natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Underskuddet voksede fra 1,1 % af BNP i det finansår, der begyndte i oktober 1978, til 6,1 % af BNP i finansåret 1983; kun en meget lille del af dette underskud forklares af cykliske faktorer '), og det er meget stort i forhold til den private opsparing i USA.
The deficit rose steadily from 1,1% of GNP in the fiscal year beginning in October 1978 to 6,1% of GNP in fiscal 1983; very little of it is now explained by cyclical factors1 and it is very large in relation to the flow of private saving in the USA.
Del c i diagram 7.8 viser, hvordan det offentlige underskud, der fremgår af nationalregnskabet (hvor der tages hensyn til delstaternes og de lokale myndigheders overskud såvel som til forbundsunderskuddet), voksede fra et ubetydeligt niveau i første halvdel af 1981 til et niveau, der nu ligger tæt på den samlede husholdningsopsparing, som stadig udgør en lav andel af BNP til trods for skattenedskæringerne.
Part c of Graph 7.8 shows how the government deficit given in the national accounts (a concept which takes account of the surplus achieved by state and local government as well as the Federal deficit) rose from being negligible in the first half of 1981 to a level which is now close to the total flow of savings from households, which remain low as a proportion of GNP in spite of the tax cuts.
Både de nominelle og reale rentesatser har således vist en stigende tendens i USA i de sidste 2 år, hvilket afspejler konflikten mellem forbundsbudgetunderskuddet og en ikkeakkommoderende pengepolitik.
Thus both nominal and real interest rates have been on an upward trend in the USA for two years now, reflecting the conflict between the Federal budget deficit and a nonaccommodating monetary policy.
Delvis fordi US-dollaren er verdens nøglevaluta og, ceteris paribus, det foretrukne in vesterings- og likviditetsinstrument for de økonomiske agenter over alt i verden, er den økonomiske politik i USA og de hermed forbundne høje rentesatser resulteret i en kraftig stigning i dollarens værdi i de sidste 5 år, som har været langt større, end hvad inflationsforskellene i denne periode har tilsagt. Konsekvensen har været en væsentlig ændring i strukturen i de reale valutakurser på internationalt plan (jf. tabel 7.6, nedre del).
Partly because the US dollar is the world's key currency and, ceteris paribus, a preferred medium for investment and liquidity for economic agents accross the world, the policy mix in the USA and the associated high interest rates have resulted in the strong fiveyear rise of the dollar, which has gone far beyond what would have been indicated by inflation differentials over that period.
Der har således i nogen tid været fare for uligevægt, da det begyndende opsving bringer virksomhederne til et punkt, hvor de stigende investeringer tvinger dem til at fremskaffe fremmedkapital og således konkurrere med regeringen om husholdningssektorens begrænsede opsparing. Konflikten er
The substantial price disadvantage affecting the Community up to 1980 has been eliminated: its real exchange rate was close to its average level of the 1960s in 1983 and is well below it in 1984.
') US Office of Management and Budget skønner, at 70 % af underskuddet i finansåret 1983 ikke vedrørte cykliske faktorer: det underskud, som forudses for finansåret 1985 (4,5% af BNP), vil overhovedet ikke være betinget af cykliske faktorer.
The indicator for the USA has moved dramatically up from its low level of 1978 and 1979
) Sammensat afkast af obligationer, der har en restløbetid på over 10 år, beregnet af den amerikanske centralbank. )
Composite yield of bonds having over 10 years to run. calculated by Federal Reserve staff.
Dette vide begreb omfatter obligationsfinansiering; det omfatter også de fleste af de former for lånoptagelse, som den amerikanske ikke-banksektor anvender, og er derfor følsomt over for udviklingen i et eksternt underskud på de løbende poster.
This broad concept includes bond finance: it also includes most of the forms in which US non-banks borrow abroad and is therefore sensitive to the development of an external current account deficit.
Indikatoren for USA er steget mærkbart fra det lave niveau i 1978 og 1979, men ligger fortsat lavt i sammenligning med 1950'erne og 1960'erne.
Annual Economic Review 1984-85 but remains low by comparision with the 1950s and 1960s.
Det kan imidlertid på basis af priserne ikke hævdes, at US-dollaren ikke burde ligge på de niveauer, der er noteret i første halvdel af 1984.
There is, however, no simple argument based on prices which would suggest (hat the US dollar is wrongly placed at the levels observed in the first half of 1984.
gerne i renteforskellene til fordel for New York været ret snævert korreleret med stigninger i US-dollaren: en simpel regression viser, at en ændring på 1 % i forskellen mellem de årlige inflationskorrigerede pengemarkedssatser i USA og i Fællesskabet i de sidste fem år har været ledsaget af en stigning på 8 % i US-dollaren over for ECU.
the Community is associated with an 8% rise of the US dollar against the ECU.
