natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Beføjelser til udstedelse af materielle regler kan ligeledes overlades medlemsstater ne inden for områder, der er underlagt fællesskabsretten.
Jurisdiction over basic issues may also be given to the Member States in areas subject to Community legislation.
Der gælder dog retlige grænser for denne mulighed, idet den ikke må føre til, at Fællesskabets beføjelser berøves deres indhold i et sådant omfang, at de grundlæggende principper for fællesmarkedet og målene i EØFT artikel 39 bringes i fare.
This is subject, however, to legal limits: it must not reduce the powers of the Community to the point where the basic principles of the common market and the objectives of Article 39 are jeopardized.
Fællesskabets institutioner kan ikke unddrage sig udførelsen af opgaver, der udtrykkeligt er henlagt til dem, ved at overlade det til medlemsstaterne at fastlægge væsentlige principper '''').
The Community institutions cannot shirk their explicitly designated tasks by leaving the definition of essential principles to the Member States.69
Fællesskabsinstitutionernes beføjelser
Powers of the Community institutions
De grundlæggende bestemmelser inden for den fælles landbrugspolitik (de såkaldte grundforordninger og ­direktiver) udstedes af Rådet under iagttagelse afden fremgangs­måde, der er fastlagt ved EØFT artikel 43, stk. 2. tredje afsnit.
third subparagraph of Article 43(2).
Disse regler giver enten Rådet (efter en forenklet procedure, der navnlig ikke indebærer høring af Parlamentet) eller Kommissionen (i medfør af EØFT artikel 155. fjerde led) beføjelse til at udstede gennemførelsesregler.
These basic rules confer the power to issue implementing provisions either on the Council itself under a simplified procedure (without consultation of Parliament) or on the Commission, in accordance with the last indent of Article 155.
Efter den fremgangsmåde, der følges i øjeblikket, forbeholder Rådet sig sædvanligvis de overordnede gennemførelsesforanstaltninger (generelle bestemmelser og kriterier, f.eks. for eksportrestitutioner), hvorimod det overlades til Kommissionen at fastsætte gennemførelsesforanstaltninger af mere underordnet karakter (fremgangsmåder, teknis­ke bestemmelser, fastsættelse af beløb m.v.).
Under the system currently applied, the Council usually assumes responsibility for implementing measures at primary level (general rules and criteria, e.g. for export refunds) whilst the Commission is entrusted with the implementing measures at secondary level (detailed rules, technical rules, fixing of amounts, etc.).
Gennemførelsesregler af stor betydning — som f.eks. den årlige fastsættelse af basispriser — fastsættes dog på grund af deres store politiske betydning fortsat ved den i artikel 43 omhandlede fremgangsmåde.
Implementing measures of great importance (such as the annual fixing of basic prices), however, still have to be adopted by the Article 43 procedure on account of their political significance.
Af og til forbeholder Rådet sig ligeledes muligheden for at give detailregier, selv i tilfælde, hvor det kunne synes nødvendigt og desuden ville lette Rådets dagsorden for mindre vigtige spørgsmål at tillægge Kommissionen beføjelse hertil.
Occasionally the Council also assumes responsibility for detailed rules, even in cases where the delegation of powers to the Commission would seem in order and would remove some questions of minor importance from the Council agenda.
Men man kan med fuld ret sige. at Kommissionen i almindelighed på landbrugsområdet har fået tillagt beføjelser, der indebæreret skøn af økonomisk­politisk indhold (f.eks. beskyttelsesklau­suler, eksportrestitutioner og udligningsbeløb).
But on the whole it is fair to say that, in the agricultural sector, the Commission has been given powers of discretion over substantial areas of economic policy (e.g. protective clauses, export refunds, compensatory amounts).
For så vidt angår Kommissionens beføjelser, må der sondres mellem de tilfælde, hvor den selv træffer afgørelse — dog i visse tilfælde efter at have indhentet udtalelse fra et udvalg eller en komité —, og de tilfælde, hvor dens afgørelse træffes inden for rammerne af den såkaldte »udvalgsprocedure« og er undergivet særlige regler.
As for the Commission's powers, a distinction should be made between cases where the Commission alone takes the decision (after consulting a committee, if need be) and cases where the Commission decision is taken under a 'committee procedure' and sub ject to special conditions.
Blandt udvalgsprocedurerne skal særlig nævnes forvaltningskomitéproceduren. En af Kommissi­onen påtænkt foranstaltning skal først forelægges til udtalelse i den komité, der er kompetent for den pågældende sektor, og som er sammensat af repræsentanter for medlemsstaterne.
