natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den holdning, som de nationale domsmyndigheder har indtaget, kan kort beskrives således:
The attitudes taken by the national courts may be summed up as follows:
— Grundlaget for fællesskabsrettens forrang er ikke nødvendigvis det, som hævdes af Domstolen.
(i) The basis for the rule that Community law prevails is not necessarily that taken by the Court of Justice.
— denne forrang fastslås almindeligvis i forhold til love, bortset fra visse undtagelser, hvoraf nogle er særdeles velkendte: synspunkterne er derimod meget mere nuancerede, når det gælder forholdet til forfatningerne.
While the specific character of Community law is recognized in certain cases, the judge generally tends to look to national rules of a constitutional nature for a basis on which to rest the supremacy of Community law, although in many cases he will be able to combine the two bases. (ii) Community law is generally accepted as prevailing over ordinary legislation, subject to a few well-known exceptions, but the position with regard to constitutional law is less clear.
I. Grundlaget for fællesskabsrettens forrang
I. The basis for the supremacy of Community law
Den forrang, der tillægges fællesskabsretten, indrømmes snart med hjemmel i forfatningsretten, snart, men sjældnere, i kraft af dens beskaffenhed med hjemmel i
The supremacy of Community law is recognized either on the basis of constitutional provisions or, more rarely, by reason of its nature on international law.
Paradoksalt nok har den traditionelt dualistiske anskuelse af forholdet mellem folkeretten og national ret. som hersker i Tyskland og Italien, medført, at domstolene har tyet til grundsætningen om fællesskabsrettens særlige natur med henblik på at sikre dens forrang for national ret.
dualist conception of the relation between international law and national law which prevails in Germany and Italy has led the courts in those countries to invoke the 'specific nature' theory in order to ground the supremacy of Community law over national law.
De grunde, der er hentet i fællesskabsrettens egenart, er de eneste, der kan give den en fortrinsstilling, der bevirker, at den kommer uden om følgerne af dualisme.
Only reasons relating specifically to its own nature qualified it for privileged status, thus shielding it from the consequences of the dualist principle.
Denne fortrinsstilling kunne tillægges den i kraft af åbningen af national ret ved forfatningsbestemmelser. der gør det muligt at overføre beføjelser til Fællesskabets institutioner'0). Retsstillingen er dog ikke den samme i de to lande.
It could be given this status because the national legal system had been opened up by constitutional provisions legitimating the transfer of powers to the Community institutions.65But the situation is not exactly identical in the two countries.
I Tyskland har Forbundsforfatningsdomstolen og de øvrige domstole, der har udtalt sig til fordel for fællesskabsrettens forrang, omend af og til med visse forbehold, altid afholdt sig fra at henvise til dens beskaffenhed eller dens aftalemæssige grundlag.
In Germany the Federal Constitutional Court and other courts which have supported the principle of the supremacy of Community law, subject to occasional reservations, have never referred either to its nature or to its contractual origin in treaty law.
Ved sin afgørelse af 18. oktober 1967 har Forfatningsdomstolen afvist et spørgsmål fremført af private mod bestemmelser i Rådets og Kommissionens forordninger med den begrundelse, at »disse er akter med særlig almen gyldighed, der er »overnational« og skabt ved traktaten og klart adskilt fra medlemsstaternes offentligretlige beføjelser«66).
On 18 October 1967 the Constitutional Court declared inadmissible actions brought under constitutional law by individuals against provisions of Council and Commission regulations since 'Council and Commission regulations are acts of a special, supranational public authority set up by the Treaty and clearly distinct from the public authority in the Member States'.
Det er således den afledte fællesskabsrets særlige karakter, der er afgørende for dens stilling i den statslige retsorden.
Hence it is the specific character of Community secondary legislation which determines its status within the national legal order.
Denne grundsætning fastslås endnu klarere i dom af 9. juni 1971, hvori det hedder, at Fællesskabets institutioners beslutninger skal anerkendes som akter, der stammer fra en originær og enekompetent myndighed, til hvilken beføjelser er overført med hjemmel i den tyske grundlovs S 24 67).
This hypothesis was even more clearly asserted in the judgment of 9 June 1971, when it was held that decisions of the Community institutions must be recognized as being acts emanating from an original and exclusive authority upon which powers have been conferred pursuant to Article 24 of the Basic Law.67
Dette synspunkt bestrides ikke udtrykkeligt ved kendelsen af 29. maj 1974. hvori Forfatningsdomstolen påny fastslår fællesskabsrettens originale træk, omend dette sker samtidig med, at den fremsætter visse klart kritisable synspunkter vedrørende fælles skabsrettens forrang 68).
