natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Enheds lønomkostningerne kan defineres som forholdet mellem den udbetalte pengeløn pr. time og den mængdemæssige produktivitet pr. time.
Unit wage costs can be defined as the ratio of the hourly money wage paid to hourly productivity in volume terms.
Ved at foretage en analyse heraf, når man frem til et grundlag for fastlæggelsen af, i hvor stor udstrækning omkostningerne har ind virkning på konkurrenceevnen og dermed på et lands udenrigshandel.
Analysing them provides a key to determining the extent to which costs affect competitiveness and, hence, a country's foreign trade performance.
Da ændringerne i enhedslønomkostningerne er forskellige afhængigt af, om de udtrykkes i national valuta eller i standardvaluta (dvs. US-dollars), eller om man betragter fremstillingsvirksomhed under ét eller de forskeluge undersektorer, vil det være hensigtsmæssigt at analysere udviklingen ud fra hver af disse synsvinkler.
Since the significance of movements of unit wage costs varies depending on whether they are expressed in national currency or in a standard currency (i.e. the US dollar) or whether one considers manufacturing industry as a whole or its constituent branches, it makes sense to analyse the trends from each of those angles in turn.
Lønomkostninger
(a) Wage costs
Hvis man først betragter enhedslønomkostningerne udtrykt i national valuta fra 1970 til 1980, var der i de lande, for hvilke der foreligger oplysninger1), så store forskelle i udvik lingen inden for fremstillingsvirksomhed som helhed, at landene kunne opdeles i to for skellige grupper.
Taking unit wage costs in national currency first, between 1970 and 1980 there were such wide differences in the trends for manufacturing industry as a whole in those countries for which figures are available,1that the countries split into two distinct groups.
Den ene gruppe omfattede Italien og Det forenede Kongerige, hvor der kunne konstateres en årlig gennemsnitsstigning på over 15 %, hvilket betyder, at lønomkostningerne pr. time i disse lande steg med 15 % mere end den mængdemæssige produktivitet pr. time.
On the one hand Italy and the United Kingdom recorded average annual increases of over 15%, which means that hourly wage costs there rose by 15 % more than hourly productivity in volume terms.
Den anden gruppe omfattede en række lande, hvor lønstigningerne ikke udøvede så stort et pres - nemlig Danmark med en stigning på 7,9 %, Belgien med 6,8 %, Japan med 6,6 %, Nederlandene med 6,4 %, Forbundsrepublikken Tyskland med 5,5 % og USA med 6,2 %, medens Frankrig indtog en mellemstilling med en stigning på 9,9 %.
On the other hand, there were the countries where wage increases exerted much less pressure - namely, Denmark with increases of 7.9 %, Belgium with 6.8 %, Japan with 6.6 %, the Netherlands with 6.4 %, the FR of Germany with 5.5 %, the United States with 6.2 % and France occupied the middle ground with increases of 9.9 %.
For Belgiens vedkommende er det vanskeligt at forklare den konstante forringelse af betalingsbalancens løbende poster siden 1976 på baggrund af den gunstige lønudvikling, som landet har oplevet siden 1975.
In the case of Bel gium, the steady deterioration in the current account since 1976 appears difficult to reconcile with the encouraging wage trends in that country since 1975.
Alt i alt har de lande, som bedst har kunnet styre udviklingen i deres lønomkostninger, også haft færre betalingsbalanceproblemer.
However, all in all the countries which have been most successful at controlling their wage costs have also had fewer balance-of-payments problems.
Udviklingen i de enkelte lande har i 1970'erne været vidt forskellig (jf. diagram 1 a og Ib), og dette viser, i hvor stor udstrækning det valgte basisår - der pr. definition betragtes som
The diverging paths taken by the individual countries in the 1970s (see Graphs la and lb) illustrate the extent to which the base year chosen - which by implication is regarded as a year of stability - can affect the results.
USA, Japan, Belgien, Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Italien, Nederlandene og Det for enede Kongerige.
USA, Japan, Belgium, Denmark, Federal Republic of Germany, France, Italy, The Netherlands and United Kingdom.
Enhedslenomkostningerne i national valuta 1970 = = 100, semilogaritmisk skala
Unit wage costs in national currency 1970 = 100, semi-logarithmic scale
Diagram lb: Enhedslenomkostningerne i national valuta 1970 = 100, semilogaritmisk skala
Graph lb: Unit wage costs in national currency 1970 = 100, semi-logarithmic scale
et stabilt år- kan påvirke resultaterne. Hvis man f.eks. anvender 1970 som basisår, vil Det forenede Kongerige og Italien være dårligst stillede, medens Forbundsrepublikken Tyskland klarer sig bedst, efterfulgt af Benelux-landene, Japan og USA.
chosen the relative position of Italy and the United Kingdom remains unchanged, but Japan emerges with by far the best performance: an average annual increase in unit wage costs of only 0.2 %; followed by the Netherlands on 2.6 %, Belgium on 2.9 % and the FR of Germany on 4.2 %.
