natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvorledes kan Domstolen fortsat spille en afgørende rolle for udviklingen af fællesskabsretten i et mere udbygget, styrket og på længere sigt udvidet Fælles­skab?
Set up under the ECSC Treaty with the general task of ensuring that "in the interpretation and application of this Treaty ... the law is observed" — an obligation later confirmed by the other two Treaties — the Court has followed these innova­tive ideas in its rulings.
For det første et par ord om idéudformningen og styringen af forandringen.
production of coal and steel would, and I quote, "be offered to the world as a whole without dis­tinction or exception".
Jean Monnet sagde: 'For­andringer kan kun komme udefra under nødvendig­hedens pres'.
What is necessary is that the openness precribed by Schu­man should continue to guide our enterprise.
Nødvendigheden var der i 1949 og 1950 i form af det tyske spørgsmål, således som problem­stillingerne var dengang, og den kolde krig. Hr. Clappier har beskrevet de klassiske metoders fiasko med hensyn til at løse problemer af denne art; visse personer ville gøre klogt i at huske dem i dag.
To borrow Shakespeare's words "the readiness is all".
Et første svar herpå blev allerede givet sidste år med oprettelsen af en Ret i Første Instans.
The proposal 40 years ago to set up a common high authority was the boldest step of all into the brave new world which Schuman described and indeed made possible.
Kun et delvist svar, bl.a. på grund af denne rets begrænsede kompe­tence.
Of course, the Community insti­tutions have developed in a remarkable way.
Ved enhver institutionel reform, som har til formål at inddrage nye aktionsområder i Fællesska­bernes virkefelt, må man nødvendigvis grundigt undersøge de bestemmelser, der gælder for Domsto­len.
We now have a vibrant, democratically elected Parlia­ment; a European Commission the remarkable effectiveness of which has been most recently recognized in the decision to confer on it responsi­bility for coordinating assistance to Eastern Europe from countries extending way beyond the Com­munity itself; we have a Council of Ministers which takes common decisions for the benefit of all its citizens in a manner unparalleled anywhere in the world or indeed at any time in history; and a Court of Justice universally respected and exercising a formative role of the greatest importance in its interpretation of Community law.
Når tiden er inde hertil, vil den i overensstem­melse med sine forpligtelser fremsætte relevante for­slag herom.
Of course the working of these institutions which have alreaady been strengthened must be further improved; but the seed from which they have grown may already be found in the rich soil of the Schuman Declar-
Resultaterne er tydelige nok: Før 1985 havde den europæiske økonomi en årlig vækstrate på 1,5%, nu er den på 3,5%, måske endda en smule højere.
It has taken great pains to avoid interpreting the Community Treaties as if they were simply treaties under traditional international law.
Før 1985 mistede man i Europa 600 000 arbejdspladser årligt, for øjeblikket opretter man 1 800 000 pr. år.
It has elabor­ated a range of principles designed to safeguard the full freedom of the institutions to exercise their powers and to ensure the genuine effectiveness of Community rules.
Endvidere vedtog vi i februar 1988 under tysk formandskab — dette skal understreges på grund af dette lands finansielle bidrag til Fællesskabet
It has held that any rule which imposes clear, unambiguous and unconditional obligations on the Member States has direct effect in their domestic legal orders; and where rules do not satisfy this test, it has stressed that all national judicial and administrative authorities are bound to give effect to them as far as is within their powers and compatible with national law.
Den politiske debat, der indtil dato har været herom, har koncentreret sig. om mulighederne for at styrke fællesskabsrettens effektivitet. Dette er ikke det forum, hvor de idéer, der har været fremført i løbet af debatten, skal kommenteres.
In exercising the powers conferred on it by the Treaties, and notably in its close cooperation with national courts over references for preliminary rul­ings, the Court has done its utmost to put into practice the ideas underlying the Schuman Declar­ation.
Den enkelte fællesskabsborger er som retsobjekt i stadigt større omfang blevet sig bevidst, at denne ret ikke er et fremmed system, der er blevet pålagt hans stat af udefra kommende, fjerntlig­gende myndigheder, men at der er tale om hans ret, som han kan gøre gældende ved sine egne lokale og nationale myndigheder og forsvare ved sine egne domstole.
That it has been able to do so is thanks to its complete independence, an independence guaranteed by the Treaty and always fully respected by the Member States and the other institutions.
— en række finansieringsmetoder for vore forskellige former for strukturpolitik, således at hver region nu takket være beløb, der er højere end dem, der blev ydet under Marshall-planen, får mulighed for at udnytte sit potentiale inden for et samlet økonomisk område.