Of these committee procedures, particular mention should be made of the management committee procedure, which requires that any measure planned by the Commission must first be submitted for the approval of a committee responsible for the sector in question and consisting of delegates from the Member States.
Hvis denne komité (med kvalificeret stemmeflerhed) fremkommer med en negativ udtalelse, kan Kommissionens foranstaltning ophæves eller ændres af Rådet.
If this committee delivers an unfavourable opinion (by a qualified majority), the Commission measure may be cancelled or amended by the Council.
Dette er den almindelige procedure ved gennemførelse af de fælles markedsord­ninger, men den findes tillige pá andre områder inden for den fælles landbrugspolitik (struktur­ og finansieringspolitikken).
This is the normal procedure for the common organization of markets, but it is also used in other areas of the common, agricultural policy (structural policy, financing).
Den har stået sin prøve i praksis og gjort det muligt bade at nå frem til hurtige løsninger og til ligevægt mellem Fællesskabets og medlemsstaternes interesser7"). Der findes forskellige procedurer, der er anderledes indrettet og giver Rådet en større rolle på området for tilnærmelse mellem lovgivninger­ne (f.eks. veterinære forhold).
It has proved a sound procedure in practice, enabling decisions to be reached rapidly and a fair balance to be struck between Community and national interests.70 Committee procedures of a different kind, giving a more important role to the Council, are used for the approximation of legislation (e.g. veterinary legislation).
De situationer, hvori alene Kommissionen kan fastsætte regler, er begrænset til særlige hastetilfælde (f.eks. ændringer af eksportrestitutioner, der viser sig nødvendige, uden at
The Commission cannot adopt measures on its own except in cases of special urgency (e.g. where export refunds have to be altered at short notice) or where the decisions to be taken involve no margin of discretion.
Finansieringen af den fælles landbrugspolitik.
The financing of the common agricultural policy: the principles
Gennemførelsen af ordningerne inden for den fælles landbrugspolitik medfører nødvendigvis store udgifter, og følgelig har problemet om dens finansiering allerede fra første færd været en politisk faktor af stor betydning.
The implementation of the common agricultural policy necessarily entails heavy expenditure; that is why the problem of financing has been an important political factor from the outset. The cost of the agricultural policy represents a high percentage of all
Den store andel i Fællesskabets udgifter, som beslaglægges af omkostningerne ved denne politik (ca. 70% af de samlede udgifter i de seneste budgetter), viser ikke blot, at der hersker mangel på ligevægt inden for integrationen, men tillige at denne politik alene på grund af de interventioner, som den indebærer, er mere kostbar end politikken på noget andet område inden for Fællesskabet.
Community expenditure (some 70% of total expenditure in recent budgets). This shows how integration has advanced further in the agricultural sector than elsewhere and how the agricultural policy has proved more expensive than other Community policies, if only because of intervention costs.
De store udgifter skyldes væsentligst finansieringen af markedspolitikken (EUGFL's garantisektion), idet der i 1980 kun var fastsat 11% til strukturpolitikken (EUGFL's udviklingssektion).
The heavy expenditure results mainly from the financing of the markets policy (EAGGF Guarantee Section), with only 11% being allocated for the structures policy in 1980 (EAGGF Guidance Section).
Mangelen på et loft over udgifterne er et principielt karaktertræk ved finansieringen af markedspolitikken.
A basic feature of the financing of the markets policy is the absence of any ceiling on expenditure.
Udgifternes størrelse følger udelukkende af markedsordningsmekanismerne (de såkaldte obligatoriske udgifter).
The amount spent results solely from the application of the market organ ization mechanisms ('compulsory' expenditure).
Derimod fastsættes der hvert år et loft for strukturpolitikken, men dette loft kan dog hæves (artikel 6 i forordning nr. 729/70, jfr. note 7).
Expenditure on structures policy, on the other hand, is subject to an annual ceiling, which may, however, be raised (Article 6 of Regulation (EEC) No 729/70, see footnote 7 above).
I de retsakter, ved hvilke der indføres fællesskabsforanstaltninger, foretages der i øvrigt et skøn over de omkostninger, som foranstaltningerne kan antages at ville medføre (se f.eks. artikel 16 i direktiv 72/159/EØF, jfr. note 59).
The cost of common measures is estimated in the legislation adopting them (cf. for example, Article 16 of Directive 72/159/EEC, see footnote 59 above).
