natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Mange af de råstoffer, vi må importere, kommer hovedsagelig fra udviklingslandene, som er verdens største eksportører af bl.a. følgende råstoffer: kakao, kaffe, gummi, sisal jute (mere end 95% af verdenseksporten), bananer, tin, te, bauxit (80—90%), bomuld, sukker, kobber, mangan, phosphat (55—65%).
Many of Europe's primary products are imported from the developing countries which are the world's main suppliers of: cocoa, coffee, rubber, sisal, jute (more than 95% of total world exports), bananas, tin, bauxite, tea (between 90 and 80%), cotton, sugar, copper, manganese, phosphate (65 to 55%).
Udviklingslandene dækker endelig også en stor del af verdenseksporten af jernmalm, olieholdige frø og planteolier (jordnødde-, palme- og olivenolie).
They also rank among the world's largest exporters of iron ore, oilseeds and vegetable oils (groundnut, palm and olive oil).
Udviklingslandenes andel af 18 basisprodukter i verdenseksporten
LDC share in world exports off 18 commodities
De største købere af disse produkter befinder sig derimod blandt den vestlige verdens industri lande, som aftager tre fjerdedele af verdens samlede import, østlandene kun 14% og udviklingslandene 12%. Graf nr. 14 viser bestemmelsesstedet for alle de produkter, der eksporteres af udviklingslandene (olieproducerende og andre).
On the other hand, the Western industrialized countries are the main buyers of these prod­ucts, purchasing three-quarters of the world's imports, while the Eastern trading area account for only 14% and the developing countries for 12%.
med og uden brændselsstoffer; i %
Destination of LDC commodity exports, with and without fuels in per cent
I modsætning til industriprodukterne, hvor prisudviklingen er relativt konstant, svin­ger priserne på råstoffer betydeligt fra år til år, ja endog fra måned til måned. Over en periode på 2 år kan, for blot at nævne et par eksempler, prisen på kaffe, kobber og sukker stige til det tredobbelte eller falde tilsvarende.
Whereas prices of industrial products remain at a relatively constant level, prices of raw materials may suffer sudden fluctuations from year to year and even from month to month.
De, der lider mest under disse svingninger, er de producerende lande. Det er i særlig høj grad tilfældet i en periode som den nuværende, hvor verdensøkonomien er ret ustabil.
Both the producing and importing countries ex­perience the harmful effects of such fluctuations, which are particularly apparent during the world's present phase of economic instability.
Eksportprisindekset for råprodukter for udviklingslandene uden brændselsstoffer; i USD; indeks 1972 = 100
Index of LDC commodity export prices (fuels excluded) in current dollars; Index 1972 = 100
Hvorfor er råstofpriserne underkastet så store svingninger i modsætning til priserne på forarbejdede varer?
Why do prices of raw materials fluctuate so much compared with those of manu­factured products?
Producenterne af industrivarer tilpasser sig lettere ændringer i efterspørgslen, enten ved at forøge eller nedskære deres produktion.
Manufacturers can more readily adapt to sudden changes in demand, either by increasing or decreasing production, whereas raw material pro­ducers must plan their production several years in advance.
Råstofproducenterne må derimod planlægge deres produktion flere år frem i tiden.
Decisions cannot sud­denly be reversed according to whether market conditions change for the better or for the worse.
Når markedsvilkårene pludselig ændrer sig til det bedre eller værre, har de ikke længere mulighed for at forandre deres beslutninger.
The producers of agricultural raw materials are at the mercy of the elements and must suffer the unforeseeable consequences of natural disasters or bumper crops.
Producenter af landbrugsvarer er desuden afhængige af vejret og må bære de uberegnelige konsekvenser af naturkatastrofer.
Minerai producers are also obliged to make Inflexible decisions as investments must be planned between five and ten years in advance.
Malmproducenterne har ligeledes få muligheder for at tilpasse deres beslutninger efter de skiftende forhold. De skal træffe beslutning om investeringer 5—10 år frem i tiden.
Inflexibility on the supply side is compounded by inflexibility on the demand side.
Det hænder således, at råstofproducenter må vedblive at producere og sælge uafhængigt af priserne, endog også når priserne ikke længere dækker omkostningerne.
Industrial raw materials represent such a small part of the price of the finished product that here consumers do not react to price signals in the short-term.
Denne mangel på smidighed i udbud og efterspørgsel giver et indbringende spillerum for spekulation, som udgør en betydelig faktor i de kortvarige kraftige prissvingninger på de frie markeder.