That principle is not formally jeorpardized by the Order of 29 May 1974 which, apart from some admittedly suspect statements relating to the supremacy of Community law, reaffirms its original features.68
De italienske domstoles holdning er i visse henseender mere uklar.
The Italian courts have taken what is in some ways a less unequivocal approach.
Til støtte for anerkendelsen af fællesskabsrettens særegne karakter kan man nævne den af appelretten i Milano den 12. maj 1972 afsagte dom69) samt talrige afgørelser truffet af de underordnede domstole og af kassationsretten7"). Selve Forfatningsdomstolen fandt allerede i 1965 7I), at Fællesskabernes retsorden, in casu EKSF's retsorden, var en udenlandsk retsorden, der var forskellig fra den italienske.
As for recognition of the specific nature of Community law, we might cite the judgment given by the Milan Court of Appeal on 12 May 1972,69and a large number of decisions given by lower courts and by the Court of Cassation.70In 1965 the Constitutional Court itself held71that the Community legal order (in that case that of the ECSC) was a foreign legal order, distinct from the Italian legal order.
Som følge heraf frakendte den de italienske domstole mulighed for at påkende Fællesskabernes forordningers overensstemmelse med den italienske forfatning og fremhævede, at der findes en retslig beskyttelse, der henhører under De europæiske Fællesskabers Domstol.
As a result that Court held that the national courts were prevented from scrutinizing Community regulations for conformity with the Italian constitution, stressing that there was an organized scheme of judicial protection within the jurisdiction of the Court of Justice of the European Communities.
I andre afgørelser nuanceres sondringen mellem fællesskabsretten og traktatretten.
Other decisions have refined the distinction between Community law and international treaty law.
Kassationsretten kombinerer således i en dom af 6. oktober 1972 72) en henvisning til Domstolens
On 6 October 1972 the Court of Cassation72referred both to cases decided by the Court of Justice illustrating the implications of the transfers of power to the Corn-
65) Den tyske grundlovs § 24. den italienske forfatnings artikel 11. '*') EuR. 1968, s. 34.
Basic Law of the Federal Republic of Germany, Article 24; Italian Constitution, Article 11.
CDE 1972. s. 692 !.. note ved L. Plouvier.
Note by L. Plouvier, CDE, 1972, p. 692.
7") Se særligt domme af 8. juni 1972. F. it. 1972.
For example, judgments given on 8 June 1972: F. It.. 1972.
I. s. 1963 og 3119.
I, pp. 1963 and 3119.
CDE 1973. s. 591 f., note ved J.V. Louis.
Note by J.V. Louis, CDE, 1973, p. 591.
praksis, der viser rækkevidden af overførelsen af beføjelser til Fællesskabet, med en af præmisserne i dommen i Le Ski-sagen ved den belgiske kassationsret73). i hvilken EØF- traktatens forrang anerkendes i kraft af dens traktatretlige karakter.
munity and to a ground given for the Belgian Court of Cassation's judgment in the Franco-Suisse Le Ski case,73stating that the EEC Treaty prevails because it is based on consent.
I denne udvikling af retspraksis er den af forfatningsdomstolen under 18. til 27. december 1973 74) afsagte dom ganske givet den mest bemærkelsesværdige, for så vidt som den forener et standpunkt, der er strengt ortodokst med hensyn til fællesskabsrettens særegne karakter, med et forbehold for i sidste instans at prøve dens overensstemmelse med forfatningen 75).
Within the pattern of developments here the judgment given by the Constitutional Court on 18 and 27 December 1973 74is without doubt the most remarkable, since it combines a strictly orthodox view of the specific nature of Community law with a final reservation regarding the power to scrutinize it for compatibility with the constitu tion.75
Retten foretager en analyse af Fællesskabets retsorden på baggrund af artikel 11 i den italienske forfatning.
The court analyses the Community legal order in the light of Article 11 of the Italian Constitution.
Den definerer Fællesskabet som en ny interstatslig organisation af supranational og vedvarende karakter, med status som juridisk person og international handleevne.
It defines the Community as a new type of permanent, supranational, interState organization enjoying legal personality and full status as a subject of international law.
Fællesskabets retsorden og de nationale retsordener præsenteres som »retssystemer, der er selvstændige og indbyrdes forskellige, selvom de er koordinerede i overensstemmelse med den kompetencefordeling, som er indstiftet og sikret ved traktaten«.