En ny og mere detaljeret undersøgelse ') viser, at de internationale »linkages« mellem rentesatserne svækkedes betydeligt umiddelbart efter Bretton Woods-systemets sammenbrud, men at de nu er blevet stærke igen siden 1979, således at en uafhængig rentepolitik implicerer meget store ændringer i valutakurserne.
A recent more detailed study' shows that while immediately after the collapse of the Bretton Woods system the international linkages between interest rates weakened considerably, they have become strong again since 1979, so that independent interest rate policies imply very large changes in exchange rates.
Det er nævnt ovenfor, at myndighederne i Fællesskabet i anden halvdel af 1983 førte en pengepolitik, der først og fremmest var bestemt af indenlandske behov, således at de accepterede den heraf følgende dollarstigning; de kortfristede rentesatser i EMS-landene blev stort set holdt uændrede, medens de steg i New York. »Afkoblingen« af EF-rentesatserne og det ledsagende fald i EM S-valutaerne kunne accepteres, da det interne inflationspres var aftagende på denne side af Atlanten, samtidig med at dollarpriserne på olie og andre råvarer var faldende.
It has been seen above that in the second half of 1983 Community authorities adopted a monetary stance much more determined by dom estic needs and accepted the consequent rise of the dollar; shortterm interest rates in EMS countries were held broadly unchanged while those in New York rose. The 'uncoupling' of Community interest rates and the accompanying de preciation of domestic currencies could be accepted the more easily for the fact that domestic inflationary pressures were weakening on this side of the Atlantic while the dollar prices of oil and other raw materials were falling.
Hvis der fortsat ikke bliver truffet omfattende foranstaltninger til nedbringelse af forbundsbudgetunderskuddet, kan der nu opstå alvorlige problemer.
Continuing failure to take substantial measures to cut the Federal budget deficit may now pose serious problems.
I betragtning af en uundgåelig afdæmpning af den økonomiske vækst i USA og behovet for at sikre en passende form for finansiering af underskuddet på betalingsbalancens løbende poster, vil den korte rente i USA formentlig forblive fast eller endog stige.
In view of the inevitable slowdown of growth in the USA and of the need to ensure an appropriate form of financing for the current account balance of payments deficit, short term interest rates may remain firm or even rise in that country.
Den kan komme i stigende konflikt med de interne krav til pengepolitikken i Fællesskabet og således fremkalde et vanskeligt dilemma.
They may come into growing conflict with the domestic requirements of monetary policy in the Community and thus open up a delicate dilemma.
Det er kun tilsyneladende paradoksalt, at den japanske yen har været svagere end US-dollaren i de seneste år i en situation, hvor Japan har et stort overskud på betalingsba lancens løbende poster (sandsynligvis 3,0 % af BNP i 1984), og USA har et underskud.
It is only apparently paradoxical that the Japanese yen should have been weaker than the US dollar over the last few years, while Japan has a substantial current account balance of payments surplus (probably 3,0% of GNP in 1984) and the USA has a deficit.
De kapitalstrømme, der har fremkaldt denne situation, forklares i et vist omfang af det relativt lave renteniveau i det japanske system.
The capital flows which have given rise to this situation are to some extent explained by the relatively low level of interest rates in the Japanese system.
Det nominelle afkast af langfristede statspapirer i Japan lå på 7,3 % i midten af 1984, hvilket svarede til et realafkast på ca. 4,5 % (omkring halvdelen af niveauet i USA); den offentlige sektors lånebehov i dette land (staten og de lokale myndigheder plus offentlige selskaber) udgjorde 6,9 % af BNP sidste år, og det vil i år blive finansieret til en realrente, der er ca. 4 points lavere end den rente, hvortil finansieringen foretages i USA.
The nominal yield of longterm government bonds in Japan stood at 7,3% in the middle of 1984, implying a real yield of some 4£% (about half the US level); the public sector borrowing requirement in that country (central and local government plus public corporations) was equal to 6,9% of GNP last year, and yet it will be financed this year at a real interest rate about four points lower than that paid by the US Government.
Både de lave indenlandske rentesatser og kapitaludstrømningen afspejler en meget stor opsparingsrigelighed i den japanske økonomi, som naturligvis kommer til udtryk i et handelsoverskud.
Both low domestic interest rates and capital outflows reflect the super-abundance of savings in the Japanese economy, which is naturally ex pressed in a trade surplus.