How can the Court continue to play its vital role in the development of Community law inside a consolidated, strengthened and, in the longer term, enlarged Community?
Udgør den bevidstgørelse, som jeg netop har nævnt, ikke den holdningsændring, som Jean Monnet ønskede, og er den ikke på lang sigt den bedste garanti for fælles­skabsrettens effektivitet og selve fuldbringelsen af de visioner, der lå til grund for Schuman-erklæringen?«
Finally the fourth aspect of the Declaration to which I wish to draw your attention briefly today is that it envisaged a Community in the real sense of that word rather than just a common market.
Nødvendigheden er der stadigvæk i dag.
The Declaration spoke of production but it also spoke of peace.
I dag forelig­ger der et nyt tysk spørgsmål, og måske er vi ved at se afslutningen på den kolde krig.
We have come a long way since then in terms of the social dimen­sion and cohesion, in terms of a people's Europe and the environment.
Nødvendigheden er der således på ny, og er i høj grad af politisk art. Hvis Den Økonomiske og Monetære Union stadigvæk påvirkes af den strategi, som vi har benyttet siden 1985, trænger Den Politiske Union eller — hvad jeg foretrækker at kalde den — styrkelsen af den politiske og institutionelle dimension i Europa sig til gengæld på i dag, hvor vi står over for noget, man kunne betragte som en historisk nødvendighed.
The essential insight, how­ever, remains unchanged that while the market lies at the centre of our enterprise, it will utterly fail to meet the aspirations of the people of Europe if the process of transforming it into a real Com­munity is not maintained.
»Jeg har allerede haft lejlighed til at nævne tidligere, at alt væsentligt stod i EKSF-Traktaten og dermed i
It is not our vision today — and that is why we may look forward to our future in Europe with confidence and hope.'
Men motivationen er og bliver politisk. Det var den også i 1984-1985, selv om det dengang var nødvendigt at fremlægge nødvendigheden heraf på en klar måde.
An initial response was given last year, with the establishment of a Court of First Instance, but this was only a partial answer, particularly in view of
Østeuropa, at en af betingelserne for deres succes — herunder den materielle — er at gøre brug af det pluralistiske demokrati og den direkte borgerrepræ­sentation. Hvilken modsigelse!
Clappier has recalled the failure of traditional methods to resolve the problems: there are some who would do well to remember it today.
Vi måtte afgifte forholdet mel­lem Frankrig og Tyskland.
The Court itself will not fail in its duty to put forward pro­posals when the time comes.
Vi måtte sikre freden og skabe et samarbejdsklima i hele Europa. Dette var vores vigtigste mål'.
Necessity also held us in its grip in 1984­85, although the circumstances were less dramatic.
Det ville være tilstrækkeligt at erstatte ordet 'Frankrig' med en opremsning af de europæiske lande, for at denne erklæring igen blev helt aktuel.
On that occasion we placed the accent on economic necessity ■— a prospect admittedly less stirring, but real and immediate nevertheless.
Demokratiseringens logik er i øvrigt, mine damer og herrer, ganske enkel; og før dette kompliceres af diskussioner mellem forskellige grupper, skal det understreges, at der nødvendigvis må være et udø­vende organ, der står til ansvar over for et parlament, et parlament, der lovgiver og sanktionerer den udø­vende myndigheds handlinger, og en domstol, der kan udvide sit kompetenceområde til at omfatte konstitu­tionelle afgørelser netop med det formål at sikre, at hver enkelt institutions kompetenceområde respekte­res.
The results are clear for all to see: before 1985 the annual growth rate of the European economy lay somewhere in the region of 1.5%, whereas now it is 3.5% or even higher. Before 1985, jobs were being lost at a rate of 600 000 a year, whereas now 1 800 000 new ones are created annually.
Fred i Europa, søgen efter et nyt sikkerhedskoncept — et vanskeligt spørgsmål, der styrer alle andre, selv om ingen rigtig kan redegøre herfor, eftersom dette spørgsmål rummer så mange ukendte faktorer — nødvendigheden af, at man i hele verden gør sig de nye trusler klart og også søger at bekæmpe underud­viklingen og ulige vilkår og i stedet søger at skabe et samarbejdsklima i hele Europa: Dette er de udfor­dringer, vi står over for i dag, og som tydeligt viser, hvor aktuel Schuman-erklæringen fortsat er.
Furthermore in February 1988, under the German Presidency (a fact we should not forget in view of Germany's financial contribution to the Community), we put in place an array of financial instruments with resources exceeding the Marshall Plan to enable the regions to benefit from the potential offered by a large single economic area.