The Community and national legal orders are described as being 'autonomous and distinct legal systems, although coordinated with each other in accordance with the allocation of powers defined and guaranteed by the Treaty'.
Endelig fastlægges forordningernes direkte anvendelighed i fuld overensstemmelse med Domstolens praksis.
Lastly, the direct applicability of regulations is defined in terms perfectly compatible with the law as stated by the Court of Justice.
I Belgien har man efter en udvikling, som tog sit udgangspunkt i ligeværdighed mellem loven og den internationale traktat, siden kassationsrettens dom af 27. maj 1971 76) fundet retsgrundlaget for fællesskabsrettens forrang i folkerettens natur, idet fællesskabsrettens særlige beskaffenhed understøtter dette ræsonnement.
In Belgium matters developed from the principle that a law and an international treaty have equivalent status; since the judgment given by the Court of Cassation on 27 May 1971 76the basis for supremacy has been found in the nature of international law, the specific nature of the Community legal order being argued in support of this principle.
I Nederlandene har domstolene ved flere lejligheder anerkendt fællesskabsrettens forrang i kraft af dens egen beskaffenhed77). I andre tilfælde har domstolene fundet hjemlen til at tillægge fællesskabsretten forrang i artiklerne 65 og 67 i forfatningen7h).
In the Netherlands the courts have regularly recognized the supremacy of Community law by reason of its specific nature.77In other cases, however, Articles 65 and 67 of the Constitution have been taken as a basis.78
Man ser dog nu en tendens til at sætte sig ud over folkeretten og bestyrke fællesskabsrettens forrang med særlige begrundelser8").
The tendency now, however, is to look beyond international law and strengthen the impact of the supremacy of Community law by means of specific justifications.80
7 < 1) Fromageries Franco-Suisses Le Ski, J.T. 1971. s. 460 f.. bemærkninger rremsat ar Ganshor van der Meersch ogTiotc ved J.J.A. Salmon. s. 510-520 og 529-535 og CDE 1971, nole ved P. Pescatore, s. 561 I.
Fromageries Franco-Suisse Le Ski [1971] ECR 460; conclusions by Ganshof van der Meersch at pp. 510-520 and note by J.J.A. Salmon at pp. 529-535; note by P. Pescatore, CDE, 1971, p. 561. Cass.
I Frankrig anerkendes fællesskabsrettens forrang almindeligvis af de ordinære retter med hjemmel i forfatningens artikel 55.
In France the supremacy of Community law is generally accepted by the courts on the basis of Article 55 of the Constitution.
For sã vidt angår folkeretten har denne bestemmelse ikke været til hinder for adskillige betænkeligheder fra domstolenes side med hensyn til fuldt ud at anerkende traktaternes forrang for loven.
In relation to international law the existence of this article has not prevented the courts from showing considerable reluctance to give full effect to the rule that treaty law prevails.
Ofte har domstolene truffet deres afgørelser pa grundlag af »lex posterior« princippet, idet de dog i overensstemmelse med »Matter­doktrinen« er tyet til alle tænkelige metoder til tilvejebringelse af forenelighed M ). Nar talen har været om fællesskabsretten, har retspraksis dog til tider vist mere nyskabende holdninger.
Often, they have proceeded from the principle lex posterior priori derogat, although in accordance with the 'Matter doctrine' they have endeavoured to use every possible means of reconciliation.81On some occasions, how ever, the judgments have shown more innovatory attitudes to Community law.
Saledes har appelretten i Paris givet EØF­traktaten forrang for loven allerede i kraft af selve beskaffenheden af den retsorden, der er indført ved traktaten, i forening med en henvisning til forfatningens artikel 55 x:).
The Paris Court recognized the supremacy of the EEC Treaty over national legislation on grounds of the very nature of the order established by the Treaty, coupled with a reference to Article 55 of the Constitution.82
I dom af 24. maj 1975 83) har kassationsretten angående hjemlen for fællesskabsrettens forrang indtaget en noget tvetydig holdning, der i alle tilfælde rummer en henvisning til forfatningens artikel 55, selvom den tillige fastholder betragtninger over fællesskabsret­tens særegne karakter K4). Dommen i Von Kempis­sagen er maske begyndelsen til en udvikling henimod en anerkendelse af fællesskabsrettens forrang i kraft af den egen beskaffenhed85).