Medens man oprindelig havde påtænkt at oprette to uafhængige fonde, besluttede man sig dog til at oprette én enkelt fond, der blev delt i to »sektioner« — garanti- og udviklingssektionen —. der i alt væsentligt modsvarer sondringen mellem markedspolitikken og strukturpolitikken.
It was initially planned to set up two separate funds but in the end it was decided to set up a single fund divided into two 'sections' (Guarantee and Guidance) broadly reflecting the distinction between markets policy and structures policy.
Den europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) er ikke en selvstændig fond, men indgår som en integrerende bestanddel af Fællesskabernes almindelige budget.
The European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF) is not an autonomous fund; it is an integral part of the general budget of the Communities.
Følgelig skal samtlige (brutto)udgifter i forbindelse med den fælles landbrugspolitik opføres som udgifter på budgettet, mens landbrugsimportafgifterne, der i medfør af artikel 2 i afgørelsen af 21. april 1970 anses foren del af »Fællesskabernes egne indtægter«, skal opføres på indtægtssiden.
All (gross) expenditure entailed by the common agricultural policy must accordingly be entered in the budget as 'expenditure' whilst the agricultural levies, which count as the Community's 'own resources' by virtue of Article 2 of the Decision of 21 April 1970, must be shown as budget 'revenue'.
Det er kun en vis del af de indtægter, der oppebæres af medlemsstaternes interventionsorganer (som f.eks. provenuet ved salg af varer, der er opkøbt og oplagret), der falder uden for de interventionsudgifter, der afholdes af EUGFL, således at disse alene figurerer som nettoudgifter på budgettet.
Only certain items of revenue collected by the intervention agencies in the Member States (e.g. proceeds from resale of products bought in and stored) are deducted from the intervention costs financed by the EAGGF which then appear in the budget as net expenditure.
Finansieringen af den fælles landbrugspolitik, der blev indført ved Rådets forordning nr. 25 af 14. april 1962 7I) og senere styrket under EØF's overgangsperiode, er i dag
The financing of the common agricultural policy, first introduced by Council Regulation No 25 of 14 April 1962 71 and gradually amplified during the EEC's transitional period, is now governed by Regulation (EEC) No 729/70 of 21 April 1970.72 Unlike the previous system, this regulation is based on the principle of direct financing by the Community.
Medlemsstaterne fungerer således alene som udbetalende myndigheder, idet de nødvendige midler udbetales dem forskudsvis af Fællesskabet. bet.
nity, a sizeable share of world trade for the agricultural population, security of supplies and stable prices, in the interests of both consumers and producers.
Dette, at der ydes ubegrænsede prisgarantier, har fremmet overskudsproduktion, navnlig inden for mejerisektoren.
Unlimited price guarantees have encouraged the production of surpluses, particularly of dairy produce.
Prisgarantier, der uden forskel ydes til både store og små producenter, har givet førstnævnte større fordele. Da de i videst omfang er blevet ydet inden for korn- og sukkersektoren samt til animalsk produktion i Nord- og Mellemeuropa, har de været til større støtte for de velstående områder end for de ugunstigt stillede områder.
Prices are guaranteed regardless of the scale of production and this has been of greater benefit to large than to small-scale producers; since they have been awarded more frequently in the cereal and sugar sectors and in respect of the livestock production in northern and central Europe, price guarantees have been of greater benefit to prosperous regions than to lessfavoured regions.
Endelig har den økonomiske påvirkning fra den fælles landbrugspolitik vist en tendens til for hurtig vækst i de beløb, der faktisk ydes, og den måde, hvorpå bevillingerne benyttes til afskaffelse af overskudsproduktion, har vakt stærk kritik.
Lastly, the financial cost of the common agricultural policy has tended to rise too rapidly in real terms and sharp criticism has been voiced concerning the manner in which money is spent on disposal of surpluses.
Ændringer er derfor nødvendige. dige.
Some changes are therefore essential.
Udgangspunktet for dybtgående overvejelser på dette område findes i den krise, der opstod i 1979 og 1980 på grund af Det forenede Kongeriges nægtelse af at acceptere en alvorlig og vedvarende uligevægt mellem dets økonomiske fordele og byrder ved at være medlem af Fællesskabet, og som skyldtes landbrugspolitikkens fremherskende stilling på Fællesskabets budget samt vanskeligheden ved at lade Fællesskabet finansiere andre former for politik, der kunne være til fordel for mindre begunstigede medlemsstater, idet det fælles budget nu var blevet så stort, at man næsten nåede det loft på 1% over merværdiafgiften, som var blevet fastsat ved afgørelsen om Fællesskabernes egne indtægter.
