natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For så vidt angår påvirkningen af handelen mellem medlemsstater, fandt Domstolen, ligesom den havde udtalt i forbindelse med nationale prisaftaler1), at en selektiv distribu tionsordning, der omfatter en medlemsstats hele territorium, efter sin beskaffenhed kan befæste en nationalt præget markedsopdeling, der hindrer den i traktaten ønskede økonomiske sammensmeltning af markederne og beskytter den nationale produktion.
As regards the effect on trade between Member States, reiterating its ruling onnational price agreements,1the Court held that a selective distribution system which extends throughout the territory of a Member State may by its very naturehave the effect of reinforcing the partitioning of the market on a national basis,thereby impeding the economic interpenetration which the Treaty is designed tobring about and protecting national production.
For at fastslå en mærkbar påvirkning af handelen mellem medlemsstater er det vigtigt at afgøre, om salget af aviser og tidsskrifter fra de øvrige medlemsstater kan foregå via andre distributionskanaler, og om den omtvistede aftales ophør i nævneværdigt omfang ville ændre efterspørgslen efter disse produkter.
The significant factor in determining an appreciable effect on intra-Community trade is whether newspapers andperiodicals from other Member States may be sold through other channels ofdistribution and whether termination of the contested agreement would alter demand for these products.
Som bekræftelse af sin tidligere retspraksis2) konstaterede Domstolen imidlertid, at en klausul om selektivt videresalg, hvorefter kun godkendte forhandlere, der har fået meddelt autorisation efter nævnte overenskomst, kan få leveret de varer, der er omfattet af overenskomsten, ikke udgør nogen overtrædelse af traktatens artikel 85, stk. 1, eller artikel 86, såfremt udvælgelsen af de godkendte forhandlere sker i henhold til objektive kriterier vedrørende forhandlerens faglige kvalifikationer, hans personales faglige dygtighed og hans salgslokalers beskaffenhed samt ud fra en bedømmelse af, hvad forhandlingen af den pågældende vare kræver, og såfremt disse kriterier fastsættes ens over for alle videreforhandlere og anvendes uden forskelsbehandling.
Confirming its previous case law2 the Court stated, however, that a selectivedistribution clause restricting the supply of the products concerned to approvedlicence-holders alone infringes neither Article 85(1) nor Article 86 of the Treaty if itappears that the authorized retailers are selected on the basis of objective criteriarelating to the capacity of the retailer and his staff and the suitability of his tradingpremises in connexion with the requirements for the distribution of the product,and that such criteria are laid down uniformly for all potential retailers and are notapplied in a discriminatory fashion.
Med hensyn til en eventuel anvendelse af artikel 85, stk. 3, fandt Domstolen ligesom Kommissionen, at en fritagelse ved individuel beslutning var udelukket, da der ikke var foretaget anmeldelse.
As to possible application of Article 85(3) the Court agreed with the Commission that an individual exemption decision had to be ruled out as the agreement hadnot been notified.
Overenskomsten kunne heller ikke omfattes af en gruppefritagelse, som fastsat i forordning 67/67, idet der kun kan gives en sådan fritagelse til aftaler mellem to virksomheder.
Furthermore, the agreement did not qualify for the block exemption in Regulation No 67/67/EEC, since this applied only to agreements to whichtwo undertakings are a party.
Denne betingelse var ikke opfyldt i det konkrete tilfælde, da det drejede sig om en aftale mellem to sammenslutninger med en lang række tilsluttede, nemlig på den ene side udgiverne og på den anden side forhandlerne af aviser.
This test was not satisfied since the agreement hadbeen concluded between two associations (publishers and newspaper retailers),both of which had a large membership.
POLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER
46 COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES
I sin dom af 14. juli 1981!) bekræftede Domstolen, at konkurrencereglerne finder anvendelse på banksektoren.
Giving judgment on 14 July 1981' the Court confirmed that the rules ofcompetition are applicable to the banking sector.