Part of currency speculation now takes place in the commodity mar­kets, reinforcing the trend towards market instability.
Prisudviklingen forvisse basisprodukter i USD pr. meterton gummi
Price shifts for certain commodities in dollars per tonne
Dette er grunden til, at udviklingslandene ønsker, at råstofpriserne ikke frit får lov til at følge udviklingen i udbud og efterspørgsel, men stabiliseres inden for rammerne af globale aftaler og om nødvendigt ved hjælp af stødpudelagre.
This explains why the developing countries are demanding that raw materials be sta­bilized on a worldwide basis and if necessary through means of buffer stocks, rather than leaving this problem to the forces of supply and demand.
Denne stabilisering er af største betydning for udviklingslandene, eftersom deres eksportindtægter er afhængige af salget af råstoffer, og af denne indtægt afhænger deres mulighed for at importere de varer, der er nødvendige for deres udvikling.
This stabilization of prices is vital to most developing countries because their export earnings depend on their raw material sales, and hence their capacity to import goods which are essential for their own development.
Råstofferne dækker stadig 52 % af udviklingslandenes eksport (bortset fra olieprodukter). dukter).
Raw materials still represent 52% of the exports from the non-oil producing developing countries.
Strukturen i de fleste udviklingslandes produktion og eksport er præget af éndrift.
The problem of price instability is worsened by the narrow range of raw materials produced and exported by any single country.
Tre ud af fire lande i den tredje verden får i øvrigt mere end halvdelen af deres eksportindtægter fra salget af kun et eller to produkter.
Three out of every four Third World countries receive more than half of their export earnings from the sale of only one or two products.
Hvis f.eks. kobberprisen falder, påvirker det 93% af Zambias eksportindtægter, næsten 80% af Zaires eksport og 67% af Chiles.
A fall in the price of copper has a devastating effect on the export earnings of Zam­bia, Zaire, and Chile, where this product accounts for 93%, 80%, and 67% respec­tively of total exports.
Tre fjerdedele af Ugandas eksport er afhængig af kaffe prisen, to tredjedele af Liberias eksport af prisen på jernmalm ...
Similarly, three-quarters of Uganda's exports are dependent on the price of coffee and twothirds of Liberia's exports on the price of iron ore.
Det vil imidlertid være forkert at tro, at udviklingslandene er de største producenter af råstoffer.
However, the developing countries are not the largest producers of raw materials.
Det er kun tilfældet for visse væsentlige produkter. Hvis man ser på den samlede værdi af vor import af råstoffer fra tredjelande, finder vi vore vigtigste leverandører blandt de industrialiserede lande.
Although they are the major producers of certain essential items, the total value of our imports of primary products from other countries shows that, in fact, our major suppliers are the industrialized countries.
Importen fra udviklingslandene nåede i 1977 24,1 mia USD, importen fra industrilandene over det dobbelte.
In 1977, for example, the value of imports from developing nations amounted to 24.1 billion dollars while the value of imports from the industrialized countries was 57.4 billion.
Indflydelsen af visse basisprodukters pris på udviklingen i bestemte udviklingslandes eksportindtægter
Incidence of the prices of certain raw materials on the export earnings of certain developing countries export receipts price
Zaïre: Kobber (73,2%)
'I I Zaire: copper (73.2%)
Kun inden for én kategori — levnedsmidler — er udviklingslandene større leverandører til Fællesskabet end industrilandene.
The developing countries have overtaken the industrialized countries as suppliers to the Community only in the foodstuffs sector.
Deres andel i vor import af landbrugslevnedsmidler steg fra 43% i 1972 til næsten 55% i 1977, mens den tilsvarende import fra industrilandene i den samme periode faldt fra 49 til 41 %.
While the share of the developing countries increased from 43% in 1972 to 55 in 1977, supplies from the indus­trialized countries during the same period fell from 49% to 41% of total food imports.
Med hensyn til vor import af ¡kke-jernmetaller kommer 58% fra andre industrilande og 37% fra udviklingslandene. lingslandene.
We import 58% of our non-ferrous metals from other industrialized countries and 37% from developing countries.
Fællesskabets største leverandører opdelt efter produktgruppe og landegruppe i procent
The largest suppliers of the Community, by product groups and regions in per cent
Industrivarer 1973 1977
Food products
Levnedsmidler 1973 1977
Raw materials
Råprodukter, der importeres af Det europæiske Fællesskab, fordelt efter oprindelsesland
Origin of primary commodity imports of the Community
Sammenligner man den del af jordens overflade, den tredje verden dækker, med den del, industrilandene dækker, fremgår det klart, at mulighederne for malmproduk­tion i udviklingslandene er yderst lovende. Endnu foregår størstedelen af malmpro­duktionen imidlertid i industrilandene: De forenede Stater, Canada, Australien og Sydafrika.
