretten, forskning, de transeuropæiske netværk (generelle retningslinjer), kultur, sundhed mv.
Where this procedure applies, Parliament jointly decides with the Council on regula­tions, directives and other instruments, governing a wide range of matters — management of the internal market, freedom of movement for workers and freedom of establishment, research, trans­European in­frastructure networks, cultural matters, public health, etc.
Siden det første direkte valg til Parlamentet har det været Parlamentets erklærede mål at få lovgivningsbeføjelserne delt mellem Parla­mentet og Rådet.
Parliament's stated objective since direct elections is that the power to enact legis­lation should be shared between Parliament and the Council.
Ikke uden grund ser parla­mentsmedlemmerne en sådan reform som det sikreste middel til at sikre Parlamentet indflydelse på EF's arbejde og skaffe det stør­re bevågenhed i offentligheden.
Not unreasonably, MEPs see such reform as the surest way of giving Parliament some influence in the running of the Community and of making its voice heard publicly.
Den ringe valgdeltagelse ved de to nyvalg understreger behovet for en sådan ændring.
The low turnout in successive elections emphasized the need for such a change.
— Rådet udarbejder efter forslag fra Kommis­sionen og udtalelse fra Parlamentet en »fæl­les holdning«, som forelægges Parlamentet, der enten kan tilslutte sig den (med endelig vedtagelse i Rådet til følge), forkaste den (ef­ter at der forgæves er søgt opnået forlig), eller ændre den (med absolut flertal blandt parla­mentsmedlemmerne).
(i) the Council, acting on a proposal from the Commission after receiving Parlia­ment's opinion, establishes a common position. This is laid before Parliament, which may either approve it (in which case the Council finally adopts it), or re­ject it after a conciliation procedure has been followed, or amend it (by an absolute majority of its members);
Inden det første valgte Parlament opløstes, vedtog det i tråd hermed på initiativ af Altiero Spinelli i februar 1984 et »udkast til traktat om oprettelse af Den Europæiske Union«. Hensigten hermed var at gennemføre en dybtgående revision af fællesskabssystemet, for at bringe EU ud af den fastlåste situation og give det fornyet liv.
Thus in February 1984, before its dissolution, the first directly elected Parliament adopted a draft Treaty establishing the European Union, initiated by Altiero Spinelli, which aimed at a thorough overhaul of the Com­munity system to enable the Communities to overcome the obstacles they faced and to move forward with renewed impetus.
Det indeholdt også en reform af EU's lovgivningsproces til fordel for et system med afgørelser truffet i fællesskab af Rådet og Parlamentet.
It also sought to reform the Community's system of legislation by giving Parliament and the Council an equal say in decisions.
— Såfremt Rådet kan godkende alle Parla­mentets ændringer (som Kommissionen har afgivet udtalelse om), vedtager det den såle­des ændrede fælles holdning.
(ii) if, after also considering the Commis­sion's opinion, the Council accepts all the amendments proposed by Parlia­ment, it fi nal ly adopts the amended com­mon position.
I modsat fald indkaldes »forligsudvalget« efter fælles over­enskomst af formanden for Rådet og forman­den for Parlamentet.
Otherwise a Conciliation Committee is jointly convened by the Presidents of the Council and Parliament;
Parlamentets initiativ haren stor del af æren for, at man blev opmærksom på, at det var nødvendigt at gennemføre en reform af insti­
Parliament's initiative was instrumental in prompting awareness of the need to reform the institutions and to set clear objectives for
— Forligsudvalget indkalder medlemmerne af Rådet og et ti Isvarende antal repræsentan­
(iii) the Conciliation Committee brings equal numbers of representatives of the Coun­
delse af procedurens anvendelsesområde i forbindelse med den revision af traktaterne, det allerede nu er planen at foretage i 1996.
decision procedure, so that this procedure can be extended to new areas when the next round of Treaty reforms scheduled lor 1996 takes place.
ter fra Parlamentet (med deltagelse af Kom missionen) med det formål at nå frem til et fælles forslag, som både Rådets medlemmer og Parlamentets repræsentanter kan tilslutte sig med kvalificeret flertal.
cil and Parliament together with Commission representatives to reach agree ment on a common text, requiring ap proval by qualified majority of Council representatives and an absolute majority of Parliament's representatives.
