natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden har denne politik fremmet overskudsproduktionen, som i kraft af de prisgarantier til produktionen, der er blevet sikret gennem markedsordningerne, direkte har medført meget tunge finansielle byrder.
Moreover, this policy encouraged overproduction, which was very costly because of the guaranteed producer prices paid by the marketing organizations. The dairy products market was a good example of this.
Markedet for mælk og mejeriprodukter
The bulk of the spending on that par-
Lige så vigtigt som selve prisniveauet er i øvrigt det hierarki, priserne indgår i, og som ikke er blevet sikret forsvarligt, da priserne for vegetabilske produktioner er blevet øget betydeligt mere end for animalske.
Price relativity is just as important as price levels, but this has not been properly main tained, in that the prices of vegetable products have been increased by far more than the prices of animal products.
Det er faktisk ikke gennem en politik med øgede priser, at man kan løse landbrugsproblemerne, men gennem en strukturpolitik, det vil sige ved hjælp af kompliceret politik, der er vanskelig at gennemføre, da den rejser et samfundsmæssigt problem.
In fact, the solution to the Community's agricultural problems does not lie in a policy of high prices but in a structural policy, which is a complex policy and a difficult one because of the social issues it raises.
Desuden ville det være særdeles ønskeligt, om den endnu utilstrækkeligt udviklede struktur politik og markedspolitikken blev gjort indbyrdes komplementære og ikke indbyrdes uafhængige, som det endnu i dag i alt for høj grad er tilfældet.
It would also be highly desirable for structural policy, which has not yet reached maturity, and markets policy to be complementary, instead of being independent of each other as they still are to a great extent at present.
Siden produktionsåret 1977/1978 har Fællesskabet bevidst gennemført en lavprispolitik, og de stigninger i landbrugspriserne, der er gennemført siden da, har været meget mindre end tidligere, således som det fremgår af følgende oversigt:
Since 1977/78 the Community has deliberately been pursuing a policy of low prices. The increases in the prices of agricultural products decided on since then have been much smaller than before, as the table below shows.
Kommissionens forslag i regningsenheder ')
Commission's proposal in units of accouru'
Det drejer sig om de institutionelle regningsenheder, der danner grundlag for fastsættelsen af de fælles priser, nemlig indtil 1979/1980 RE og efter delte tidspunkt ECU.
Common prices were calculated in u.a. until 1979/80: the ECU has been used since then. excluding products in surplus.
Undtagen overskudsprodukter.
Excluding dairy products.
Undtagen mejeriprodukter. -t- 2,4 °/o i vejet gennemsnit, foreslået den 6. februar 1980, hævet til 5 % den 30. april 1980.
Weighted average increase of 2.4% proposed on 6 February 1980. changed to 5% on 30 April 1980.
Ingen stillingtagen, men forkastelse af de + 2,4 °/o, som Kommissionen havde foreslået. + 5 % i vejet gennemsnit, det vil sige stigninger fra 5,5 % til 7 %, undtagen for prisen på mælk, der kun stiger 4 %.
Parliament rejected the Commission's proposal for a 2.5% increase, but made no alternative suggestion. Weighted average increase of 5%: i.e. increases of between 5.5% and 7%, but only 4% for milk.
Det skal dog understreges, at i den nuværende økonomiske krisesituation løber landbruget i kraft af Fællesskabet færre økonomiske risici end de øvrige dele af erhvervslivet.
However, because of the existence of the common market for agricultural products, the agricultural sector is less at risk in the present economic crisis than are other sectors of the economy.
Prisgarantiordningen giver endog landbrugerne mulighed for at opretholde deres indkomst gennem øget produktion, en mulighed, som under de nuværende konjunkturer ikke findes i ret mange andre sektorer.
The system of guaranteed prices enables farmers to maintain their level of income by raising production, whereas in the present economic circumstances many other sectors of activity are not in such a fortunate position.
Det er derfor forståeligt, at landbrugsprisstigningerne begrænses til et minimum for ikke at tynge på de generelle prisstigninger.
It would therefore be logical that increases in the prices of agricultural products should be kept as low as possible, so that they do not contribute to the prices spiral.
I øvrigt er det også en målsætning for denne politik, der går ud på at dæmpe de regulerede priser, at opsuge overskudsproduktionen ud fra en tanke om, at en fastfrysning af priserne vil være et incitament til ikke at producere mere eller endog til at producere mindre.
An additional objective of the policy of holding down common market prices is to eliminate surpluses, on the assumption that price freezing will persuade producers not to produce more or even to produce less of the product in question.