When the total area of the Third World is compared to that of the industrialized coun­tries it is easy to see that mining possibilities in the developing countries are very promising although at present most mining production takes place in the indus­trialized countries — United States, Canada, Australia and South Africa.
Udviklingen i de private direkte investeringer i udviklingslandenes mineindustri
Rise and decline of direct investments in LDC mineral development
Bestræbelserne med hensyn til prospektering og udvinding af reserverne sker i stadig større omfang i industrilandene og i stadig mindre omfang i udviklingslandene.
Prospecting and development of reserves are increasingly being carried out in the industrialized countries and less and less in the developing countries.
De sidstnævntes andel i den vestlige verdens mineinvesteringer er faldet fra 30 % i 1970 til de nuværende 15 %.
Their share of Western mining investment has dropped from 30% in 1970 to 15% at present.
Årsagerne hertil er af økonomisk og politisk art: Udlandets direkte investeringer sker på grundlag af kontrakter mellem investorerne og landene.
The reasons are both economic and political: direct foreign investments are governed by contracts between the investors and most countries.
Siden 1960'erne har udviklingslandene imidlertid hyppigt stillet krav om rimeligere kontrakter og en større del af udbyttet ved udvindingen af deres rig domme.
For the past decade the de­veloping countries have been requesting contracts which are more favourable to them and a greater share in the profits reaped from exploitation of their riches.
Dette krav fra den tredje verden om en større andel tilskynder de investerende selskaber til at koncentrere sig om de egne, der anses for »sikrere«, dvs. industrilandene, selv om udvindingsomkostningerne er større her.
As a result of this and the demand for greater participation by the developing countries, mining companies have sought more 'reliable' locations i.e., the industrialized countries, despite the higher costs involved.
Mere rimelige kontrakter i fremtiden
Towards more favourable contracts
Knaphed på og overflod af råstoffer afhænger ikke alene af reserverne i undergrunden, men først og fremmest af, om disse opdages og udvindes på det rette tidspunkt.
The scarcity or abundance of raw materials not only depends on the physical exist­ence of resources in the ground but above all on their discovery and timely exploi­tation.
Reserverne af ikke-energetiske malme — måske med undtagelse af sølv — er næsten ubegrænsede.
Except for silver, reserves of non fuel minerals are practically unlimited; yet they may not always be easily accessible.
Men de er ikke alle lige let tilgængelige. Udvindingsomkostningerne varierer fra sted til sted, og malmens værdi afhænger af metalindholdet.
Exploitation costs vary from one location to another and the value of the reserves varies according to the metal content of the ores.
Efterhånden som de rigeste og lettest tilgængelige malme opbruges, vil verden vende sig mod de mindre lødige malme og, længere ud i fremtiden, mod malme, hvis udvinding ikke nødvendigvis bliver rentabel.
As the richer and more easily exploitable mineral reserves are diminished, we will be forced to exploit the poorer minerals, at increasing real costs.
Reserver af kobber, kobolt, nikkel og mangan, som findes på havets bund i form af noduler (små knuder), er op til hundrede gange så store som de kendte reserver i undergrunden på landjorden.
Moreover, sea-bed reserves of copper, cobalt, nickel and manganese in the form of nodules, are some 100 times greater than subsoil resources and will soon be ex­ploited despite the high costs involved.
Men størstedelen af vore forsyninger vil endnu i lang tid komme fra ressourcer i undergrunden, der er billigere at udvinde, og som indeholder et større sortiment af malme.
Nevertheless, subsoil reserves will continue to be our source of supply for some time to come because their costs are lower and they provide a wider range of miner­als.
Det er dog langt fra sikkert, at disse reserver kan findes og klargøres i tide.
However, it is uncertain whether all these reserves can be exploited in time.
De rige landes udvindingsselskaber, som er de eneste, der ligger inde med den nødvendige teknologi, har i lang tid »udnyttet« ressourcerne i fattige landes undergrund.
The mining companies of the wealthier countries, with the help of their advanced technology, have exploited the reserves of the poorer countries over a considerable period of time.
Der betales ikke nogen »normal pris« for dette privilegium: Prisen fastsættes ved forhandlinger.