Dette fælles for slag forelægges de to institutioner til fælles vedtagelse (for Rådets vedkommende med kvalificeret flertal, for Parlamentets med absolutflertal blandt de afgivne stemmer).
This common text is then laid before the full Council and Parliament for adoption by the same majorities.
Hvis en af institutionerne forkaster forslaget, anses forslaget for ikke vedtaget, og proceduren er afsluttet.
If one of the institutions rejects the text, the proposal is lost and the procedure is over;
— Slutbestemmelsen (som Parlamentet tager kraftigt afstand fra) går ud på følgende: Hvis ikke det lykkes forligsudvalget at skabe enighed, kan Rådet bekræfte sin fælles holdning (efter eventuelt at have indført Parlamentets ændringsforslag), og denne anses da for ved taget, medmindre Parlamentet forkaster den med absolut flertal blandt sine medlemmer.
(iv) however, there is one more clause that was heavily contested by Parliament: if the conciliation procedure fails, the Council may confirm its common position, incorporating some of Parliament's amendments if it wishes. The proposal then stands adopted unless Parliament, by an absolute majority of its members, rejects it.
De retsakter, der vedtages ved den fælles beslutningsprocedure, undertegnes af formanden for Parlamentet og formanden for Rådet og offentliggøres i Fællesskabernes Tidende.
Instruments adopted under the codecision procedure are signed by the Presidents of Parliament and the Council and published in the Official Journal of the European Com munities.
Fællesakten havde (som et første skridt på ve jen mod den fælles beslutning) givet Parlamentet beføjelse til at afgive (el ler ikke afgive) samstemmende udtalelser i forbindelse med nye medlemsstaters tiltrædelse og associeringsaftaler (f.eks. aftalerne med landene i Middelhavsområdet).
Parliament's power of assent, the first stage on the way to the codecision procedure, was conferred by the Single Act in relation to applications for accession by new Member States and association agreements with nonmember countries, notably in the Mediterranean.
Med Maastricht-traktaten udvides procedurens anvendelsesområde mærkbart, bl.a. til afgørelser vedrorende EU-borgernes opholdsret, strukturfondenes tilrettelæggelse, oprettelse af Samhørighedsfonden, visse institutionelle dispositioner i forbindelse med Den Økonomiske og Monetære Union, alle betydningsfulde internationale aftaler og en ensartet valgmåde til Europa-Parlamentet.
The Maastricht Treaty substantially extended this procedure, which now applies to decisions affecting the right of residence of Community citizens, the organization of the Structural Funds, the establishment of the Cohesion Fund, certain institutional matters in the context of Economic and Monetary Union, all international agreements of sufficient importance and the adoption of uniform voting procedures for European Parliament elections.
Det drejer sig om områder af stor politisk og økonomisk betydning, hvor Parlamentet kan tænkes at indtage en meget fast stilling, således som det tidligere er set.
These are questions of considerable political and economic significance and Parliament's status in the debates on them is likely to be very strong.
Parlamentet har endvidere (med nogen succes) bedt om at blive inddraget i udarbejdelsen af forhandlingsmandaterne og selve forhandlingerne.
Parliament has repeatedly withheld or deferred its assent to agreements with countries whose human-rights' record leaves much to be desired and has aksed, sometimes successfully, to be associated with work on negotiating briefs and even the negotiations themselves.
Maastrichttraktaten indeholder de nærmere frister, institutionerne skal overholde i procedurens forskellige faser.
As soon as the Maastricht Treaty was signed. Parliament began preparing internal pro cedures to ensure that full advantage was taken of the new possibilities.
Straks efter at Maastrichttraktaten var under tegnet, gik Europa-Parlamentet i gang med at udarbejde interne parlamentsprocedurer for at sikre sig fuldt udbytte af den nye frem gangsmåde.
One of its chief concerns was to see that the final clause allowing the Council to enact the instrument unilaterally unless Parliament rejects it is used as little as possible.
Parlamentet ønsker bl. a. at for hindre, at der gøres brug af slutbestemmelsen (ensidig vedtagelse ved Rådet, hvis Parlamentet ikke forkaster forslaget), og det vil uden tvivl forlange, at Kommissionen skal trække sit forslag tilbage og således afslutte proceduren, hvis forligsudvalget må give tabt.
In all likelihood, it will ask the Commission to withdraw its pro posal if the conciliation procedure fails, and then there will be no proposal to vote on.