Denne overskudsopsugning er imidlertid uomgængelig nødvendig for en god forvaltning af Fælles skabets finanser.
It is vital to the health of Europe's finances that surpluses should be eliminated.
Man skal også betænke, at en justering af de grønne kurser, som ofte foretages samtidig med, at priserne fastsættes, påvirker det reelle gennemsnitlige prisniveau, det vil sige priserne i nationale valutaer.
Another important point is that the average level of prices in real terms, i.e. in national currencies, includes the effect of adjusting the 'green rates'; this adjustment is often made at the same time as the prices «are decided.
Denne justering gælder navnlig de lande, hvis grønne kurser (jf. s. 175) er overvurderede i forhold til valutaernes faktiske værdi.
This adjustment chiefly affects the countries whose green rates (see p. 175) are too high in relation to the strength of their currency.
(Disse lande med mere eller
(These are the countries with a comparatively weak currency: France, Italy and the United Kingdom.)
mindre svage valutaer er Frankrig, Italien og Det forenede Kongerige). For 1978/1979 for eksempel var denne virkning på + 3 % i Kommissionens forslag og på +7 % i Rådets beslutning.
for the countries with weak currencies to offset small rises in prices by devaluing their green rates (see Annex 6, p.
I første halvår af 1980 var Fællesskabet og dets institutioner, medlemsstaterne og deres regeringer meget delte i spørgsmålet om fastlæggelsen af nye retningslinjer for den fælles land brugspolitik.
In the first half of 1980 there was a general lack of agreement within the Community and its institutions, and among the Member States and their governments, as to the future direction of the CAP.
Med hensyn til priserne foreslog Kommissionen den 6. februar 1980 en fastfrysning for overskudsprodukternes vedkommende (mælk og sukker) og en svag stigning for de øvrige produkter.
The Commission's prices proposal of 6 February 1980 advocated a price freeze for products in surplus (milk and sugar) and a small rise for the other products.
Parlamentet godkendte ikke den 26. marts 1980 et forslag fra dets land brugsudvalg om at anbefale en prisstigning på 7,9 % og vedtog en resolution, der ikke inde holdt nogen procentsats, men dels henviste til »nødvendigheden af at sikre landbrugerne en rimelig indkomst«, og dels til »nødvendigheden af at dæmme op for udgiftsstigningen inden for grænser, der var forenelige med en sund budgetbalance«. Rådet var på sin side meget splittet, da det skulle træffe beslutninger, og det søgte subtile kompromis'er.
On 26 March 1980, Parliament rejected the proposal made by its Committee on Agriculture for a price increase of 7.9%, and passed a Resolution which while not specifying any percentage referred to 'the need to guarantee farmers a fair income' and to 'the need to contain the increase in expenditure within limits compatible with a sound balanced budget'.
På grund af »EF-krisen«, der fulgte efter fiaskoen i Det europæiske Råd i Luxembourg den 28. april 1980, var det ikke muligt at følge Rådets beslutning den samme dag om at øge priserne med gennemsnitligt 5 %.
As a result of the 'Community crisis' following the impasse at the European Council meeting in Luxembourg on 28 April 1980, the Council decision that same day to raise the prices by an average of 5% could not be confirmed.
Beslutningen blev dog truffet den 30. maj 1980.
A decision was finally taken on 30 May 1980.
Vi vil afslutte denne redegørelse med at påpege, at en prisstigning på 1 % i 1980 på årsbasis kostede ca. 150 mio ERE.
As a final word on this matter, I would mention that a 1% increase in prices in 1980 would increase the budget by about 150 million EUA over a full year.
Den finansielle risiko ligger således ikke så meget i dette beløb, om det så blev multipliceret fiere gange, men i tilskyndelsen til at øge overskudsproduktionerne, når priserne stiger.
Therefore the financial implications involved are not all that great, even with an increase several times that percentage. A more important implication is that price increases could give rise to an increase in production in sectors which are already in surplus.
Fællesskabets atten markedsordninger har hver deres egne karakteristika, idet navnlig pris garantierne er indbyrdes forskellige.
Each of the 18 common organizations of markets has its own special features. In particular they vary in the amounts of price support.
Der kan dog opstilles seks større kategorier af foran staltninger, der finansieres af EF:
However, Community financing can be grouped in six main categories:
De finansielle strømme, som restitutionerne udgør, er direkte afhængige af verdensmarkedspriserne.
The financial impact of the refunds is directly determined by world prices.
I den nuværende situation, der er karakteriseret ved trykkede priser på landbrugsprodukter (mælk og indtil for nylig sukker og korn), er de relativt omfattende. I 1979 udgjorde de 45 % af de samlede udgifter for EUGFL, garanti sektionen.