Det drejede sig i dette tilfælde om et spørgsmål om, hvorvidt opkrævningen af et ensartet bankgebyr ved overførsler af beløb fra en medlemsstat til en anden, foretaget af tyske banker med midler tilhørende deres kunder, var en samordnet praksis, som er forbudt i medfør af E < 7JF-traktatens artikel 85, stk. 1.
The case concerned the questionof whether the debiting by German banks of a general service charge from theircustomers' accounts on sums transferred from one Member State to anotherconstitutes a concerted practice contrary to Article 85(1) of the EEC Treaty.
Den pågældende bank havde gjort gældende, at bankerne på grund af deres tjenesteydelsers særlige karakter og deres vigtige rolle for foretagelsen af kapitaloverførsler, bør betragtes som virksomheder, der »har fået overdraget at overføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse«, jf. traktatens artikel 90, stk. 2, således at de i medfør af denne bestemmelse er undtaget fra konkurrencereglerne i traktatens artikler 85 og 86.
The bank in question maintained that by reason of the special nature of the servicesprovided by banks and the vital role which they play in transfers of capital theymust be considered as undertakings 'entrusted with the operation of services ofgeneral economic interest' within the meaning of Article 90(2) of the Treaty andthus are not subject, pursuant to that provision, to the rules on competition in Articles 85 and 86 of the Treaty.
Til støtte herfor påberåbte banken sig endvidere traktatens artikel 104 ff. vedrørende »den økonomiske politik «.
It also relied in support of its arguments on theprovisions in Article 104 et seq. of the Treaty concerning 'economic policy'.
Domstolen fastslog, at traktatens artikel 104 ff. blot angiver det nødvendige i, at medlemsstaterne indbyrdes samordner den økonomiske politik og ikke har til formål at undtage bankerne fra traktatens konkurrenceregler.
As to Article 104 et seq. of the Treaty, the Court pointed out that those provisionsare restricted to stipulating that there must be coordination between the Member States on economic policy; in no way do they exempt banks from the competitionrules of the Treaty.
Forså vidt angår anvendelsen af artikel 85, stk. 1, på en eventuel samordning mellem banker, mindede Domstolen først og fremmest om sine domme i sagerne » farvestoffer«3) og »sukker«4) vedrørende definitionen af begrebet samordnet praksis og afgrænsningen mellem denne form for praksis og selvstændig parallel adfærd.
4 is concerned, the Court first recalled its judgments in the Dyestuffs and Sugar cases in which it defined the concept of concerted practice and distinguishedbetween such a practice and parallel autonomous behaviour.
Med hensyn til omstændighederne i dette konkrete tilfælde udtalte Domstolen, at alle de tyske bankers praksis gående ud på at opkræve et ensartet gebyr på 0,15 % på overførsler af lige store beløb mellem EF-lande, også selv om opkrævningen skulle være berettiget i betragtning af omkostningerne ved sådanne overførsler til udlandet og kun til dels dækkede disse omkostninger, kan være en samordnet praksis efter artikel 85. Det må derfor
Turning to the case in question the Court stated that the practice consisting in thelevying by all banks in the Federal Republic of Germany of a uniform 0.15% servicecharge for transfers of sums of a similar amount to other Member States, evenwhere justified on account of the costs involved in foreign transfers and onlyrepresenting partial reimbursement of such costs, could consitute a concerted
2) Se også dom af 21.3.1974 (BRTII, sag 127/73). Sml. 1974, s. 313. 3) Dom af 14.7.1972 (Imperial Chemical Industries, sag 48/69), Sml. 1972, s. 151. ")
Case 127/73 BRTII [1974] ECR 313.
Dom af 16.12.1975(Suiker Unie,forenede sager 40-48,50,54-56, III, 113, 114/73),Sml. 1975,s. 1663.