Samtidig vil USA med 7,2 % i høj grad nærme sig den mellemstilling, som Frankrig indtager med 8,7 %.
At the same time the United States slips appreciably closer to the middle ground occupied by France with an average of 7.2 % as against France's 8.7 %.
Den mængdemæssige produktivitet pr. time inden for fremstillingsvirksomhed spiller ifølge sagens natur en central rolle for fastlæggelsen af enhedslønomkostningerne, og det er derfor også vigtigt at undersøge, i hvor stor udstrækning den har indvirkning på forskellene i lønudviklingen i de enkelte lande.
Since, by definition, the hourly productivity in volume terms in manufacturing industry plays a central part in determining unit wage costs, it is also important to consider the ex tent to which it too can explain the differences in wage trends from one country to another.
Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig og Italien kan ikke indpasses helt i dette mønster; den beskedne stigning i produktiviteten i disse lande blev ledsaget af lønstigninger, der henholdsvis lå under gennemsnittet, svarede til gennemsnittet og lå over gennem snittet.
Germany, France and Italy do not entirely fit into this framework; the moderate increase in productivity in those countries was accompanied by below average, average and above average wage increases respectively.
Det vil være for vidtgående at drage den konklusion, at udviklingen i produktiviteten er omvendt proportional med ændringerne i enhedslønomkostningerne, men det kan konstateres, at kraftige stigninger i produktiviteten har en værdifuld afdæmpende indvirkning på enhedslønomkostningerne, selv om resultaterne for USA viser, at dette ikke nødvendig vis er tilfældet.
One cannot go so far as to say that productivity trends are inversely proportional to changes in unit wage costs, but rapid increases in productivity have a valuable moderating influence on unit wage costs, though the case of the United States shows that this does not necessarily happen.
Hvis man sammenligner de gennemsnitlige stigninger i enhedslønomkostningerne og i den mængdemæssige produktivitet pr. time i 1960'erne og 1970'erne, fremgår det klart, at den forholdsvis generelle, kraftige stigning i enhedslønomkostningerne kun i ringe grad skyldes den aftagende stigning i produktiviteten pr. time, men snarere må tilskrives stigningen i lønomkostningerne pr. time (lønninger + bidrag til sociale sikringsordninger).
On comparing the average increases in unit wage costs and those in hourly productivity in volume terms over the 1960s and 1970s, it is clear that the more or less general explosion of unit labour costs is only slightly due to lower growth in hourly productivity and is much more directly due to increases in hourly wage costs (wages plus social security contributions).
Selv om gen nemsnitsværdierne for de enkelte tiår tyder på, at produktiviteten pr. time stiger langsom mere end omkostningerne, kan de tal, der er angivet på årsbasis i diagrammet, hverken bekræfte eller afkræfte den teori, at produktiviteten udviser en underliggende vigende ten dens.
Moreover, although the average values for each decade suggest that hourly productivity is growing slower than costs, the annual figures plotted in the graph neither prove nor disprove the theory that there is an underlying downward trend in productivity.
De kraftige udsving i tallene skyldes bl. a., at gennemsnitsværdierne beregnes over en periode, der indledes med et år med højkonjunkturer og afsluttes med et år med lavkonjunkturer; disse udsving giver grund til at formode, at gennemsnitsværdien for 1970'erne er alt for lav, og at det faktiske tal ligger nærmere niveauet for 1960'erne.
The sharp fluctuations in the figures, which mean among other things that the mean values are calculated over a period which begins with a boom year and finishes with a slump year, suggest that the mean value for the 1970s might be too low and that the real figure is closer to the 1960s level.
Det ser dog under ingen omstændigheder ud til, at en aftagende produktivitetsstigning kan have været årsag til de konkurrenceproblemer, som man oplevede i 1970'erne.
At any event, it does not seem that a fall in the rate of growth of productivity could have been at the root of the competitiveness problems experienced in the 1970s.