Gælder den for Fælles­skabet, gælder den for et stort samlet Europa, efter­som der er tale om to forskellige størrelser? Mit svar er: Ja, metoden har stadigvæk gyldighed.
So far, political debate on this issue has concen­trated on ways of making Community law more effective.
Og jeg vil gerne illustrere det med et par enkelte aktuelle eksempler.
But I would like to stress the importance, especially in this context, of cooperation between national courts and the Court of Justice and of the effect accorded by the Court to the rules of Community law in the national legal orders.
Den, der fjerner sig fra denne logik, bygger på sand.
Now necessity has intervened again.
De vil måske foreholde mig, at jeg glemmer Det Europæiske Råd og Ministerrådet. Ingenlunde.
We are con­fronted by a new German question and, perhaps, the end of the cold war.
De søger at finde en løsning'.
Necessity faces us once more, but this time an eminently political necessity.
Til dem, der agter et negligere de resultater, der er opnået i Fællesskabet, for at bygge et stort nyt hus i stedet for, til dem vil jeg sige: Kom med mig, lad os gemme os under forhandlingsbordet i Rådet (gene­relle anliggender) og i Coreper. Og De vil se, at de søger løsninger, de har en forpligtelse til at opnå resultater, de er opfyldt af fællesskabsånden. og der­for glemmer jeg dem ikke.
For while economic and monetary union is still closely bound up with the strategy we have been pursuing since 1985, political union (or what I would prefer to call strengthening the political and institutional dimension of Europe) is dictated, as it were, by historical necessity.
Først og fremmest må man være opmærksom på den institutionelle blance.
In his memorandum of 3 May 1950 Jean Monnet wrote: "To alter the course of events, men's atti­tudes must be changed."
Det, der på trods af forskellige personer og på trods af historiens lunefulde indfald, har gjort det muligt for Fællesskabet at skabe frem­skridt, somme tider langsomme, somme tider hurti­gere, det er netop den styrke, vore institutioner besid­der.
Perhaps the realization I have just spoken of is a sign of the kind of change in men's attitudes that Jean Monnet hoped for.
Hvis man forsøger at ændre ved en af dem, således som visse regeringer har udtrykt ønske om, må man kræve, at de kan foreslå en lige så dynamisk balance, lige så stærke institutioner, dvs. institutioner, der har en forpligtelse med hensyn til at skabe resultater, og som gør det muligt at træffe afgørelser.
Surely that is the best guarantee, in the long run, to ensure the effectiveness of Community law and ultimately achieve the vsion set out in the Schuman Declaration.'
Blot skal man vide, at hverken Det Europæiske Råd eller Ministerrådet påtænker at stå til ansvar over for Europa-Parlamentet.
However, the underlying motives were — and still are — political.
Men derfor må man ikke desto mindre søge at finde frem til en logisk struktur.
This was so in 1984­85, even if we first had to prove that the necessity was there.
Det Europæiske Råd er begyndt at spille en stadig mere betydningsfuld rolle, hvilket der ikke var taget højde for i EKSF's oprindelige struktur.
I would like to quote something that Rober Schu­man said in October 1953 in a talk at the College of Europe in Bruges: "We started" he said, "from political considerations far more than from econ­omic ones.
Hvad Ministerrådet angår spiller det også sin rolle.
To create a climate of cooperation throughout Europe.
Men hvis man funda­mentalt vil ændre EKSF-Traktatens grundstruktur, må man aldrig glemme disse to principper: institu­tionel balance og demokratiseringens mest direkte konsekvens.
Those were our prime objectives." We could replace "France" by the other countries of Europe and the statement would still hold good today.
Jeg har ofte indtryk af, at det, vi har gjort de sidst 40 år, og især det, vi har gjort i de seneste 5 år, eftersom det drejer sig om økonomi, især har været baseret på en elitær holdning, der ligger fjernt fra borgernes tankeunivers.
All this when — as the President of the Council, Mr Collins, remarked — it is more important than ever for us to combine vision and pragmatism.
En af de metoder, vi kan anvende for at nærme os borgerne, et netop demokratisering. Det er samtidig dette, der får vore regeringer eller i det mindste visse af dem til at føle frygt. Det er dette, der får vore nationale parlamenter til at være bange.
Just as in 1950, we currently face a world full of unknowns.
Det forekommer mig så derfor, at den filosofi og grundstruktur for institutionerne, som vi har arvet gennem Schuman-erklæringen, fortsat er aktuel. Men vi vil blive udsat for endnu to indvendinger.