On 24 May 1975 the Court of Cassation adopted an ambiguous attitude to the basis for the supremacy of Community law, referring to Article 55 of the Constitution but also accepting considerations regarding the specific nature of the Community legal order.84In the von Kempis judgment of 15 December 1975 85we see perhaps the beginnings of a tendency to recognize the supremacy of Community law on grounds of its own specific nature.
Ulemperne ved løsninger, der alene bygger på forfatningen, viser sig klart i forfatningsrådets afgørelse af 15. januar 1975 86). Det er nemlig velkendt, at forfatningens artikel 55 indbefatter en gensidighedsbetingelse. hvilket udtrykkeligt fremhæves af forfatningsrådet.
The drawbacks of solutions based exclusively on the Constitution appear most clearly in a decision given by the Constitutional Council on 15 January 1975.86Article 55 of the Constitution incorporates a condition of reciprocity, to which the Constitutional Council expressly referred.
Denne betingelse fører til, at folkerettens forrang kommer til at afhænge af gensidighed, hvilket er uforeneligt med de principper, som er knæsat af EF­Domstolens7). I Jacques Vabre­sagen har kassationsretten med rette nægtet at tage hensyn til denne særlige betingelse som følge af fællesskabsrettens særegne karakter.
As a result the supremacy of international law is relativized, and this is incompatible with the principles laid down by the Court of Justice of the European Communities.87In the Jacques Vabre judgment the Court of Cassation rightly refused to apply this condition, having regard to the specific nature of Community law.
Retspraksis i Danmark. Irland og Det forenede Kongerige gør det ikke muligt at drage sikre slutninger angående hjemlen for at tillægge fællesskabsretten den forrang, der tilkommer den. Man er endog gãet sã vidt som til at bestride denne forrang. Lord Denning har saledes i to domme afsagt af Court of Appeal i England ment at kunne hævde, at traktaten har samme gyldighed som loven (»It is equal in force to any statute«),s,s).
Decisions of the Danish, Irish and United Kingdom courts do not allow of firm conclusions as to the basis for the supremacy of Community law.
Rækkevidden afden forrang, der tillægges fællesskabsretten
The extent of supremacy of Community law
Efter en undertiden vanskelig udvikling og med forbehold for den mere usikre holdning, der indtages i de nye medlemslande, kan situationen sammenfattes således:
Following a rather tortuous development, and bearing in mind that the position is still not absolutely certain in the newer Member States, we have now reached broadly the following position :
') R, Kovar, note til dom afsagt af reiten i Paris. 1. aid. den 7.7.1965, (Société des Cafés Jacques Vabre). CDE 1974. s. 394 I. ') 26.1.1963. (UNEF/Constcn). Dallo/.
R. Kovar, note on the judgment given by the First Chamber of the Paris Court on 7 July 1973 in Directeur Général des Douanes et Droits Indirects v Société des Cafés Jacques Vabre [1974] ECR 394. UNEF v Consten [1963] ECR 189; LTM v MBU [1965] ECR 250.
CDL 1975, s. 606 !.. note ved J. Rideau.
Note by J. Rideau, CDE, 1975, p. 606.
fællesskabsrettens forrang for national ret fastslås almindeligvis på trods af, at der endnu findes en vis modstand, men til gengæld gives der ikke fællesskabsretten nogen absolut forrang i forhold til forfatningsretlige regler.
(i) the supremacy of Community law over national law is almost universally asserted, despite certain minor points of resistance; (ii) on the other hand, Community law has not yet come to be regarded as prevailing absolutely over constitutional law.
Denne konstatering er naturligvis af størst betydning i de stater, hvor der findes domstolskontrol med loves og internationale konventioners forfatningsmæssighed.
This, of course, is particularly important in those countries where the courts have jurisdiction to review legislation and international conventions for compatibility with the constitution.
a) Fællesskabsret og national ret
(a) Community law and national law
At fællesskabsretten går forud for senere nationale love anerkendes nu i samtlige de oprindelige EF-medlemsstater.
The supremacy of Community law over subsequent national law is now acknow­ledged in all the founder Member States.
I visse af dem er man først sent kommet til denne løsning, og dette er endda kun sket efter indbyrdes modstridende afgørelser ved de øverste instanser i domstolssystemet.
In some of them the rule was arrived at after a considerable delay, and in some cases only after conflicting decisions had been given by the highest courts within the hierarchy.
Enkelte afgørelser, der benægter eksistensen af en sådan forrang, forekommer endnu lejlighedsvis.