There is no 'fair price' for this privilege, the terms being fixed purely by negotiation.
Udviklingslandenes ønske om at holde deres valgmuligheder åbne står ofte i mod sætning til selskabernes behov for at kunne beregne deres omkostninger og vilkår, for således at kunne bedømme rentabiliteten af en investering, som skal strække sig over årtier.
Although developing countries wish to keep their options open, the mining com­panies need long-term certainty on costs and terms when evaluating the commercial viability of new investment.
Udenlandske investeringer i malmesektoren i udviklingslandene er således formindsket betydeligt i 1970'erne.
Because of contractual uncertainty foreign investment in the mining sector has fallen quite considerably during the 1970s.
Udviklingslandene kommer imidlertid efterhånden til forståelse af den kendsgerning, at langtidsaftaler ikke er ensbetydende med, at de taber deres økonomiske suverænitet, men snarere at de hævder den på fornuftig vis.
However, the developing countries are beginning to realize that signing long-term contracts does not necessarily involve a surrender of their economic sovereignty but merely a more prudent exercise of that sovereignty.
Selskaberne accepterer for deres part princippet om regel mæssig revision af aftalerne i lyset af udviklingen i produktion og udbytte.
The mining companies have also agreed to the periodic revision of the contracts in light of production and profit developments.
Uden sådanne kompromis'er vil efterforskning og investeringer fortsat først og fremmest finde sted i de industrialiserede lande.
In the absence of such contracts exploitation and investment would be directed towards the industrialized countries.
Det ville være til skade både for forbrugerne, som således ville gå glip af billigere råstoffer, og for udviklingslandene, der ville miste en potentiel indtægtskilde.
This would be detrimental both for consumers, who would be deprived of a potentially cheaper source of raw materials, and for developing countries, who would lose a potential source of revenue.
Det er således tydeligt, at både med hensyn til råstoffer og brændstoffer er et samarbejde mellem industrilandene og udviklingslandene af væsentlig betydning for de førstnævntes økonomiske beståen og de sidstnævntes fortsatte udvikling.
Therefore, in the raw materials sector, cooperation between the industrialized and developing countries is vital not only in view of the need for a stable economy in the industrialized world but also to ensure the further development of the Third World.
På de værste tidspunkter under den økonomiske lavkonjunktur viste udviklingslandene, at de var pålidelige og dynamiske markeder for vor eksportindustri. Derimod stagnerede vor eksport til industrilandene, og den faldt endog midlertidigt.
Even during the worst moments of the economic recession, the developing countries proved to be reliable and expanding outlets for our export trade, whilst Com munity exports to the industrialized countries came to a standstill and even fell temporarily.
Uden udviklingslandenes og især de olieproducerende udviklingslandes stigende efter spørgsel ville vor industri befinde sig i meget større vanskeligheder.
Our industries would have been in considerable difficulties had It not been for increasing demand from the developing countries and in particular from the oil producing countries.
Vor fremtidige økonomiske vækst vil være stærkt afhængig af udviklingstempoet i den tredje verden.
The future or our economic growth will depend to a great extent on the rate of development in the Third World.
Den tredje verden er nemlig Fællesskabets største kunde. I 1977 gik 376% af vor eksport til udviklingslandene mod 12,5 % til De forenede Stater og 9 % til statshandelslandene.
In fact, the Third World is the Community's principal customer and in 1977 37.6% of our exports went to the developing countries compared with 12.5% to the United States and 9% to the Eastern State trading countries.
Kun de nordeuropæiske lande, som aftog 22 % af vor eksport, er et marked af tilsvarende betydning.
Only our exports to the North European countries reach comparable figures, accounting for 22% of our total exports.
EF's eksport, fordelt efter bestemmelsessted i % efter landegruppe
Destination off EC exports by reg tons, in per cent
Blandt udviklingslandene er det de olieproducerende medlemmer af OPEC, der udgør vort mest dynamiske eksportmarked.
The most dynamic export markets within the developing countries are the OPEC countries.
Årsagerne hertil er forhøjelsen af olie priserne og den kolossale indkomstoverførsel, der er en følge heraf.
This is mainly due to the increase in oil prices and the enormous transfer of income ensuing therefrom.
Siden 1973 er OPEC-landenes andel af vor eksport fordoblet. Den er steget fra 8,2% i 1973 til 18,1% i 1977.
Since 1973, the share of exports to OPEC countries has more than doubled, from 8.2% in 1973 to 18.1 % of total exports in 1977.