Peace in Europe, the search for a new security framework — a formidable question that over­shadows everything else, even if no one says so openly because it is so heavily charged with the unknown — the need for the world to face up to new dangers and to the problems of underdevelop­ment and inequality of opportunity, the creation of a climate of cooperation across Europe: these are the challenges confronting us now — a clear testimony to the enduring relevance of the Schu­man Declaration.
Den første er denne: Har denne metode gyldighed, når man vil udvide Fællesskabet til også at omfatte udenrigs- og sikkerhedspolitik?
Commemoration of the Schuman Declaration through and through with the Community spirit." No, I have not forgotten them.
I første omgang er svaret nej.
right for Greater Europe as well.
Man må vente til det tidspunkt, hvor Fællesskabet er modent hertil.
My answer is: yes, it it still valid.
Den anden indvending, man kan fremsætte mod os, er følgende: Er denne metode realistisk som grundlag for det kommende store fælles Europa?
The simple fact is, however, that neither the Euro­pean Council nor the Council of Ministers enter­tains the slightest notion of being accountable to the European Parliament.
Max Kohnstamm har, som den glødende og dynamiske personlighed han er, fremsat et forslag, der indeholder to facetter.
Yet a logical structure has to be found, all the same.
Han har sagt: Hvorfor ikke anvende den samme metode inden for CSCE, Konferencen om Sikkerhed og Samarbejde i Europa?
The European Council has been playing an increasingly important role although it did not form part of the original ECSC scheme, and we are bound to admit that, acting on proposals from the Commission or the Council, it does perform its task of weighing up matters and setting things in motion quite well.
Og hans svar et bekræf­tende, men på betingelse af, at Fællesskabet styrkes.
As for the Council of Ministers, it too will have its part to play.
Hvad kommer først, hønen eller ægget?
First we must keep a careful eye on the institutional balance.
Det er spørgsmålet.
That is where the strength of our insti­tutions lies.
I de kommende måneder mener jeg, at vi må bevare jordforbindelsen og være årvågne og værne om de resultater, der allerede er opnået, således at disse ikke forsvinder sporløst i historiens glemmebog.
If some governments wish to alter any one of them, then they must also suggest ways of maintaining a balance that is just as dynamic, institutions that are just as strong — in other words, institutions that have a bounden duty to produce results and which will enable us to reach decisions.
Men når der rettes henvendelse til os fra hele verden er det spørgsmål, vores regeringschefer stilles overfor, følgende: Vil det på visse områder, og kun på visse områder, være muligt at finde frem til grundlæggende fælles interesser, på grundlag af hvilke der kan træffes fælles foranstaltninger?
This could, of course, be taken as an opportunity to mount a defence and illustration of one of the institutions — namely the Commission. However, I will refrain from doing so here.
Hvilke bebrejdelser ville man ikke fremsætte mod os, hvis vi i morgen i øjeblikkets iver blandede visioner og pragmatisme sammen og udtænkte en ny model og straks imødekom tjekkoslovakkers, polakkers, nord­mænds og østrigeres glødende ønsker? Hvad ville vi gøre, nu når vi ved, at Jean Monnets og Robert Schumans ånd dagligt bør manifestere sig i Fællesska­bet, nu når vi er ved at lære sammen at forvalte og udøve denne suverænitet.
Whatever people may say, it is perfectly possible to implement those two principles without aban­doning either national diversity (the Germans will still be German, the French, French and so on) or subsidiarity and so eventually arrive by a prag­matic route at a realistic — though not, of course, definitive — division of powers and responsi­bilities.
Lad os da derfor række hånden ud mod de øvrige lande i Europa, men lad os endnu en gang ikke glemme det, vi har opnået takket være Robert Schu­man, takket være Jean Monnet og alle dem, som arbejdede for samme mål.«
It seems to me, then, that the philosophy and pattern of the institutions bequeathed to us by Robert Schuman's Declaration are still relevant today. But there are two further objections to be dealt with.
Og for at kunne gøre noget sådant skal man finde frem til de grund­læggende fælles interesser.
One way to bring our­selves closer is democratization.
Det er ikke nødvendigvis EF-Kommissionen, der skal have til opgave at gøre dette, men der skal findes frem til en analog metode.
The mere idea, of course, sends a shiver of apprehension through some of our governments — and parliaments too.
Hvis ikke, vil vi ende i diskussioner, som vil føre til, at man ikke søger løsninger, men blot forhandler, hvilket desværre oftest er tilfældet i det politiske samarbejde.