Joined Cases 40 to 48, 50, 54 to 56, 111, 113 and 114/73 Suiker Unie [1975] ECR 1663.
DOMSTOLENS VIGTIGSTE DOMME
MAIN CASES DECIDED BY THE COURT OF JUSTICE 47 practice within the meaning of Article 85.
49 undersøges, om der mellem de banker, som udviser parallel adfærd, har været kontakt eller i det mindste været udvekslet oplysninger om eksempelvis størrelsen af de faktisk op krævede gebyrer for overførsler af samme art, som er blevet eller vil blive foretaget senere, og om satsen for det faste gebyr set ud fra markedets vilkår afviger fra den, som ville være gældende ved fri konkurrence.
Consideration must therefore be given towhether between banks behaving in a parallel manner there are contacts, or, atleast, exchanges of information on the subject of, inter alia, the rate of the chargesactually imposed for comparable transfers which have been carried out or areplanned for the future and whether, taking into account the conditions of the marketin question, the rate of charge uniformly imposed is no different from that whichwould have resulted from the free play of competition.
En sådan praksis ville, allerede fordi den vedrører internationale transaktioner, kunne påvirke handelen mellem medlemsstater, jf. nævnte artikel, idet begrebet » handel « i denne artikel må fortolkes vidt, således at det også omfatter pengetransaktioner.
Such a practice is capable, precisely because of the fact that it covers international transactions, of affecting 'trade between Member States' within the meaningof Article 85, the concept of 'trade' used in that Article having a wide scope whichincludes monetary transactions.
Den ville påvirke konkurrencen mærkbart, hvis bankernes kunder blev frataget en reel mulighed for at nyde godt af gunstigere tjenesteydelser, som de ville få tilbudt under normale konkurrencevilkår.
It would appreciably affect competition if it deprived the banks' customers of any genuine opportunity to take advantage of serviceson more favourable terms which would be offered to them under normal conditionsof competition.
Dette er et spørgsmål vedrørende faktum, som det alene tilkommer den nationale ret at afgøre påbaggrund af bl. a. de deltagende bankers antal og størrelse, omfanget af overførslerne samt betydningen heraf i forhold til det samlede omfang af overførsler, der foretages fra bankerne i en medlemsstat til en anden.
This is a question of substance which must be decided by thenational court, notably in the light of the number and importance in the market ofthe banks taking part, and the volume of transfers on which the charge in question isimposed as compared with the total volume of transfers made by the banks fromone Member State to another.
På denne måde er der fjernet enhver tvivl, der stadig måtte være tilbage med hensyn til aftaler eller samordnet praksis af privat karakter, hvad enten det er undergivet pengepolitikken eller ej, og som vedrører rentesatser, afgifter, gebyrer og forretningsvilkår.
The Court has thus cleared up any remaining doubts about private-sector agreements and concerted practices in relation to interest rates, charges, commissionsand terms for transactions, whether or not they depend on monetary policy.
For så vidt deres virkninger overskrider de nationale grænser, skal de anmeldes til Kommissionen for at kunne få en eventuel fritagelse i medfør af artikel 85, stk. 3.
Wheretheir effects extend beyond national boundaries, they must be notified to the Commission with a view to possible exemption under Article 85(3).
Ved dom af 11. november 1981 2) afviste Domstolen den sag, som virksomheden International Business Machines (IBM) havde anlagt med påstand om annullation af Kommissionens beslutning om at indlede en procedure om overtrædelse af EØF-traktatens
By its judgment of 11 November 19812 the Court of Justice dismissed asinadmissible the application made by International Business Machines (IBM) for
2) Sag 60/81, endnu ikke offentliggjort i Domssamling; en begæring fra IBM om at udsætte Kommissionens administrative procedure er blevet afvist af Domstolens præsident i en foreløbig afgørelse : jf. kendelse af 7.7.1981, forenede sager 60/81 R og 190/81 R, endnu ikke offentliggjort i Domssamling.
