natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den pågældende foranstaltning inde bar ifølge Domstolens opfattelse en begrænsning af samhandelen mellem EF-Lande-ne uden at være begrundet i hensynet til befolkningens sundhed.
The legislation in question, however, restricted intra­Community trade without being justified by the pro­tection of public health.x
I sag 266/87 2) statuerede Domstolen, at begrebet »foranstaltninger« i henhold til EØF-Traktatens artikel 30 vil kunne omfatte retsakter udstedt aï faglige organisationer, der fastsætter etiske regler for fagets udøvere, og under hvilke der er oprettet et nævn, som i medfør af national lovgivning er tillagt disciplinære beføjelser, herunder beføjelse til at lade autoriserede udøvere af faget slette af erhvervsregisteret.
In The Queen ν Royal Pharmaceutical Society of Great Britain the Court held that measures adopted by a professional body such as the Pharmaceutical Society of Great Britain, which lays down rules of ethics applicable to members of the profession and has a Committee upon which national legislation has conferred disciplinary powers that can involve removal from the register of persons authorized to practise the profession, may constitute 'measures' within the meaning of Article 30 of the Treaty.2
Domstolen3) har fortolket protokollen vedrørende den tyske indenrigshandel, idet den fastslog, at denne er til hinder for, at medlemsstaterne træffer foranstaltninger, som retligt eller faktisk medfører, at indførelse til deres område af varer, som hidrører fra Forbundsrepublikken Tyskland, men som har oprindelse i Den Tyske Demokratiske Republik, fuldstændig forhindres, bortset fra det undtagelsestilfælde, hvor genudførsler fra Forbundsrepublikken Tyskland af varer med oprindelse i Den Tyske Demokratiske Republik ville kunne udgøre en trussel for en medlemsstats økonomi som helhed.
In Schäfer Shop BV ν Minister van Economische Zaken the Court interpreted the Protocol on German Internal Trade as prohibiting Member States from taking measures which would have the effect de jure or de facto of creating an absolute bar to the entry into their territory of goods coming from the Federal Republic of Germany but originating in the German Democratic Republic, save in the exceptional case where the re­exportation from the Federal Republic of Germany of goods originating in the German Democratic Republic would constitute a threat to a Member State's economy, taken as a whole.
Ifølge Domstolen er protokollen derimod ikke til hinder for, at medlemsstaterne indfører en ordning med forudgående importtilladelser, selv hvis denne har generel karakter, på betingelse af, at en sådan ordning i praksis er det eneste middel til at imødegå de forstyrrelser, som kan være en følge af den tyske indenrigshandel for de andre medlemsstaters økonomi.
However, the Protocol does not preclude the introduction by Member States of a prior authorization system, even of a general nature, provided that that system constitutes in practice the only appropriate means of tackling any disturbances arising for the economies of the other Member States as a result of German internal trade.
Under en sådan ordning må importtilladelsen ikke være skønsmæssig, men det skal ved behandlingen af hver enkelt ansøgning vurderes, hvilken betydning den pågældende indførsel rent faktisk kan have for den berørte erhvervsgren.
Under such a system, authorization to import must not be discretionary: each application must be assessed in the light of the actual impact which the importation in question may have on the economic sector concerned.3
I en dom afsagt den 11. april2) fremkom Domstolen med en række meget vigtige præciseringer vedrørende EF's konkurrencelovgivnings anvendelse på lufttransport.
In its judgment in Ahmed Saeed Flugreisen the Court shed considerable light on competition law as it applies to air transport.
Domstolen fandt, at EØF-Traktatens artikel 86 direkte og i fuldt omfang gælder for hele luftfartssektoren, og dette uanset at der ikke er vedtaget gennemførelsesbestemmelser i henhold til Traktatens artikel 87.
It ruled that Article 86 of the EEC Treaty is directly and fully applicable to air transport, even if implementing measures have not been adopted under Article 87.
Hvad angår afgrænsningen af det relevante marked fastslog Domstolen, at det afgørende kriterium var, om en flyrute på en bestemt strækning er afså speciel karakter i forhold til alternative transportmidler, at disse kun i ringe omfang er substituerbare med den pågældende flyrute og kun i meget ringe omfang konkurrerer hermed.
As to the definition of the relevant market, the Court decided that the test to be employed is whether the scheduled flight on a particular route can be distinguished from possible alternative means of transport by specific characteristics as a result of which it is not interchangeable with those alternative means of transport and is largely shielded from competition from them.