Lønomkostninger og produktivitet, procentvis ärlig stigning *)
Wage costs and productivity, annual growth rates, in %'
Belgien Danmark Frankrig Forbundsrepublikken Tyskland Italien Nederlandene Det forenede Kongerige EF 7b)
Belgium Denmark France FR of Germany Italy The Netherlands United Kingdom EC72
Den mængdemæssige produktivitet pr. time
Hourly productivity in volume
Belgien Danmark Frankrig Forbundsrepublikken Tyskland Italien Nederlandene Det forenede Kongerige EF 7
The Netherlands United Kingdom EC 7
Enhedslønomkostningerne i national valuta
Unit wage costs in national currencies
Belgien Danmark Frankrig Forbundsrepublikken Tyskland Italien Nederlandene Det forenede Kongerige EF 7
Belgium Denmark France FR of Germany Italy The Netherlands United Kingdom EC 7
Diagram 2a: Den mængdemæssige produktivitet pr. time inden for fremstillingsvirksomhed Gennemsnitlig årlig vækst i %
Graph 2a: Hourly productivity in volume terms in manufacturing industry Average annual growth rate in %
Den mængdemæssige produktivitet pr. time inden for fremstillingsvirksomhed Gennemsnitlig årlig vækst i %
Graph 2b: Hourly productivity in volume terms in manufacturing industry Average annual growth rate in %
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt enhedslønomkostningerne inden for de enkelte sektorer påvirker udenrigshandelen, er resultaterne vidt forskellige, alt efter hvilken varekategori, der er tale om.
As regards the possible link between unit wage costs in the individual sectors and foreign trade performance, the results vary considerably, depending on the category of products concerned.
Med hensyn til mellemprodukter, ser der ud til at være en sammenhæng mellem udenrigshandelsresultaterne og lønomkostningerne.
In the case of intermediate products for instance, foreign trade per formance seems to be linked to wage costs.
Omvendt er der intet der tyder på, at noget sådant skulle være tilfældet for kapitalgodernes vedkommende; naturligvis betyder dette ikke nødvendigvis, at der ikke er en sådan sammenhæng, men det giver dog grund til at formode, at udenrigshandelen også i høj grad afhænger af en lang række kvalitative faktorer, og i denne forbindelse må det nævnes, at hjemmemarkedets størrelse og efterspørgselsforholdene på verdensmarkedet tilsyneladende er af afgørende betydning.
Conversely, there is no evidence of any such link in the case of capital goods; naturally, this dóes not necessarily mean that there is in fact no such link but it nevertheless indicates that foreign trade depends equally heavily on a wide range of qualitative factors, among which the size of the home market and strength of the world market seem to play a decisive part.
Endelig er der ikke nogen klar forbindelse mellem omkostningerne og udenrigshandelen, hvad angår fødevarer og dag lige forbrugsgoder.
Finally, there is no obvious link between costs and the foreign trade performance in the food products or current consumer goods sectors either.
Det skal dog nævnes, at tekstil-, læder- og beklædningsindustrien dan ner en undtagelse, idet den relative stigning i lønomkostningerne i et land er afgørende for, hvor stor en andel af verdensmarkedet det mister.
However, the textiles, leather and clothing industry is one notable exception since the relative increase in wage costs in each country directly determines how much of its share of the world market it loses.
En omregning af enhedslønomkostningerne fra national valuta til US-dollars sætter i højere grad resultaterne i relief og belyser, hvor stor betydning ændringer i valutakurserne har for fastlæggelsen af den relative udvikling i produktionsomkostningerne og dermed i udenrigshandelen.
Conversion of the unit wage costs from the national currency into US dollars lends greater depth to the results and illustrates the important part which changes in the exchange rate play in determining the relative trends in production costs and, hence, in foreign trade.
Valutakurserne er først kommet til at spille en vigtig rolle efter 1970; de stabile valutakurser i 1960'erne betyder, at resultaterne for denne periode kun ændrer sig ganske lidt, hvis de omregnes fra national valuta til US-dollars, dog ikke for Det forenede Kongerige og - i mindre udstrækning-Frankrig.
The importance of the exchange rate emerges only after 1970; the stable exchange rates of the 1960s mean that the results for that period hardly change if they are converted from the national currency to US dollars, except in the case of the United Kingdom and, to a lesser extent, France.
Bretton Woods-systemets sammenbrud medførte kraftige udsving i pariteterne, hvilket har bevirket, at ændringer i enhedslønomkostningerne har mistet en del af deres betydning, medens udsving i valutakurserne, som i vidt omfang påvirkes af lønomkostningerne, til gengæld har fået større betydning.
Since then, however, the collapse of the Bretton Woods system has made way for sharp fluctuations in parities with the result that national changes in unit wage costs as such have surrendered most of their importance to fluctuations in exchange rates, which, in turn, are broadly affected by wage costs.