Case 60/81 [1981] ECR, not yet reported; IBM's application for suspension of the Commission's administrative procedure as an interim measure was dismissed by the President of the Court; Joined
POLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER artikel 86 samt af meddelelsen om klagepunkter, som senere var blevet tilsendt virksomheden. den.
48 COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES annulment of the Commission's decision to initiate infringement proceedings under Article 86 of the EEC Treaty and of the statement of objections appertainingthereto.
Ifølge Domstolen, som fuldt ud tilsluttede sig Kommissionens synspunkt, kan disse to retsakter ikke være genstand for et annullationssøgsmål i medfør af EØF-traktatens artikel 173, idet de kun er foreløbige foranstaltninger, der udelukkende har til formål at forberede Kommissionens endelige beslutning.
The Court, which shared in full the Commission's view, stated that the two actscould not be challenged in an action for a declaration that they were void under Article 173 of the EEC Treaty since they were merely intermediate steps taken forthe sole purpose of preparing the Commission's final decision.
Accept af et sådant søgsmål ville kunne tvinge Domstolen til at foretage en vurdering af spørgsmål, som Kommissionen endnu ikke har haft lejlighed til at udtale sig definitivt om, hvilket ville foregribe behandlingen af realitetsspørgsmålene og medføre en sammenblanding af forskellige faser af den administrative og den retlige sagsbehandling.
If the Court were toadmit such an action it might have to arrive at a decision on questions on which the Commission had not yet had an opportunity to state its definitive position andwould as a result anticipate the arguments on the substance of the case, confusingdifferent stages of the administrative and judicial procedures.
Dette ville således være uforeneligt med kompetencefordelingen mellem Kommissionen og Domstolen med de i traktaten fastlagte retsmidler og med retsplejehensyn og hensynet til den rette gennemførelse af Kommissionens administrative procedure.
It would thus beincompatible with the system of the division of powers between the Commissionand the Court and of the remedies laid down by the Treaty, as well as therequirements of the sound administration of justice and the proper course of theadministrative procedure to be followed by the Commission.
Der er sikret en effektiv retsbeskyttelse ved, at virksomhederne kan anfægte Kommissionens endelige beslutning ved et søgsmål, hvorunder de vil have adgang til at fremføre alle fornødne anbringender.
Adequate legal protection is guaranteed by the fact that undertakings may use thejudicial review procedure to challenge the Commission's final decision and it isthen permissible for them to advance all the appropriate arguments.
Domstolen vil da skulle tage stilling til, om der er sket tilsidesættelse af reglerne under den administrative procedure, og om tilsidesættelsen er af en sådan art, at den har betydning for lovligheden af den beslutning, som Kommissionen har truffet ved afslutningen af den administrative procedure.
It is then forthe Court to decide whether anything unlawful has been done in the course of theadministrative procedure and if so whether it is such as to affect the legality of thedecision taken by the Commission on the conclusion of the administrative procedure.
§ 3 — Industriel og kommerciel ejendomsret
§ 3 — Industrial and commercial property
Fire domme afsagt i forbindelse med begæringer om fortolkning af EØF-traktatens artikler 30 og 36 for henholdsvis den tyske højesteret1), den danske højesteret2), Ar- rondissmentsrechtsbank i Rotterdam3
Four rulings on references concerning interpretation of Articles 30 and 36of the EEC Treaty, from the Bundesgerichtshof (Federal German Supreme Court),1 the Hojesteret (Supreme Court of Denmark),2 the Arrondissmentsrechtsbank (District Court), of Rotterdam3 and the Landgericht (Regional Court), Hamburg,4 gave the Court of Justice the opportunity to throw new light on the concept of the exhaustion of industrial and commercial property rights, a general principleof Community law which was established in previous cases.5
') Domaf20.1.1981 (Membran og K-tel International/GEMA, forenede sager 55 og 57/80), Sml. 1981,s. 147.