In the present situation of declining prices for many agricultural products (milk, and until recently sugar and cereals) the total figure is quite high, amounting to 45% of total expenditure of the EAGGF Guarantee Section in 1979.
I 1974, hvor verdensmarkedspriserne ofte var højere end EF-priserne, udgjorde de kun 18 % af landbrugsregningen;
In 1974, when world prices were often higher than prices in the Community, it comprised only 18% of the costs for agriculture.
Når der er en overskudsproduktion på Fællesskabets område i dets helhed eller i visse regioner, giver oplagringen mulighed for at imødekomme udbudet og samtidig fastholde et vist niveau for priserne i EF indadtil.
When surpluses occur, either throughout the Community or in particular regions, the supply can be bought in and price levels in the Community maintained.
Oplagringen foretages normalt gennem offentlige organer (såkaldt offentlig oplagring), når interventionen er obligatorisk: dette sker, når enhver tilbudt produktmængde skal købes af organet til interventionspris, hvilket for eksempel er tilfældet for korn, mælkepulver, smør og oksekød.
The storage is usually carried out by officiai agencies (as 'public storage') if intervention is obligatory, i.e. where all available produce must be purchased by the official agency at the intervention price, as in the case of cereals, milk powder, butter, beef and veal.
Men da der er overskudsproduktion inden for hovedparten af de store EF-markeder, udnyttes de offentlige organers oplagringskapacitet ofte fuldstændigt.
But since there are surpluses in the Community markets for most of its main agricultural products, the storage capacity of the official agencies is often fully taken up.
Den såkaldt private oplagring har derfor udviklet sig i
'Private storage' is then resorted to, because it is flexible and usually not much more costly than public storage.
Imidlertid ophører oplagringens økonomiske funktion i den fælles landbrugspolitik ikke med indlagringen, men fortsætter i forbindelse med den nødvendige afsætning. Dette gælder især for smør og mælkepulver, der gennem fiere år som overskudsproduktion er blevet lagt på lager.
Storage under the common agricultural policy do not stop at warehousing but extend to action which has to be taken to dispose of stocks, especially in the case of surpluses of butter and milk powder, which have been accumulating for several years.
Udlagringen er meget dyrere og meget vanskeligere end oplagringen.
Clearance of stocks is a great deal more expensive and much more difficult than putting produce into storage.
Det skønnes, at omkostningerne ved prisstøtten gennem intervention til lager i 1979 beløb sig til 13 % af budgettet for EUGFL, garantisektionen, hvortil kommer den private oplagring med 4 %, i alt 17 %;
The cost of price support through the storage intervention system can be estimated as 13% of the EAGGF guarantee appropriations in 1979, with a further 4% for private storage, making a total of 17%.
3. »udligningsstøtte« omfatter flere foranstaltninger af forskellig art og tegner sig for hen ved 29 % af de udgifter, der specifikt kan henregnes til landbrugsområdet i 1979: a) udligningsstøtte, hvorved der kan ydes tilskud til afsætningen af overskudsprodukter, der ikke gøres til genstand for intervention i form af oplagring, men som Fællesskabet giver mulighed for at afsætte gennem prisnedsættelser.
(3) 'Compensatory aid involves many kinds of measures and amounted to almost 29% of expenditure specifically on agriculture in 1979: (a) Compensatory aid to assist in the disposal of surplus produce not included in in tervention in the form of storage but granted Community subsidy so that disposal can be achieved by lowering the price.
Denne type støtte tegnede sig i 1979 for henved 16 % af udgifterne, der specifikt kan henregnes til landbrugsområdet, under EUGFL, garantisektionen.
Subsidy of this kind represented about 16% of the expenditure of the EAGGF Guarantee Section specifically on agriculture in 1979.
Den omfatter mælk og vin; b) udligningsstøtte til forarbejdningsvirksomheder har til formål dels at sikre afsætningen af basislandbrugsprodukter ved at give forarbejdningsvirksomheder mulighed for at købe dem til konkurrencedygtige priser, dels at give disse virksomheder mulighed for at være konkurrencedygtige på verdensmarkedet, da EF-prisen for de opkøbte produkter jo normalt er højere end prisen på de samme produkter uden for Fællesskabet.
It chiefly involves milk and wine. (b) Compensatory aid to support the processing industries is either for the purpose of obtaining the disposal of basic agricultural products, enabling processing industries to purchase them at competitive prices, or to allow these industries to be com petitive in the world market, since the price of the products for processing is usually higher if they are bought within the Community than if they come from outside.