Yen'ens værdi er også en afspejling af den begrænsede vifte af aktiver, der står åbne for investorerne i det stærkt regulerede japanske system, og en afspejling af vanskelighederne i forbindelse med at udvikle et Euro-yen marked, som kunne tilbyde alternative aktiver i en tilstrækkelig stor skala. Rapporten fra maj 1984 fra den fælles japansk-amerikanske ad hoc-gruppe om yen/dollarvalutakursen og finans- og kapitalmarkedsspørgsmål inde holdt en række anbefalinger, som, hvis de gennemføres, kan øge markedet og afkastet for udenlandske finansielle investeringer i såvel Tokyo som på Euro-yen obligations markedet.
The value of the yen is also a reflection of the limited range of assets available to investors in the highly regulated Japanese system, and of the difficult ies encountered in developing a Euroyen market which would offer alternative assets on a sufficient scale.
Man må også betragte det scenario, ifølge hvilket investorerne snart vil begynde at betragte det løbende amerikanske underskud som uholdbart og dermed fremskynde et hurtigt fald i dollarens værdi.
Attention must also be given to the scenario according to which investors will quite soon come to regard the US balance of payments current account deficit as unsustainable and precipitate a rapid fall of the US dollar.
En sådan udvikling ville fjerne vanskelighederne omkring rentepolitikken, men kunne skabe pro blemer for styringen af EMS-samarbejdet, idet den kapital, der går bort fra US-dollar, sandsynligvis vil blive omlagt til DM og skubbe den op i forhold til de øvrige EM S-valutaer, således som det i et vist omfang skete i begyndelsen af 1984.
Such a develop ment would remove the difficulties surrounding interest rate policy, but it might raise problems for the management of the EMS since funds leaving the US dollar might favour the mark and push it up against other EMS currencies, as indeed happened to some extent at the beginning of 1984.
Denne mulighed er en anden grund til at gøre alt, hvad der er muligt inden for Fællesskabet for at styrke sammenholdet i EMS.
This possibility is another reason to do what can be done within the Community to reinforce the cohesion of the EMS.
Situationen ville også blive lettet, hvis ECU-marke-det blev udviklet hurtigere.
The situation would also be alleviated if the ECU market could be developed more rapidly.
Det vil også være lettere at klare et fald i US-dollaren som følge af den villighed, som de japanske myndigheder har udvist med hensyn til at træffe
Any fall of the US dollar will alsobe easier to handle because of the willingness the Japanese authoritieshave shown to take measures to ease the flow of the world's savings into yen-denominated assets in conditions determined on the open market.
På baggrund af en voksende enighed om pengepolitikkens rolle i forbindelse med at sikre en tilfredsstillende grad af prisstabilitet, står de pengepolitiske myndigheder i Fællesskabet nu over for en række problemer i udformningen af den økonomiske politik.
Within the context of growing agreement about the allocation of monetary policy to the task of ensuring a satisfactory degree of price stability. Community monetary authorities now face a number of difficulties in the formulation of policy.
Et sæt af problemer vedrører de amerikanske myndigheders politik samt de internationale investorers villighed til at finansiere underskuddet på USA's løbende poster med den åbenbare faste overbevisning, at underskuddet ikke vil svække dollaren ud over, hvad de bestående renteforskelle tilsiger. I de seneste år har ændrin
In recent years changes in the interest rate differential in favour of New York have been fairly closely correlated with rises in the US dollar: a simple regression indicates that over the last five years a 1 % change in the differential between annual inflation-adjusted money market rates in the USA and in
Pengepolitik og Det europæiske monetære System foranstaltninger for at lette strømmen af international op sparing over i yen-denominerede aktiver på betingelser, som bestemmes på det åbne marked.
Monetary policy and the European Monetary System
Den interne efterspørgsel i EF-området som helhed er nu voksende. Dette skulle gradvis betyde, at alle medlemsstater deltager i opsvingsprocessen.
EC area as a whole is now growing.
I konjunkturcyklerne i 1960'erne og særlig i 1970'erne fortsatte væksten i pengemængden ofte med at være højere, end hvad der ville være hensigtsmæssig på mellemlang sigt, en rum tid efter at opsvinget var kommet — f.eks. voksede pengemængden i bred forstand med over 12% i Tyskland og USA i 1971.
In the business cycles of the 1960s and. more par ticularly, the 1970s, the growth of the money stock often continued to be above what would be appropriate in the medium term well after the upturn had come — the broadly defined money stock grew by more than 12% in Germany and the USA in 1971, for example.