Joined Cases 55 and 57/80 Membran and K-tel International v GEMA [1981] ECR 147.
3) Dom af 14.7.1981 (Merck/Stephar og Exler, sag 187/80), endnu ikke offentliggjort i Domssamling.
Case 187/80 Merck v Stephar and Exler [1981] ECR, not yet reported.
4) Dom af 3.12.1981 (Pfizer/Eurim-Pharm, sag 1/81), endnu ikke offentliggjort i Domssamling. 5) Jf. bl.a. dom af 8.6.1971 (Deutsche Grammophon Gesellschaft, sag 78/70), Sml.
Case 1/81 Pfizer v Eurim-Pharm [1981] ECR, not yet reported.
Rapport om Konkurrencepolitikken, nr.67; dom af 3.7.1974 (Van Zuylen/Hag, sag 192/73), Sml.
Case 78/70Deutsche Grammophon Gesellschaft [1971] ECR 487;First Report on Competition Policy, point 67; Case 192/73 VanZuylen vHag [1974] ECR 731; Fourth Report on Competition Policy, point
1974, s. 1147 og 1183, Fjerde Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 61; dom af 23.5.1978 (Hoffmann-La Roche/Centrafarm, sag 102/77), Sml. 1978, s. 1139, Ottende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 27; dom af 10.10.1978 (Centrafarm/American Home products, sag 3/78), Sml. 1978, s. 1823, Ottende Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 27.
ECR 1183; Fourth Report on Competition Policy, point 61; Case 102/77 Hoffmann-La Roche v
Dommen i sagen Membran — K-tel rejser det spørgsmål, om indehaveren af en ophavsret til musikalske værker optaget på plader, eller et selskab, der forvalter sådanne rettigheder, af en parallelimportør kan kræve betaling af en afgift svarende til de licens afgifter, der normalt opkræves for markedsføring på det nationale marked, med fradrag af de lavere licensafgifter, der er erlagt i den medlemsstat, hvor pladerne er bragt i omløb af indehaveren eller med dennes samtykke.
The Membran K-tel case involved the question of whether the owner of thecopyright of musical works reproduced on grammophone records, or a companymanaging such rights, may claim from the parallel importer payment of a fee equalto the royalties ordinarily paid for marketing on the national market less the lowerroyalties paid in the Member State where the records were put into circulation bythe copyright owner or with his consent.
I sin tidligere retspraksisJ) understreger Kommissionen for det første, at lydbærere, selv om de indeholder beskyttede musikalske værker, er produkter, for hvilke reglerne om frie varebevægelser gælder.
Further developing its case law1 the Court first emphasized that sound recordings,even if incorporating protected musical works, are products to which the system offree movement of goods applies.
Det følger heraf, at indehaveren af en eneret til fremstilling af plader, som indrømmes ham i henhold til en medlemsstats lovgivning, ikke i henhold til traktatens artikler 30 og 36 kan påberåbe sig denne lovgivning for at modsætte sig indførslen af en vare, der på lovlig måde er bragt på markedet i en anden medlemsstat af indehaveren selv eller med dennes samtykke.
It follows that, by virtue of Articles 30 and 36 ofthe Treaty, the owner of an exclusive right to manufacture grammophone recordspursuant to the law of a Member State cannot rely on that law to prevent the importation of a product which has been lawfully marketed in another Member State bythe owner himself or with his consent.
Der er intet grundlag for i denne henseende at foretage en sondring mellem ophavsret og andre former for industrielle og kommercielle ejendomsrettigheder.
In this regard there is no reason to make adistinction between copyright and other industrial and commercial property rights.
I den foreliggende sag finder Domstolen i øvrigt, at opkrævning af en afgift på produkter, der allerede befinder sig i fri omsætning i fællesmarkedet, bør sidestilles med en ulovlig importbegrænsning, for den ville have til virkning at forstærke den isolering af de nationale markeder, som traktaten tilstræber at fjerne.