I henhold til Domstolen kan aftalte priser for be fordring med rutefly under visse omstændigheder udgøre misbrug af en dominerende stilling på det pågældende marked, især når en virksomhed, som indtager en dominerende stilling, har kunnet tvinge andre transportvirksomheder til at anvende urimeligt høje eller lave priser eller udelukkende at anvende én billetpris på en bestemt rute.
In the Court's opinion, the application of tariffs for scheduled flights on the basis of agreements may, in certain circumstances, constitute an abuse of a dominant market position, in particular where a dominant carrier succeeds in imposing on other carriers the application of excessively high or excessively low tariffs or the application of only one tariff on a given route.
Følgelig kan de nationale myndigheder erklære sådanne aftaler for ugyldige, også selv om de finder anvendelse på beflyvninger mellem lufthavne i EF-landene og lufthavne i tredjelande.
Consequently, the agreements may be declared void by national authorities even where they apply to flights between airports in the Member States and airports in other countries.2
Domstolen3) frifandt Kommissionen i en sag anlagt af selskabet Hoechst, der havde nedlagt påstand om annullation af tre kommissionsbeslutninger, der havde re lation til spørgsmålet om Kommissionens kontrolbeføjelser i forbindelse med konkurrencebegrænsende aftaler.
In Hoechst AG ν Commission the Court dismissed the actions brought by Hoechst for the annulment of three Commission decisions adopted in the context of investigations by Commission officials into anti­competitive agreements. In its judgment, it defined the scope of and limits to the powers of investigation of Commission inspectors.
I dommen præciserede Domstolen rækkevidden af og begrænsningerne i den beføjelse til at foretage kontrolundersøgelse, der tilkommer Kommissionens embedsmænd.
In the Court's view, the right of access to business premises would be deprived of practical effect if Commission inspectors were to be able only to request the production of documents which they were in a position to identify in advance.
Uden en sådan mulighed ville det være umuligt for Kommissionen at indsamle de for kontrolundersøgelsen nødvendige oplysninger.
411 presented to them the documents they request and to enter the premises they indicate.
Derimod kan Kommissionens embedsmænd ikke tiltvinge sig adgang til lokaler eller tvinge virksomhedens personale til at give dem en sådan adgang, ligesom de ej heller kan foretage ransagning uden forudgående tilladelse fra de for virksomheden ansvarlige.
On the other hand, they may not gain access to premises by force or compel the staff to afford them access, or conduct a search without the permission of the company management.
Dersom den på gældende virksomhed modsætter sig noget sådant, kan Kommissionens embedsmænd - uden virksomhedens medvirken - søge alle de nødvendige oplysninger med bistand fra de nationale myndigheder.
If the company refuses to submit to the investigation, the Commission inspectors may seek, without the company's cooperation, all the necessary information with the help of the national authori­ties.
Medlemsstaterne er nemlig forpligtede til at sikre, at Kommissionens indskriden kan gennemføres effektivt - vel at mærke under overholdelse af de procedure mæssige formaliteter, der er nødvendige for at sikre overholdelse af virksomhedernes rettigheder.
It is for each Member State to determine the conditions under which the Commission is to be assisted, the Member States being required to ensure the effectiveness of the Commission's action while safeguarding companies' rights by means of appropriate procedural formalities.
Kommissionen skal for sit vedkommende overholde de proceduregarantier, der ifølge national ret gælder på dette område, og påse at den i henhold til national ret kompetente myndighed er i besiddelse afalle de oplysninger, der er nødvendige, for at den kan udføre sin kontrolopgave.
The Commission, for its part, must have due regard for the procedural safeguards laid down by national law and ensure that the competent national authority is apprised of all the facts needed to exercise supervision.
Den nationale myndighed kan ikke lade sin egen vurdering af, om de anordnede kontrolundersøgelser er nødvendige, træde i stedet for Kommissionens.
That authority may not, however, substitute its own assessment of the necessity of the investigation for that of the Com­mission.1
I to domme afsagt den 17. oktober ') fastslog Domstolen, at det ikke var nød vendigt, at man i en beslutning om foretagelse af en kontrolundersøgelse nærmere angav det relevante marked og ejheller den retlige kvalifikation og datoen for over trædelsen, forudsat at en sådan beslutning indeholder de væsentligste elementer, der er foreskrevet i Rådets forordning (EØF) nr. 17 af 6. februar 1962 2).