Konsekvensen var, at den økonomiske vækst efter en vis tid blev bragt til standsning af en acceleration i inflationen, som i den nævnte situation blev forværret, men ikke forårsaget af oliepriseksplosionen.
The consequence was that after some time economic growth was brought to a halt by an acceleration of inflation, aggravated but not caused in the case cited by the oil price explosion.
Den private sektor i den europæiske økonomi har behov for en stabil økonomisk ramme, og dette peger på, at det er ønskeligt at undgå store og hurtige ændringer i pengepolitikken. Dette indebærer, at pengepoli tikken gøres mindre akkommoderende.
The private sector of the European economy needs a stable environment and this suggests that it is desirable to avoid large and rapid changes in the stance of monetary policy.
Ethvert forsøg på i den nuværende fase i opsvinget at fremme en hurtig vækst ved hjælp af en pludselig ændring i pengepolitikken i ekspansiv retning risikerer at medføre en genopblussen af inflatio nen og dermed at sætte de hidtidige resultater i de seneste år over styr.
Any attempt at this stage in the recovery to promote rapid growth by a sudden shift of monetary policy in an expansionary direction would bring the danger of reigniting inflationary 'pressures and thus put at risk all that had been achieved in recent years.
Det ville også efter al sandsynlighed føre til en forringelse af betalingsbalancestillingen, som i mange til fælde stadig er kritisk.
It would also in all probability lead to a deterioration of balance-of-payments positions which are in many cases still precarious.
Der kunne ret hurtig opstå en situation, hvor pengepolitikken brat måtte ændres, således at man ville gentage mønstret fra »go and stop«-politikken, som er til skade for investeringerne over det mellemlange løb og dermed for udsigterne til en varig økonomisk ekspansion.
A situation would fairly quickly arise in which monetary policy would have to go sharply into reverse, repeating the pattern of'go and stop' which is so damaging to the flow of investment over the medium term and thus to the prospects for lasting economic expansion.
De vigtigste pengepolitiske foranstaltninger
Main measures of monetary policy
Myndighederne har fortsat betragtet valutakursen som det vigtigste delmål i den monetære politik.
The authorities have continued to regard the exchange rate as the most important intermediate objective of monetary policy.
Den officielle diskonto blev sænket til 9% den 23. juni 1983.
The official discount rate was brought down to 9% on 23 June 1983.
I anden halvdel af året, efter den belgiske franc's voksende udsving inden for EMS, steg nationalbankens rente for statsgældsbeviser 1,5% til 10,3%, medens diskontoen blev hævet til 10% den 24. november.
In the second half of the year, however, following the growing divergence of the Belgian franc within the EMS the National Bank's dealing rate for Treasury certificates rose H points to 10,3% while the discount rate was raised to 10% on 24 November.
Afkastet på statsgældsbeviser voksede til 12,25% ved udgangen af februar, og diskontoen blev hævet til 11 % den 16. februar.
The yield of Treasury certificates was brought up to 12_BAR_% at the end of February and the discount rate was raised to 11% on the 16 February.
I årets løb ophævedes nogle kun stigt lave rentesatser, hvilket fjernede incitamenterne til kreditlækager og en overdreven låntagning i almindelighed.
During the year certain artificially low interest rates were ended, removing incentives for credit leakages and excessive borrowing generally.
Styringen af pengepolitikken var i øvrigt stram, og væksten i banklån givningen til den private sektor — 16,8% — var meget mindre end forventet, således at væksten i M3 kunne begrænses til 20,2%.
Further, the administration of credit policy was strict and the growth of bank lending to the private sector was, at 16,8%, much less than projected, enabling M3 growth to be held to 20,2%.
I den pengepolitiske plan for 1984 forventes det ikke, at långivningen til den private sektor fortsat kan begrænses i dette omfang, idet der opereres med en vækst på 18,1 %; planen fastsætter også en mindre vækst i pengemængden.
The monetary plan for 1984 does not suppose that private sector credit can continue to be squeezed to this extent, but allows it to accelerate slightly to 18,1%; the plan also projects a slight acceleration of the money supply.
I februar 1984 blev renten på statsgældsbeviser hævet 2,75% til 17,5-18%, således at renten på bankindskud kunne hæves (eftersom det først og fremmest er bankerne, der holder gældsbeviserne) : den laveste indskudsrente blev hævet med 1,5 point til 15 %.
In February 1984 the interest rate on treasury bills was raised 2j points to 173-18% enabling the rates allowed on bank deposits to be raised (since the banks are the principal holders of the bills): the lowest deposit rate was raised by 1J points to 15%.