Forskellene i den nationale udvikling fra 1970 til 1980 fremstår f.eks. klart, når tallene er udtrykt i national valuta, medens de er noget uklare, når der anvendes US-dollars (jf. diagram 3).
For instance, the differences between the national trends between 1970 and 1980 emerge clearly when the figures are expressed in the national currencies but are partly obscured when US dollars are used (see Graph 3).
Deprecieringen af dollaren har givet USA en fordelagtig stilling i forhold til de øvrige lande.
The depreciation of the dollar has put the United States in an extremely advantageous position compared with all the other countries.
Den årlige gennemsnitsstigning i enhedslønomkostningerne i USA var på 6,2 %, medens tallet for de øvrige lande varierede fra 10,9 % i Italien til 13,2 % i For bundsrepublikken Tyskland.
Its average annual increase in unit wage costs stood at 6.2 %, while the figure for the other countries ranged from 10.9 % in Italy to 13.2 % in Germany.
Det land, der bedst har kunnet styre udviklingen i enhedslønomkostningerne på hjemmemarkedet indtager næstsidste plads, såfremt tallene omregnes til US-dollars, dvs. at det klarer sig en smule bedre end Det forenede Kongerige, hvor ændringerne i sterlingkursen ikke har været tilstrækkelige til at opveje den samlede virk ning af de store lønstigninger og den beskedne vækst i produktiviteten, der især må tilskrives pundets hastige stigning siden 1978.
Consequently, the country which has been most successful at containing its unit wage costs at home comes last but one if the figures are converted into US dollars, slightly above the United Kingdom where the changes in exchange parity have not sufficed to counteract the combined impact of the large wage increases and low growth in productivity caused, in particular, by the rapid appreciation of the pound since 1978.
Såfremt tallene udtrykkes i US-dollars, opretholder Japan og Italien den samme fordelagtige stilling i forhold til de øvrige lande, naturligvis bortset fra USA.
If the figures are expressed in US dollars, Japan and Italy maintain the same advantage over all the other countries except, of course, the United States.
') Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Italien, Nederlandene og Det forenede Kongerige.
Consequently, when wage costs are expressed in US dollars, the situation no longer appears to be the same in those countries performing poorly in this area and those which have structural balance-of-payments problems as it seems to be the same when they are given in national currencies.
Diagram 3a: Enhedslønomkostningerne i US-dollars 1970 = 100, semilogaritmisk skala
Graph 3a: Unit wage costs in US dollars 1970 = 100, semi-logarithmic scale
Diagram 3b: Enhedslenomkostningerne ! US-dollars 1970 = 100, semilogaritmisk skala
Graph 3b: Unit wage costs in US dollars 1970 = 100, semi-logarithmic scale
B.), og da man praktisk talt intet ved om den valuta, der faktisk anvendes til betalingsformål.
nothing is known about the currency actually used for payment purposes.
Foruden disse spørgsmål verdrørende den anvendte metode, foreligger der et andet uløst, men vigtigt spørgsmål: hvis en stram styring af produktionsomkostningerne på hjemmemarkedet forstærker landets konkurrencemæssige stilling og dermed dets udenrigshandel, hvorfor vil udsving i valutakursen så neutralisere de deraf følgende fordele eller ulemper?
Over and above these questions of the method employed, there is another fundamental question to be answered - namely, if firm control over production costs at home enhances the country's competitive position and, hence, its foreign trade performance, why does fluctuation in the exchange rate cancel out or even negate the resultant advantages or disadvantages?
Er det fordi udviklingen i lønomkostningerne for de produkter, som landets udenrigshandel er afhængig af, er anderledes end udviklingen i lønomkostningerne inden for industrien som helhed?
Is it because the wage cost trends for the products on which a country's foreign trade performance hinges differ from those for industry as a whole?
Eller er det fordi, der findes en lang række produkter, hvis konkurrencedygtighed ikke kun afhænger af prisen, der normalt fastlægges på grundlag af omkostningerne på en eller anden måde?
Or is it because there is a large range of products whose competitiveness does not depend primarily on price, which would normally be determined by the costs in one way or another?
Eller kan det forholde sig således, at et lands konkurrencemæssige stilling i højere grad afhænger af dets økonomiske størrelse og den generelle økonomiske »sundhedstilstand«, og at lønomkostningerne udtrykt i national valuta kun bør fortolkes som en indikator for den økonomiske situation?
Or could it be that the competitive position of a country depends more on the size and state of health of its economy and that wage costs in national currency should be interpreted as only one indicator of health?