Isolated decisions denying this supremacy are still occasionally taken.
Anerkendelsen af fællesskabsrettens forrang for national ret er i visse stater blevet lettet ved forfatningsbestemmelser eller ved en gunstig retstradition.
In some countries it was easier to recognize the supremacy of Community law over national law as there were constitutional rules or legal traditions which already militated in favour of the idea.
I Nederlandene er spørgsmålet om forholdet mellem folkeretten og national ret blevet udtrykkeligt løst ved forfatningsændringer i 1953 og 1956.
In the Netherlands the question of the relationship with international law was expressly resolved by constitutional changes in 1953 and 1956.
Artikel 66 i forfatningen fastslår udtrykkeligt traktatens forrang for selv yngre lov, dersom der er tale om bestemmelser, der har direkte virkning.
Article 66 of the Consti­tution states that a treaty prevails over a law, even if the law is passed subsequently, provided that it incorporates provisions having direct effect.
Artikel 67 udstrækker dette princip til at gælde regler, som er givet af internationale organisationer, til hvilke man ved aftale har overført lovgivende, administrative eller judicielle beføjelser.
Article 67 extends the prin­ciple to rules laid down by international organizations to which legislative, administrative or judicial powers have been transferred by convention.
En kombination af disse bestemmelser gør det muligt at knæsætte såvel den originære som den afledede fællesskabsrets forrang, i hvert fald i tilfælde, hvor den er direkte anvendelig.
The combined effect of these two articles is to entrench the supremacy of Community law, both the Treaties themselves and secondary legislation, at least where it is directly applicable.
Den luxembourgske forfatning indeholder ikke bestemmelser, der regulerer forholdet mellem folkeretten og national ret.
The Luxembourg Constitution has no provision regulating the relationship between international law and domestic law.
I artikel 49 bis fastslås det dog, at det er forfatningsmæssigt tilladeligt til folkeretlige institutioner at overføre beføjelser, som efter forfatningen er forbeholdt de nationale myndigheder.
But Article 49 bis provides that it is constitutional to devolve on international organizations, being subjects of international law, powers reserved by the Constitution for national authorities.
Fællesskabsrettens forrang er sikret ved en lang retstradition, som sikrer internationale traktater forrang for national lovgivning90). Dette princip anerkendes generelt af samtlige domstole.
The supremacy of Community law flows from a long­standing judicial tradition of treating international treaties as superior to national legislation.90The principle is generally accepted by all the courts.
Vanskelighederne har været større i Belgien, hvor man ifølge ældre retspraksis anså traktater for »ligestillet med loven« og således gav en yngre regel forrang for en ældre.
Greater difficulties have been encountered in Belgium, where early authorities con­sidered a treaty as having equal status to a law, thereby attributing supremacy to the subsequent rule.
Generaladvokaterne ved kassationsretten måtte her tage initiativet i form af retsteoretiske betragtninger, for at denne opfattelse definitivt kunne forlades.
A doctrinal initiative by the procureurs généraux at the Court of Cas­sation was necessary before this concept was finally abandoned.
Kassationsretten har i en særdeles betydningsfuld afgørelse af 27. maj 1971 91) kategorisk fastslået grundsætningen om fællesskabsrettens forrang for yngre lov.
The Court of Cassation, in a very important judgment given on 27 May 1971,91 categorically confirmed the thesis that Community law prevails over subsequent national legislation.
Denne afgørelse er udtryk for en afgørende kovending i en retspraksis, der var næsten et halvt århundrede gammel. Til trods for en vis tøven i de underordnede instanser9') er forrangen for folkeretlige regler, der hviler på aftale, og de direkte anvende-
This decision constitutes a considerable departure from a line of cases going back nearly half a century.
lige fællesskabsregler fremfor belgisk lov påny blevet bekræftet af kassations­retten 92).
principle, the rule that international treaty­based law and directly applicable Community­law prevail over Belgian law was reaffirmed by the Court of Cassation.92
Samme udvikling ses i Frankrig.
The same trend has been apparent in France.
Trods forfatningsmæssige bestemmelser, der har været gældende siden 1946, herunder navnlig artikel 55 i forfatningen af 1958, har domstolene vist sig meget tilbageholdende.
Despite constitutional provisions in force since 1946, and now especially Article 55 of the 1958 Constitution, the ordinary courts were rather timid in their approach.
Conseil d'Etat indtog en endnu mere negativ holdning.
The Conseil d'État adopted an even more negative attitude.