I juni 1983 blev rammen for bankernes udlånsstigning gradvis justeret ned til 9 % pr. ultimo september og til 8 % pr. ultimo december, udtrykt som stigninger over 12 måneder.
In June 1983 targets for bank lending were revised slightly downwards to 9% for end-September and 8% to end-December, in terms of increases over 12 months.
Der noteredes imidlertid en betydelig overskridelse af normen pr. ultimo 1983, og i januar 1984 gav Danmarks Nationalbank pengeinstitutternes organisationer en klar henstilling om, at udviklingen var uacceptabel.
In the outturn the norm for end-1983 in particular was considerably overshot and in January 1984 Danmarks Nationalbank wrote to the banking associations making it clear that this was unacceptable.
I februar henstillede nationalbanken til pengeinstitutterne at være yderst tilbageholdende med ydelse af lån til forbrug.
In Feb­ruary the Bank appealed to the banks to be extremely cautious in granting loans for purposes having a consumption element.
Efter et stort udbud af statsobligationer i april fik vilkårene på pengemarkedet lov til at udvikle sig sådan, at pengeinstitutterne måtte låne til en rente, der var væsentlig højere end diskontoen, og Nationalbanken forberedte en ordning med deponeringspligt for pengeinstitutter med en for kraftig udlånsstigning, som skulle iværksættes, hvis det blev nødvendigt.
Following heavy government bond sales in April conditions were allowed to develop in the money market such that the banks had to borrow at rates substantially above the discount rate and the Nationalbank prepared a scheme for obligatory deposits with it by banks with excessive lending, for use if required in due course.
Umiddelbart efter kursjusteringen den 21. marts 1983 traf myndighederne beslutning om at nedsætte målet for pengemængde væksten med 1 point til 9%, og beslutningen kom konkret til udtryk i en reduktion af kreditlofterne den 2. juni 1983.
The decision taken immediatly after the realignment of 21 March 1983 to cut the target rate of monetary growth by one point to 9% was given concrete expression by a reduction in the credit ceilings on 2 June 1983.
De opsparingsfremmende foranstaltninger omfattede bl.a. indførelsen af CODEVI (»industriudviklingskonti«) den 30. oktober.
Measures to encourage saving included the introduction of 'Industrial Development Accounts' (CODEVI) on 30 October.
Bankerne holdt sig inden for de grænser, der var fastsat i kreditreguleringerne, og der var ikke behov for at oprette supplerende reserver i årets løb.
The banks stayed well within the bounds set by the credit regulations, and there was no need to constitute supplementary reserves during the year. In the event.
I sidste ende blev væksten i M2 større end fastsat, nemlig 9,8%, medens den indenlandske kreditudvidelse blev reduceret fra 16,2% i 1982 til 11,9% i 1983.
M2 growth over-ran slightly, at 9,8%. while domestic credit expansion was cut from 16.2% in 1982 to 11,9% in 1983.
Den 21. december 1983 bebudedes et målinterval for pengemængdevæksten på 5,5%-6,5%, udtrykt ved valutaindlændinges be holdninger af M2.
On 21 December 1983 a target range for monetary growth in 1984 of 5'Λ%6!Λ% was announced, in terms of residents' holdings of M2.
Der opereres i tilknytning hertil med en målsætning om at reducere den indenlandske kreditudvidelse til 7% i 1984, og i denne forbindelse blev det vigtigste kreditloft for december 1984 fastsat på samme niveau som det, der gjaldt i december 1983.
There is an associated target of reducing DCE to 7% in 1984 and to this end the principal credit ceiling for December 1984 was fixed at the same level as that applying in December 1983.
Da de fleste banker lå inden for lofterne ved udgangen af 1983, er der stadig et vist spillerum for væksten i kreditgivningen.
Since most banks were below their ceilings at the end of 1983 some scope for general credit growth remains.
Det særlige loft for investerings- og eksportlån stiger i årets løb med 12 %. Banque de France har kunnet tillade et fald i de nominelle pengemarkedsrentesatser, som imidlertid har været mindre end faldet i inflationen.
The special ceiling applicable to credit for investment and for exports rises 12% over the year.
Dens interventionsrente blev sænket med 0,25 point den 6. juni 1983, den 30. november 1983, den 10. maj 1984, den 21. juni 1984 og den 5. juli 1984, således at den faldt til 11,25 %.
Its intervention rate underwent cuts of a quarter point on 6 June 1983, 30 November 1983, 10 May 1984. 21 June 1984 and 5 July 1984 to reach 1 1.25%.