Yet this is very strange indeed — a contradiction, even — when they themselves never tire of telling the countries of Eastern Europe that one of the conditions for success — including material success — is to apply the recipe of pluralist democracy and direct popular representation.
I dag vil jeg gerne aflægge beretning for Dem om resultatet af vort møde og om de trufne beslutninger, som jeg tror er af afgørende betydning for Europas fremtid.
But with so many demands now being made on us throughout the world, the question being asked of our heads of government is: "Can you agree on some essential common interests in a strictly lim­ited number of areas that will serve as a/basis for common action:"
Det giver mig lejlighed til at tale til de direkte valgte repræsentanter for mere end 320 millioner europæere og lytte til Deres synspunkter om de store spørgsmål, som vort Fællesskab og vor verdensdel står over for.
Far from it; and least of all the Council of Ministers, as I think of another saying of Robert Schuman's — one which I did not know before but which I cannot get out of my head now: "You are not negotiating, you are trying to find a solution".
Jeg ved, at de spørgsmål, der blev drøftet på det ekstraordinære møde i Det Euro­pæiske Råd den 28. april 1990 i Dublin, er genstand for debat og gennemtænkt vurdering her i salen.
To anyone who thinks we could abandon the acquis communautaire and build a grand new manor in its place I would say: "Come with me and sit in the corner at a General Affairs Council and Coreper. Then you'll see.
Derfor var det vigtigt, at stats- og regeringscheferne
They seek solutions, they are dutybound to come up with results, they are imbued
Mødet blev indkaldt som følge af de dramatiske begivenheder, der har udfoldet sig i Europa i de seneste måneder.
Those essential common interests will enable you to exert an influence commensuarate with your economic strength, to assume the responsibilities to match the expectations of the less wealthy and less affluent.
Det Europæiske Råds ekstraordinære møde
Special meeting of the European Council ing the coming months, to avoid throwing out the baby with the bath water.
Vor verdensdel undergår en gennemgribende ændring, en periode hvor kontinentets og dets befolknings fremtid formes for lange tider.
Otherwise we will relapse into negotiation rather than the search for a solution, as happens all too often in the case of political cooperation.
kel 23 vil samtidig give os yderligere 16 millioner fællesskabsborgere, der vil berige os med deres rod­fæstede evner og foretagsomhed og forøge det indre markeds format.
The second objection that could be raised is whether this is a realistic scheme for the Greater Europe of tomorrow.
Der vil på kort sigt kræves en særlig forståelse for at sætte denne del af Tyskland i stand til at komme sig efter de sidste 45 års erfaringer og tilpasse sig Fællesskabets normer; men der kan ikke være tvivl om, at Fællesskabet bliver rigere derved.
Max Kohnstamm, enthusi­astic and dynamic as ever, has made a two-faceted proposal.
På det ekstraordinære rådsmøde gav man udtryk for sin faste vilje til at tilendebringe integrationen af DDR's territorium i Fællesskabet med et minimum af brud.
"Why not," he suggests, "apply the same method in the CSCE, the Conference on Security and Cooperation in Europe:" And the answer he gives is: "Yes, but provided the Community is strengthened."
Vi har tillid til, at både Forbundsrepublikken og på samme vis Fællesskabet uden større vanskelig­hed kan indrette sig efter integreringen af et territo­rium, hvis befolkning er en fjerdedel af Forbundsre­publikkens og mindre end en tyvendedel af Fællesska­bets.
Imagine the clamour we would face if, in a hastily cobbled-together package, confounding vision with pragmatism, we were to dream up a new structure in order to satisfy straight away the wishes — however ardent — of the Czechs, Poles, Norwegians, and Austrians.
En vigtig impuls til ændring kom fra præsident Gorbatjov, men den dramatiske afsløring af, hvad der virkelig skete, kom i det øjeblik for et halvt år siden, da Berlins befolkning begyndte at rive den mur ned, der delte deres by.
What would we do, knowing that inside the Community the spirit of Jean Monnet and Robert Schuman has to be rekindled anew every day as we learn to manage and exercise our joint sovereignty.
I det øjeblik begyndte de også, som Vaclav Havel har bemærket, at feje den mur bort, der havde delt Europa i et halvt århundrede. Efter tiår med splittelse var vi pludselig og uventet nået frem til begyndelsen til afslutningen af de golde efterkrigsårs konfrontation.
Let us, then, stretch out a welcoming hand to the other countries of Europe; but let us not throw away what we have gained through Robert Schu­man, Jean Monnet, and all who worked with them.'