Samarbejdsproceduren, der blev indført med fællesakten, har fungeret som forløberog banet vejen forden fælles beslutningsprocedure i Maastrichttraktaten.
The cooperation procedure established by the Single Act was the testing ground for the codecision procedure that followed in the Maastricht Treaty.
Etableringen af det indre marked (og opretholdelsen her af), deri henhold til fællesakten var et af samarbejdsprocedurens vigtigste anvendelsesområder, hører nu, som nævnt ovenfor, ind under proceduren for fælles beslutningstagning.
The implementation and management of the internal market was one of the main areas covered by the procedure under the Single Act and is now, as we have seen, covered by the codecision procedure.
Samarbejdsproceduren (som i Maastricht-traktaten benævnes »fremgangsmåden ¡artikel 189 C« hartil gengæld fået udvidet sit anvendelsesområde til nogle andre områder. Der er her ¡sær tale om arbejdsmarkeds- og socialpolitik, erhvervsuddannelse, miljø, forskellige lovgivningsforanstaltninger i for bindelse med Den Økonomiske og Monetære Union samt gennemførelsesforanstaltnin-
But the cooperation procedure, known as the Article 189c procedure in the Maastricht Treaty, has also been extended to new areas, such as social policy, education and training, the environment, legislation for Economic and Monetary Union and to implementing measures for the Structural Funds, the transEuropean infrastructure networks, etc.
Allerede efter fællesaktens vedtagelse havde Parlamentet tilpasset sin forretningsorden og tilrettelagt sit arbejde med henblik på at kun ne overholde samarbejdsprocedurens frister og samle de nødvendige flertal.
When the Single Act was adopted, Parliament already changed its Rules of Procedure and its internal organization so as to keep to the deadlines imposed in the cooperation procedure, which has functioned well as a result.
Herved sikredes det, at samarbejdsproceduren kom til at fungere.
It can safely be assumed that the same successful resultwill be attained with the co-
— På forslag af Kommissionen og efter udtalelse fra Europa-Parlamentet fastlægger Rådeten fælles holdning.
(i) The Council, on a proposal from the Commission and after obtaining the opinion of Parliament, adopts a 'common position'.
Denne meddeles de refter Europa-Parlamentet, der inden for en frist på tre måneder (udtrykkeligt eller stiltiende) kan bifalde den fælles holdning eller forkaste eller ændre den.
This is then referred to Parliament, which has three months in which to endorse it (expressly or impl icitly), reject it or amend it.
Kommissionen af gør inden for en frist på en måned, om den vil acceptere Parlamentets ændringsforslag.
The Commission has one month in which to decide whether or not to accept any amend ments proposed by Parliament.
— Rådet går derefter over til andenbehandlingen af forslaget.
(ii) The Council then proceeds to a second reading.
Samarbejdsproceduren tildeler Kommissionen en vigtig rolle (som man vil have bemærket, er den rolle, Kommissionen spiller i proceduren for fæl les beslutningstagning, mere beskeden), og den tillader Parlamentet at øve direkte indflydelse på Rådets afgørelse, selv om det er Rådet, der har det sidste ord.
The cooperation procedure leaves the Commission with a substantial role to play (in the codecision procedure, as we have seen, it plays more of a supporting role). Parliament directly influences the Council's decision, even if the Council retains the final say.
Et stort antal af Parlamentets ændringsforslag — nogle af væsentlig betydning — er rent faktisk blevet vedtaget af Kommissionen og Rådet i forbindelse med andenbehandlingen, og når Parlamentet med jævne mellemrum har gjort status over sin indsats, har resultatet da også været positivt.
A large number of amendments by Parliament, often of no mean significance, have been adopted by the Commission and the Council at second reading, and Parliament has frequently been able to express satisfaction at the outcome of its involvement.
— Hvis Parlamentet har forkastet Rådets fæl les holdning, kan det ved andenbehandlingen kun træffe afgørelse med enstemmig hed.
(iii) If Parliament has rejected the Council's 'common position', unanimity is re quired.
Hvis Parlamentet har foreslået ændringer, skal disse vedtages med kvalificeret stemmeflertal i Rådet, hvis Kommissionen har accepteret ændringerne, men med en stemmighed, hvis Kommissionen ikke kan tilslutte sig disse.
If Parliament has proposed amendments, the Council votes by qualified majority where the Commission has endorsed them and unanimous ly where the Commission has been unable to do so.