Much serious consideration has been given to this matter since 1979 and 1980, when a crisis arose from the United Kingdom's refusal to accept a severe longterm imbalance between the financial advantages and disadvantages of its membership of the Community. This imbalance stemmed from the preponderance of agricultural expenditure in the Community budget and the difficulties of obtaining Community finance for other pol icies which would benefit the less prosperous Member States, the Community budget having expanded to such an extent that the ceiling of 1% of VAT revenue set by the 'own resources' decision had almost been reached.
Den 30. maj 1980. hvor Rådet endelig fandt frem til et kompromis angående Det forenede Kongeriges finansielle bidrag, gav det Kommissionen mandat til at undersøge »udviklingen af Fællesskabets politik, uden at... de grundlæggende principper for den fælles landbrugspolitik drages i tvivl« (med det) formål at undgå, at der igen opstår uakceptable situationer73).
On 30 May 1980, having finally achieved a compromise on the United Kingdom's financial contribution, the Council instructed the Commission to examine 'the development of Community policies, without calling into question ... the basic principles of the com mon agricultural policy', in order to 'prevent the recurrence of unacceptable situations'. 73
Kommissionen indledte under ledelse af sin formand Roy Jenkins herefter en undersøgelse af problemet og offentliggjorde den 5. december 1980 sine »Betragtninger over den fælles landbrugspolitik«74).
The Jenkins Commission then undertook a study of this problem and published its 'Reflections on the common agricultural policy'74on 5 December 1980.
Med udgangspunkt i de forhold, der er berørt ovenfor, fandt Kommissionen, at man ved tilpasning afden fælles landbrugspolitik skulle kunne forene tre hovedmål: a) bevarelse
Reasoning from the facts outlined above, the Commission took the view that the adjust ments to be made to the common agricultural policy must reconcile three main objectives: (a) to maintain the fundamental principles of the single market, Community preference and financial solidarity; (b) to hold in check the expenditure on production surpluses; (c) to concentrate financial resources on the least-favoured farms and regions. gions.
»Tidspunktet er kommet til at give den fælles landbrugspolitik en ny start.
'The time has come for the common agricultural policy to make a new start.
Den nye start bør ske på et sundt grundlag«.
This new start must be made on a sound basis.'
Det blev Kommissionen under Thorns ledelse, der kom til at fortsætte denne undersøgelse og afgive sin beretning før udgangen af juni måned 1981.
The Thorn Commission had then to complete the task in hand and submit its report before the end of June 1981.
Kapitel IX — Fiskeripolitikken af Albert VV. Koers
Chapter IX — The fisheries policy by Albert W. Koers
Ved traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab bestemmes det bl.a., at der skal indføres en fælles politik på landbrugsområdet '). der ligeledes omfatter fiskeriet2). Udviklingen af den fælles fiskeripolitik er belyst i de almindelige beretninger om De europæiske Fællesskabers virke.
The Treaty establishing the European Economic Community provided for the adoption of a common agricultural policy ' which would also cover fishery products.2The development of the common fisheries policy may be traced in the General Reports on the Activities of the European Communities.
Indtil 1970 blev fiskeriet så godt som ikke omtalt, og fra 1970 til 1977 lagdes vægten på de fælles markedsordninger for fiskerivarer, men fra 1977 har fiskeriet klart været et område, der er så vigtigt, at den almindelige beretning indeholder et særligt afsnit herom 3).
Until 1970 fisheries were rarely mentioned; from 1970 to 1977 emphasis was placed on the common organization of the market in fishery products; by 1977, however, fisheries had clearly become such an important issue that it merited a separate section in the General Report.3Let us examine the background to this development.
Afsnit I — Den fælles markedsordning for fiskerivarer
Section I — The common organization of the market in fishery products
Der var tale om forordning EØF nr. 2141/70 om etablering af en fælles strukturpolitik for fiskerisektoren og nr. 2142/70 om den fælles markedsordning for fiskerivarer4).
This initiative led to the adoption, on 20 October 1970, of two Council regulations, namely Regulation (EEC) No 2141/70 layind down a common structural policy for the fishing industry and Regulation (EEC) No 2142/70 on the common organ ization of the market in fishery products.4Both these regulations came into force on 1 January 1971.
2) Artikel 38. stk. 1.
Article 38(1) of the Treaty.
Til gennemførelse af denne koordinering skulle medlemsstaterne hvert år give Kommissionen visse oplysninger, hvorefter denne årligt skulle forelægge en beretning for Parlamentet og Rådet.
To achieve such coordination, the Member States were to supply the Commission each year with certain information, whilst the Commission was to present an annual report to the Parliament and the Coun cil.