With reference to this particular case the Court also held that the collection of a feefor products already in free circulation in the common market is tantamount to anunlawful restriction on imports, for its effect would be to further segregate nationalmarkets whereas the Treaty aims to dismantle such barriers.
Det kan ikke tillades, at der skal betales et supplerende beløb, hvis eneste mål er at neutralisere de prisforskelle, der skyldes de forskellige økonomiske situationer i forskellige medlemsstater og således fjerne den fordel, der for importørerne af lydbærere er forbundet med oprettelsen af fællesmarkedet2).
It could not sanctionpayment of an additional fee for the sole purpose of offsetting price disparitiesresulting from different economic situations in the Member States and thus eliminating the advantage accruing to the importers of sound recordings from the establishment of the common market.2
Såfremt indehaveren af en rettighed beslutter at markedsføre sit produkt i en medlemsstat, hvor patentet ikke er lovligt beskyttet, må han acceptere følgerne af sit valg, hvis produkterne er bragt i fri omsætning inden for fællesmarkedet.
If the owner ofa patent decides to market his product in a Member State where the law does notprovide patent protection for the product in question he must accept the consequences of his choice as regards the free movement of the product within thecommon market.
Han vil da ikke kunne modsætte sig indførslen af dette produkt i en anden medlemsstat, hvor han har et patent.
In that case he may not prevent the importation of this productinto another Member State where he holds apatent.
Denne dom er en vigtig udvikling i forhold til Parke-Davis-dommen3).
The Court's ruling represents asignificant development in relation to the Parke, Davis case.3
2) Efter denne dom forpligtede selskabet GEMA, som i det foreliggende tilfælde varetager udnyttelsen af ophavsrettighederne i Tyskland, sig til ikke længere at opkræve en supplerende afgift på plader, der importeres fra andre medlemsstater, jf. EF-Bull. 3-1981, pkt. 2.1.25.
Case cited supra.2 In the light of this judgment GEMA, which deals with the exploitation of copyright in Germany, gavean undertaking that it would no longer collect an additional fee on sound recordings imported fromother Member States, see Bull.
Dom af 29.2.1968, sag 24/67, Sml. 1968, s. 457, Første Rapport om Konkurrencepolitikken, nr. 60.
EC 3-1981, point 2.1.25.3 Case 24/67 [1968] ECR 55; First Report on Competition Policy, point 60.
Domstolens svar herpå er også negativt. Domstolen bekræfter sin retspraksis i Béguelin-sagen1) og præciserer, at indførsel af en vare, der lovligt er i omsætning i en anden medlemsstat, ikke kan anses som stridende mod god markedsføringsskik eller som uretmæssig konkurrence, idet markedsføringen kun kan få denne karakter på grund af omstændigheder, der er uafhængige af selve indførslen.
Confirming its judgment in the Beguelin case,1 it stated that the actual fact of theimportation of goods which have been lawfully marketed in another Member Statecannot be considered as an improper or unfair act since that description may beattached only to offer or exposure for sale on the basis of circumstances distinctfrom the importation itself.
Domstolen bemærker desuden, at aftaler mellem private i intet tilfælde kan medføre en undtagelse fra traktatens ufravigelige bestemmelse om frie varebevægelser.
Furthermore, it remarked that it is impossible in anycircumstances for agreements between individuals toderogate from the mandatoryprovisions of the Treaty on the free movement of goods.
Heraf følger, at en aftale, der forbyder indførsel til en medlemsstat af en vare, ikke kan påberåbes eller tages i betragtning ved afgørelsen af, om markedsføringen af denne vare strider mod god markedsføringsskik eller har karakter af uretmæssig konkurrence.
An agreement prohibitingthe importation of these goods could therefore not be relied upon or taken intoconsideration in order to classify the marketing of such goods as an improper orunfair commercial practice.