Commission decision ordering an investigation did not have to state the relevant market, or the legal description of the suspected infringement, or the date on which the infringement was thought to have taken place, provided the decision did set out the essential information required by Council Regulation No 17.2
Domstolen fast slog endvidere, at man ikke kan forbyde Kommissionen at indlede en undersøgelse med henblik på at kontrollere rigtigheden af oplysninger, som den tilfældigvis var blevet bekendt med i forbindelse med en tidligere kontrolundersøgelse.
The Commission could not be prevented from making inquiries in order to verify information which had come to its knowledge in the course of an earlier investigation in another matter.
En sådan be grænsning ville nemlig gå videre end nødvendigt for at værne om forretningshemmeligheden og retten til kontradiktion og følgelig underkaste Kommissionen en ubegrundet begrænsning i løsningen af dens opgave.
To debar it from doing so would go beyond what was necessary to preserve confidentiality and the right to a fair hearing, and would unjustifiably obstruct the Commission in the performance of its duties.3
1 ) Dom af 17.10.1986 (Dow Benelux/Kommissionen, sag 85/87); dom af 17.10.1989 (Dow Chemical Iberica m.ß./Kommissionen, forenede sager 97-99/87); EFT C 285 af 11.11.1989. 2) EFT 13 af 21.2.1962.
EC 9­1989, point 2.1.44. OJ 13,21.2.1962. „, . , Case 85/87 Dow Benelux ν Commission: OJ C 288, 16.11.1989; Joined Cases 97 to 99/87 Dow Chemical Ibèrica and Others ν Commission: OJ C 285, 11.11.1989.
I to præjudicielle sager 2) tog Domstolen stilling til spørgsmålet om, hvorvidt gensidige repræsentationskontrakter, der var indgået mellem nationale copyrightselskaber var gyldige i henhold til EØF-Traktatens artikel 85 og 86.
In Sacem and Tournier the Court gave two preliminary rulings on the validity, in the light of Articles 85 and 86 of the Treaty, of reciprocal represen­tation contracts concluded between national copyright management societies.
Efter at have fore taget en nærmere analyse af disse kontrakters indhold fastslog Domstolen, at der var tale om tjenesteydelseskontrakter, som ikke i sig selv begrænser konkurrencen på en sådan måde, at de er omfattet af forbuddet i Traktatens artikel 85, stk. 1.
After analysing the content of the contracts, the Court stated that they were contracts for the supply of services which did not in themselves restrict compe­tition in such a way as to fall within the prohibition contained in Article 85(1).
Dog fastslog Domstolen, at en samordnet praksis mellem nationale copyrightselskaber der med førte, at udenlandske brugere systematisk nægtedes direkte adgang til selskabernes re pertoire, ville kunne være af konkurrencebegrænsende karakter, der kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne.
However, any concerted practice between national copyright management societies which had the effect of systematically denying foreign users direct access to their repertoire would constitute a restrictive practice likely to affect trade between Member States.
Men det tilkommer de nationale domstole at tage stilling til, hvorvidt der foreligger ulovlig samordnet praksis.
It was for the national courts to determine whether any prohibited concerted action had in fact taken place.x
I en dom afsagt den 2. februar3) tog Domstolen stilling til den påstand - baseret på princippet om den berettigede forventning - som de tyske myndigheder hav de fremsat som begrundelse for ikke at kræve støtte tilbagebetalt, som af Kommissionen var fundet uforenelig med EØF-Traktaten.
In Case 94/87 Commission ν Germany the Court examined the argument put forward by the German authorities that the principle of legitimate expec­tation justified the non­recovery of aid which the Commission had considered to be incompatible with the Treaty.
Domstolen fastslog, at det fremgik af dens hidtidige retspraksis, herunder navnlig dommen af 15. januar 1986 4), at det ene ste anbringende, som kan påberåbes, er, at det er absolut umuligt at gennemføre be slutningen korrekt, og at de relevante nationale bestemmelser i det foreliggende til fælde måtte anvendes på en sådan måde, at det ikke var umuligt at gennemføre den tilbagebetaling, der krævedes i henhold til fællesskabsretten.
The Court recalled that, according to its case­law, and in particular its judgment in Case 52/84 Commission ν Belgium,2 the only possible defence was the absolute impossibility of implementing the decision correctly and that in the case in point the relevant provisions of national law would have to be applied so as not to make the recovery required by Community law impossible.3
207 af 12.8.1989. -1) Dom af 2.2.1989 (Kommissionen/Forbundsrepublikken
He sought compensation from the French State.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
In its judgment, the Court stressed that Article 7 of the Treaty requires that persons who are in a situation governed by Community law be
En britisk statsborger havde været udsat for et overfald under et kort ophold i Paris.