De tilsvarende udgifter udgjorde 5 % af budgettet for EUGFL, garantisektionen, i 1979 og vil formentlig øges betydeligt de kommende år.
Ex penditure on these subsidies amounted to 5% of the EAGGF Guarantee Section ap propriations in 1979 and is likely to rise substantially in the next few years.
Navnlig stivelsessektoren og sektoren for forarbejdet frugt og grønsager er berørt heraf; c) udligningsstøtte af regional karakter giver Fællesskabet mulighed for at yde en direkte støtte til producenten, hvorved forskellen mellem producentprisen og forbrugerprisen kan udlignes.
The items involved are predominantly starches and processed fruit and vegetables. (c) Regional compensatory aid whereby the Community can grant, directly to producers, a subsidy amounting to the difference between the producer price and the consumer price.
Støtten udgjorde over 8 % af de udgifter, der specifikt kan tilskrives landbruget i 1979.
These comprised more than 8% of expenditure specifically on agriculture in 1979.
Den vedrører hård hvede, olivenolie, tobak samt olieholdige frø og minder om de britiske »deficiency payments« ;
They apply to durum wheat, olive oil, tobacco and oilseeds and are similar to the British deficiency payments.
De udgjorde kun 2 % af garantisektionens udgifter i 1979;
They amounted to only 2% of Guarantee Fund expenditure in 1979.
5. udgifter, der skyldes forpligtelser i forbindelse med anden form for politik.
(5) Expenditure on Obligations' under other policies.
De fire udgiftskategorier herunder medfører, eller er undertiden, følgevirkninger af beslutninger, der træffes uden for den fælles landbrugspolitik. Lomé-konventionen indeholder for eksempel en klausul om indførsel af 1 300 000 tons sukker med oprindelse i AVS-landene.
The above four kinds of expenditure include costs arising from decisions taken outside the CAP or costs directly engendered by such decisions.
I betragtning af den nuværende overskudsproduktion på EF-markedet må sukkeret reeksporteres, hvilket medførte udgifter til eskportrestitutioner på 400 mio ERE i 1979 (jf. s. 278). Fællesskabet indfører ligeledes afgiftsfrit, eller med nedsatte afgifter, visse pro dukter, som direkte konkurrerer med EF-produkter af lignende art, eller som kan erstatte dem.
Because of the present sugar overproduction, the Community has to re-export the sugar, incurring the cost of refunds on export, which in 1979 amounted to 400 m EUA (see p. 280).
Således forholder det sig med betydelige mængder oksekød eller 100 000 tons smør fra New Zealand, der i 1980 koster det 180 mio ERE.
For example, it imports 100 000 tonnes of butter from New Zealand, which cost the Community 180 m EUA in 1980.
Derfor er det nødvendigt at yde udligningsstøtte for at bevare afsætningen af EF-produkter.
As a result, compensatory aid has to be granted in order to maintain sales of the Community products.
Konkluderende kan det siges, at sådanne forpligtelser, der skyldes internationale aftaler, i ret høj grad belaster landbrugets budget;
(6) Finally, a decreasing proportion of EAGGF Guarantee Section expenditure—13% in 1977, 9% in 1978 and 6.8% in 1979—goes to monetary compensatory amounts. These we shall now examine.
Valutauroen og landbrugspolitikken
The monetary disorders and the agricultural policy
De urolige valutaforhold har haft overordentlig uheldige følgevirkninger for sikringen af landbrugsmarkederne, da de har fremkaldt forstyrrelser i produktionen og i samhandelen, ligesom de har givet anledning til de såkaldt agromonetære udgifter.
The monetary difficulties have had extremely troublesome effects on the guaranteed markets for agricultural products, disturbing both production and trading and giving rise to 'agri-monetary expenditure'.
A — De første tilpasninger til begivenhederne på det valutariske område
A—Initial measures to deal with the monetary developments
Gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik forudsætter fastsættelse af fælles priser og finansiering fra Fællesskabets side af interventionsudgifterne. Den kræver derfor en fælles nævner for de involverede valutaer.
The implementation of the common agricultural policy implies that common prices have to be set and that the intervention expenditure is to be met from Community financial resources; the policy therefore requires a common denominator for the currencies involved.
Den valgte fællesnævner var i 1962 med forordning nr. 129 budgettets »regningsenhed« Of· s. 24).
The common denominator chosen, in 1962, under Regulation No 129, was the 'unit of account' used for the budget (see p. 24).
Denne forordning blev anvendt ved devalueringen af den franske franc den 8. august 1969, hvilket bevirkede, at regningsenheden steg fra 4,93706 FF til 5,55419 FF.