Uanset svaret, kan man vurdere betydningen af de faktorer, der ikke er direkte forbundet med omkostninger og priser, dvs. samtlige kvalitative faktorer, der har indvirkning på et lands udenrigshandel. Endvidere synes disse faktorers betydning at vokse med stigende produktdifferentering, således som det f. eks. er tilfældet med industrimaskiner.
Whatever the answer, one can appreciate the importance of factors which are not directly linked to costs and prices, i.e. all the qualitative factors which affect a country's foreign trade.
Endelig er der nok ikke nogen umiddelbar forbindelse mellem produktionsomkostningerne og priserne.
Finally, perhaps there is no immediate link between production costs and prices.
Hvis man antager, at priserne på verdensmarkedet for de forskeluge produkter fastsættes ved udbud og efterspørgsel og ved andre forhold, der gør sig gældende på de enkelte markeder (dvs. efterspørgselsmønster, beskatning osv.), kan det tænkes, at virksomheder og industrier i en række lande kan opnå gode resultater uafhængigt (i en vis udstrækning) af deres omkostninger.
If one accepts that prices on the various world markets are determined by supply and demand and by the other special features of each market (i.e. demand patterns, taxation and so forth), it seems feasible that firms and industries from certain countries might achieve good results regardless (to some extent) of their costs.
Men selv denne vej fører tilbage til det centrale punkt, nemlig omkostningernes betydning.
Nevertheless even this path leads back to the central importance of costs.
Selv om de måske ikke har direkte indflydelse på udenrigshandelen, har de dog sammen med priserne indvirkning på produktionens rentabilitet og dermed på investeringsmulighederne, og på mulighederne for at forøge produktiviteten og, i sidste instans, på industriens chancer for at overleve og på lang sigt at konkurrere på verdensmarkedet.
Although they might not have a direct influence on foreign trade performance, in conjunction with prices they affect the profitability of production and, by extension, the potential for investment and for increasing productivity and, ultimately, the industry's chances of survival and of competing on world markets in the long term.
Siden perioden med de faste valutakurser ophørte i 1972, har der kunnet konstateres betydelige forskelle i såvel valutakurserne som i pris- og omkostningsinflationen.
Since the end of the era of fixed exchange rates in 1972 both exchange rates and price and cost inflation differentials have diverged sharply.
valutakurser- nemlig Forbundsrepublikken Tyskland, Nederlandene og Belgien/Luxembourg-medens andre har haft forholdsvis høje inflationstakter og faldende valutakursernemlig Det forenede Kongerige, Italien og Irland.
Some Community countries have be come associated with relatively low rates of inflation accompanied by rising exchange rates - normally Germany, the Netherlands and Belgium/Luxembourg - whilst others have ex perienced relatively high inflation rates and falling exchange rates - namely the UK, Italy and Ireland.
Det er derfor vanskeligt at vurdere, hvilken nettovirkning disse forskellige ændringer har haft på den internationale konkur renceevne med hensyn til omkostninger og priser.
The net effect of these diverse movements on international cost and price competitiveness has, as a consequence, been difficult to assess.
Der er udarbejdet en række tekniske metoder til måling af, i hvor stor udstrækning ændringer i valutakurserne er blevet opvejet af (modsatrettede) ændringer i de relative indenlandske omkostnings- og prisniveauer (i forhold til de største konkurrenter). Disse målinger omtales ofte som indikatorer for den »reale« valutakurs eller for et lands konkurrenceevne med hensyn til omkostninger og priser. ser.
A number of technical approaches have been developed to allow us to measure the extent to which movements in the exchange rates of a currency have been offset by (opposite) movements in its relative domestic cost and price levels (as against its principal competitors).
Der er endvidere betydelige tekniske vanskeligheder forbundet med beregning og fortolkning.
There are also considerable technical difficulties in their compilation and interpretation.
Med hensyn til beregningen skulle man egentlig anvende en omkostnings- og prisindikator for internationalt handlede varer og tjenester; sådanne indikatorer eksisterer ikke, og vi anvender derfor tilnærmede størrelser, såsom engrospriserne på forarbejdede produkter, for at nå frem til konkurrenceevnen med hensyn til priserne, eller enhedslønomkostningerne inden for fremstillingsvirksomhed, for at nå frem til konkurrenceevnen med hensyn til omkostningerne.
cator of tradeable goods and services; such indicators do not exist and therefore we use proxies such as the wholesale prices of manufactured goods to reflect price competitive ness, or unit labour costs in manufacturing to reflect cost competitiveness.