INTERPRETATION AND APPLICATION OF THE SUBSTANTIVE RULES OF COMMUNITY LAW
Gerningsmændene havde ikke kunnet identificeres, og den britiske statsborger fremsatte derfor krav om erstatning til den franske stat.
413 treated perfectly equally with nationals of any Member State they are visiting.
Ifølge Domstolen følger den ret til ligebehandling di rekte af EF-retten og kan ikke gøres betinget af bopæl eller gensidighedsaftaler.
The right to equal treatment was conferred directly by Community law and could not be made conditional upon the holding of a residence permit or the existence of a reciprocal agreement.
Dom stolen udtalte2), at turister skal opfattes som modtagere af tjenesteydelser, og fastslog, at når fællesskabsretten giver personer ret til at rejse til en anden medlemsstat, må be skyttelsen af denne persons integritet inden for den pågældende medlemsstat på lige fod med indenlandske statsborgere og de personer, der har bopæl dér, anses for at ud gøre en uadskillelig bestanddel af denne ret til at bevæge sig frit.
The Court confirmed that tourists must be considered to be recipients of services1and that, where Community law guarantees a person the freedom to go to another Member State, the protection of that person in the Member State concerned, on the same basis as nationals and other persons residing there, is a corollary of this freedom of movement.2
Domstolen har i sag 321/873) fastslået, at den praksis, hvorefter de nationale myndigheder udøver kontrol ved indrejse til statens område, og hvor personer, der har ret til ophold i Fællesskabet, pålægges pligt til altid at være i besiddelse af opholds- el ler bopælsbevis »efter omstændighederne kan udgøre en hindring for den frie be vægelighed for personer inden for Fællesskabet, som er et grundlæggende princip i Traktaten«.
In Case 321/87 Commission ν Belgium the Court agreed that the practice whereby inspections on entry into the territory of a Member State are carried out by the national authorities to verify compliance with the obligation imposed on those entitled to right of abode in the Community always to be in possession of their residence or establishment permit may constitute, depending on the circumstances, an obstacle to the free movement of persons in the Community, which is a fundamental principle of the Treaty.
Ifølge Domstolen hindres den frie bevægelighed, når kontrol udføres systematisk, vilkårligt eller unødigt restriktivt.
In the Court's view, that would be so if the inspections were carried out systematically or arbitrarily or were unnecessarily restrictive.
Men Domstolen gav dog ikke Kommissionen medhold, da de nationale myndigheders kontrol i det foreliggende tilfælde havde karakter af en ikke-systematisk stikprøvekontrol.
The Court nevertheless dismissed the Commission's application as in the case in point the inspections were carried out by the national authorities sporadically and non­systematically.3
Domstolen har statueret4), at EØF-Traktatens artikel 48, stk. 2, er til hinder for anvendelse af en national bestemmelse om tidsbegrænsning af universiteters ansættelse af lektorer i fremmedsprog, såfremt der principielt ikke er fastsat en sådan til—
In Allué and Coonan ν Università di Venezia the Court declared incom­patible with Article 48(2) of the EEC Treaty a national provision on the status of the teaching staff of universities which sets a limit on the duration of employment of foreign­language lecturers if there is, as a rule, no such limit with regard to other workers.
4) Dom af30.5.1989 (Pillar Allué og Carmen Coonan/Universitetet i Venezia, sag 33/88); EFT C 160 af27.6.1989.
Case 33/88: OJ C 160, 27.6.1989.
41 6 FÆLLESSKABSRETTEN
COMMUNITY LAW
V-2 svarende begrænsning for universiteternes andre arbejdstagere. Domstolen fastslog, at en person, der bestrider en universitetsstilling, hverken direkte eller indirekte kan siges at udøve offentlig myndighed.
State under a scheme such as the WSW (Dutch Act on the provision of work for social reasons), in which the activities carried on are merely a means of retraining or reintegration, cannot on that basis alone be regarded as a worker for the purposes of Community law.
I en dom afsagt den 28. november2) tog Domstolen stilling til spørgsmålet om, hvornår et krav om, at en arbejdstager behersker et bestemt sprog (i det foreliggende tilfælde gælisk, der er Irlands første officielle sprog) kan anses for berettiget i henhold til EF-retten på grund afarten af den pågældende beskæftigelse.