That Regulation had to be applied when the French franc was devalued on 8 August 1969, raising the rate for the unit of account from FF 4.93706 to FF 5.55419.
Rådet gav dog Frankrig tilladelse til ikke øjeblikkeligt at tilpasse sine landbrugspriser efter EF-prisniveauet, det vil sige ikke at forøge dem med devalueringens 11,11 % for ikke at styrke de inflationstendenser, der havde fremkaldt devalueringen, og for ikke at favorisere denne kategori af producenter.
However, the Council agreed that France need not bring its prices for agricultural products into line with Community prices immediately, i.e. that, to avoid aggravating the inflationary trends that had prompted devaluation and to avoid putting the group of producers concerned in an unduly favourable position, France could delay raising these prices by the devaluation proportion of 11.11%.
Faste »udligningsbeløb« måtte derfor indføres for at udfylde kløften mellem de franske priser og EF-priserne. De opfattedes som en afgift, der fordyrede den franske eksport og støttede den franske import.
In consequence, fixed 'compensatory amounts' had to be introduced to bridge the gap between the French prices and the Community prices; these amounts had the effect of a levy making French ex ports dearer and subsidizing French imports.
Da de franske priser havde indhentet EF-priserne i august 1971, blev disse udligningsbeløb fjernet.
When French prices had caught up with Community prices, in August 1971, these compensatory amounts were done away with.
Problemerne omkring revalueringen af den tyske mark den 24. oktober 1969 blev derimod behandlet på en anden måde.
A different method was adopted for the problems arising from the revaluation of the Deutschmark on 24 October 1969.
Således ville forbundsregeringen af indlysende sociale grunde ikke nedsætte de tyske landbrugspriser med 9,29 % og opnåede, at de tyske landbrugere modtog en årlige støtte i fire år som kompensation for deres indkomsttab.
Since, obviously—with the consumers in mind—the Federal Government did not wish to cut the prices of German agricultural products by 9.29%, it succeeded in obtaining for the German farmers for a four-year period^an annual aid to offset their loss of income.
EUGFL deltog degressivt i denne støtte (90 mio RE i 1971, 60 mio RE i 1972 og 30 mio RE i 1973, hvilke sidste i øvrigt ikke har skullet udbetales).
The EAGGF was to make decreasing contributions towards this subsidy (90 m u.a. in 1971, 60 m u.a. in 1972 and 30 m u.a. in 1973, but in the event the last-mentioned payment was not necessary).
B — De monetære udligningsbeløb
B—The monetary compensatory amounts (MCAs)
Valutakrisen i 1971 foranledigede den 11. maj 1971 Fællesskabet til (ved forordning (EØF) nr. 974/71) at foretage en generel gennemførelse af ordningen med »monetære udligningsbeløb«, der ændredes i samme takt som de kurser, der kunne konstateres på valutamarkedet.
The balance of payments crisis of 1971 led the Community to make the application of the 'monetary compensatory amounts' (MCAs) system general (Regulation (EEC) No 974/71 of 11 May 1971), these amounts varying with the rates of exchange in the money market.
Systemet giver tilladelse til, at: a) medlemsstater, hvis valuta opskrives i forhold til deres »grønne kurs«, kan anvende de såkaldte positive monetære udligningsbeløb: de opkræver beløb ved indførselen og yder tilskud ved udførselen;
This' system envisages that: (a) if the value of a Member State's currency is higher than its 'green rate' it may apply 'positive' MCAs, collecting amounts on imports and granting amounts on exports: (b) if the value of a Member State's currency is lower than its 'green rate' it may apply 'negative' MCAs, collecting amounts on exports and granting amounts on imports.
Det skal bemærkes, at der også findes udligningsbeløb, der benævnes »tiltrædelses-udligningsbeløb«. De er fastsat i henhold til artikel 55 i tiltrædelsesakten for perioden 1. januar 1973 — 31. december 1977 for at udligne prisforskellene i forhold til de nye medlemsstater.
There were also adjustments called 'accession compensatory amounts' (ACAs), applicable under Article 55 of the Act of Accession for the period from 1 January 1973 to 31 December 1977, to offset differences in price between the Six and the new Member States.
Der er dog også sket betalinger i 1978.
However, these adjustments remained in effect for 1978.
Oprindeligt var de monetære udligningsbeløbs overordnede funktion at fastholde de traditionelle handelsstrømme og at beskytte forbrugerne i lande med svag valuta mod for stærke stigninger i prisen på indførte landbrugsvarer.
Originally the main purpose of the MCAs was to preserve the traditional patterns of trade and protect consumers in the countries with weak currency from too sharp a rise in the prices of imported agricultural products.