Det fastsloges endvidere udtrykkeligt, at de nødvendige foranstaltninger kunne fastsættes i overensstemmelse med den i traktatens artikel 43, stk. 1, fastsatte fremgangsmåde.
It was also stipulated that the necessary measures could be adopted in accordance with the procedure laid down in Article 43(2) of the Treaty.
Denne fremgangsmåde fandt ligeledes anvendelse på betingelserne for finansiel støtte.
This procedure would also be used for fixing the conditions for granting financial aid.
Ved forordningen oprettedes ligeledes et stående strukturudvalg for fiskeriet.
The regulation also set up a Standing Committee for the Fishing Industry.
Den vigtigste bestemmelse i forordning (EØF) nr. 2141/70 var dog artikel 2. Efter artikel 2 måtte de enkelte medlemsstaters ordninger for udøvelsen af fiskeriet i de dele af havet, der henhørte under deres højhedsområde eller jurisdiktion, ikke føre til forskelsbehandling af andre medlemsstater.
The main provisions of Regulation No 2141/70 were, however, contained in Article 2, whereby the rules applied by each Member State in respect of fishing in the maritime waters coming under its sovereignty or within its jurisdiction are not to lead to differ ences in the treatment of other Member States.
Dette betød især. at medlemsstaterne skulle sikre, »at alle fiskerfartøjer, der fører en medlemsstats flag og er registreret inden for Fællesskabets område, har lige adgang til fangstpladserne og til fiskeri« i ovennævnte farvande ). Indtil den 1. januar 1977 kunne der endnu dispenseres fra dette lighedsprincip med hensyn til adgang til fangstpladserne, men kun i særlige tilfælde og med hjemmel i en rådsbeslutning.
This means, in particular, that the Member States must ensure that all fishing vessels flying the flag of a Member State and registered in Community territory have equal conditions of access to, and use of, the fishing grounds located in the maritime waters coming under their sovereignty or within their jurisdiction.5Derogations from this principle of equal access were still possible until 1 January 1977, but only in special cases and on the basis of a Council decision.
Ved forordning (EØF) nr. 2142/70 fastlagdes de regler, som skulle finde anvendelse ved fastsættelsen af handelsnormer, støtte til oprettelse af producentorganisationer og disses virksomhed samt en fælles prisordning til stabilisering af markedet og handelen med tredjelande.
Regulation No 2142/70 laid down the rules applicable to the setting of marketing standards, as regards aid to encourage the formation and to facilitate the operation of producers' organizations, and as regards the common price system intended to stabilize the market and trade with nonmember countries.
Prisordningen omfattede et system med tilbagetagelsespriser, medens der vedrørende handelen med tredjelande indførtes en fælles toldtarif, foretoges afskaffelse af kvantitative begrænsninger og fastsattes et referenceprissystem.
The price system included withdrawal prices, whilst, as regards trade with nonmember countries, provision was made for the application of Common Customs Tariff duties, the removal of quantitative restrictions and a system of reference prices.
Tiltrædelsesakten af 1972
The 1972 Act of Accession
Kapitel 3 i afsnit II i fjerde del af akten vedrørende Danmarks, Irlands og Det forenede Kongeriges tiltrædelse vedrører fiskeriet. Det væsentligste punkt i dette kapitel vedrører de fravigelser, som — efter krav fra de nye medlemsstater — blev gjort fra det princip om lighed med hensyn til adgangsbetingelser, der var nedfældet i artikel 2 i forordning nr. 2142/70.
Chapter 3 of Title II of the Act of Accession of Denmark. Ireland and the United Kingdom deals with fisheries.
Ved artikel 100 og 101 i tiltrædelsesakten tillades det nemlig medlemsstaterne indtil den 1. januar 1983 at begrænse udøvelsen af fiskeri i de farvande, der hører under deres højhedsområde eller deres jurisdiktion, og som ligger inden for en grænse på 6 eller 12 sømil, beregnet fra basislinjerne, til at finde sted fra fartøjer, der traditionelt fisker i disse farvande og fra havne i det geografiske kystområde. Ved disse bestemmelser måtte der dog ikke ske tilbageskridt i forhold til den bestående situation pr. 31. januar 1971.
Under Articles 100 and 101 of the Act of Accession, the Member States are authorized until 1 January 1983 to restrict fishing in waters under their sovereignty or jurisdiction, situated within a limit of six or 12 nautical miles calculated from the baselines of the coastal Member State, to vessels which fish traditionally in those waters and which operate from ports in that area.