Selv de ikke-olieproducerende udviklingslande har i denne periode vist sig at være mere pålidelige og dynamiske markeder end industrilandene.
Even the non-oi producing developing countries present more reliable and dynamic outlets than the industrialized countries.
Hvis nemlig udviklingslandene efter 1973 havde fulgt industrilandenes eksempel og reduceret deres vækst og import for at modvirke stigningen i ollepriserne, ville industrilandenes konjunkturafmatning være blevet endnu mere alvorlig.
Had the developing countries followed the example of the industrialized countries after 1973, by cutting back both their growth and imports to adjust to the oil price increases, the recession in the industrialized countries would have been far more serious.
Tallene for 1975, da vor økonomi var på sit laveste niveau, er særligt bemærkelsesværdige: Fællesskabets eksport til De forenede Stater faldt med 17% (udtrykt i ERE), vor eksport til EFTA-landene med 3,3%, mens vor eksport til udviklingslandene steg med 25%, og eksporten til AVS-landene, som vi er forbundet med gennem Lomé-konventionen, endog med 33%.
The figures for 1975, when our eco­nomies reached their lowest point, are particularly striking. While Community ex­ports to the United States fell by 17% (in EUA terms) and those to the EFTA coun­tries by 3.3%, our exports to the developing countries increased by 25%, those to the ACP countries alone by 33%.
Udviklingen i EF's eksport til tredjelande i mia ERE og årlige stigningstakter
Growth of EC exports to third countries in billion EUA, and annual growth rates
EF's vigtigste leverandører og kunder i mia ERE
The principal suppliers and markets of the Community in billion EUA
Som følge heraf er AVS-landenes andel af EF's samlede eksport steget fra 5,5% i 1973 til 7,6% i 1977.
Consequently the percentage of total EC exports to the ACP countries increased from 5.5% in 1973 to 7.6% in 1977.
Maghreb- og Machrak-landene, med hvilke Fællesskabet ligeledes har meget vidtgående økonomiske aftaler, er også kraftigt ekspanderende markeder. Mellem 1973 og 1975 steg vor eksport til disse lande med 37% om året.
The Maghreb and the Eastern Mediterranean countries (Mashreq) to which the Community is also linked by extensive economic agreements, are also expanding markets and between 1973 and 1975 our exports to these countries increased by 37% annually.
Disse markeders ekspansion er især en følge af olielandenes indtægter og den finansielle støtte, de yder til deres arabiske nabolande, der ikke er olieproducenter.
The growth of these markets is mainly due to income from the oil producing countries and the financial aid which these grant to their non-oil producing neighbours.
I Europa har ikke alle fællesskabslandene i lige høj grad udnyttet mulighederne på udviklingslandenes markeder: Udviklingslandene aftager 25% af Det forenede Kongeriges og Frankrigs eksport, 22 % af Italiens, 17% af Tysklands og under 12 % af de andre medlemslandes eksport.
Not all the Member States of the Community were able to seize in the same way the opportunities offered by the developing countries: 25% of the total exports from the United Kingdom and from France go to the developing countries, 22% from Italy, 17% from West Germany and less than 12% of the exports from the other Member States go to the Third World.
Stigningen i vor eksport til udviklingslandene
Average growth of Member States' exports to LDCs
(Årligt gennemsnit 1973-1977 på grundlag af ERE)
Average 1976/1977
+ 26% + 31 % + 27,2% + 37,2% + 26% + 28,2% + 25,5% + 35,2% + 21,7% lait Forbundsrepublikken Tyskland Frankrig Italien Nederlandene Belgien/Luxembourg Det forenede Kongerige Irland Danmark
Total Federal Republic of Germany France Italy Netherlands Belgium/Luxembourg United Kingdom Ireland Denmark
Hvad sælger vi til udviklingslandene?
What do we sell to the developing countries?
Som man kan forestille sig, består udviklingslandenes import fra Europa fortrinsvis af kapitalgoder, der er nødvendige for deres udvikling.
Investment goods, which are essential to the development of Third World countries comprise the bulk of their imports.
De bidrager således i betydelig grad til at opretholde aktiviteten i vor økonomis nøglesektorer.
Thus the developing countries contribute quite substantially to maintaining one of the key sectors of our own economy.
65 % af vor eksport til udviklingslandene består af elektromekaniske produkter (53% af vor eksport til de ikke-olieproducerende udviklingslande).
65% of our exports to developing countries are in the form of engineering products and 53% of these exports to to the non oilproducing countries.