In Groener the Court had to rule on the circumstances in which a requirement that a worker must have a knowledge of a specified language (in this case Irish, the first official language of Ireland) might be justified in Community law by the nature of the work involved.
Domstolen konkluderede, at en fast stilling som lærer i en offentlig undervisningsinstitution er en be skæftigelse, der kan berettige et krav om kendskab til et bestemt sprog, så meget desto mere som dette krav indgår som led i en politik, der tager sigte på at fremme det nationale sprog, der samtidig er det første officielle sprog samt, at dette sprogkrav hånd hæves på en rimelig og ikke diskriminerende måde.
The Court said that a permanent teaching post in a public educational establishment could properly be made subject to a linguistic knowledge requirement, where that requirement formed part of a policy of promoting a language which as the national language was the first official language, and was applied in a proportionate and non­discriminatory manner.2
Domstolen har domfældet3) Italien, fordi dette land havde opretholdt en midlertidig momsfritagelse i forbindelse med støtte til jordkælvsofre, til trods for at den frist, som Rådet havde fastsat herfor, var udløbet.
In Case 203/87 Commission ν Italy the Court found against Italy for maintaining, beyond the date authorized by the Council, a temporary derogation from VAT arrangements in the context of aid to earthquake victims.
Domstolen afviste Italiens påstand om, at Italien korrekt havde beregnet de indtægter, der tilkommer Fællesskabet som
The Court did not accept the line of argument advanced by Italy that it had correctly calculated the Community's own resources and had not infringed the sixth VAT Directive (77/388/EEC)3since the Directive sought only to achieve the uniform collection of own resources in all the Member States.
Dom af 24.2.1989 (Kommissionen/Italien, sag 203/87); EFT C 68 af 18.3.1989.
OJ L 145, 13.6.1977; Eleventh General Report, point 219. OJ C 68, 18.3.1989.
417 egne indtægter, således at der ikke var tale om nogen tilsidesættelse af det sjette momsdirektiv '), eftesom formålet med dette direktiv udelukkende var at sikre en ensartet opkrævning af egne indtægter i samtlige medlemsstater.
Page 417
) fastslået, at den franske afgift på spilleautomater og forlystelsesafgifter, der blev opkrævet ved siden af momsen på spilleautomater er forenelig med EF-retten. På linje med sin hidtidige retspraksis 3) statuerede Domstolen, at disse afgifter ikke var at betragte som omsætningsafgifter, hvorfor de kunne opkræves i henhold til sjette momsdirektivs artikel 33.
415 municipal tax on entertainments which, besides VAT, are levied in France on automatic gaming machines are compatible with Community law.
I en anden dom, der også vedrørte fortolkningen af artikel 33 i momsdirektivet 4) fastslog Domstolen, at den særligeforbrugsafgift for personbiler, der var blevet indført ved nederlandsk lovgivning, ikke var uforenelig med de fællesskabsretlige be stemmelser.
In the case of Wisselink en Co BV and Others ν Staatssecretaris van Financiën, concerning the interpretation of the same provision, the Court ruled that the special consumption tax on passenger cars levied in the Netherlands is not incompatible with Community law.
Domstolen henviste til det princip, hvorefter spørgsmålet om en national afgifts forenelighed med fællesskabsretten ikke afhænger af afgiftens betegnelse eller af det interne retsinstrument, hvorved den er blevet indført i national lovgivning, men derimod af afgiftens objektive karakteristika, og statuerede, at fællesskabsretten ikke på det nuværende stadium indeholdt nogen specifik bestemmelse, der udelukkede eller begrænsede medlemsstaternes mulighed for at indføre andre afgifter end om sætningsafgifter, jf. artikel 33 i det sjette momsdirektiv.
Underlining the principle that the compatibility of a national tax with Community law depends, not on its name or the domestic legislative means by which it was incorporated into national law, but on its objective characteristics, the Court stated that Community law as it stands contains no specific provision designed to exclude or limit Member States' rights to introduce taxes other than turnover taxes, as defined in Article 33 of the sixth VAT Directive.
Domstolen konstaterede i det foreliggende tilfælde, at den nederlandske afgift ikke havde karakter af en generel af gift og ikke påhvilede omsætningen af varer og tjenesteydelser på en måde, der kan sammenlignes med den, der er karakteristisk for moms.
In the case in point, the Court found that the Dutch tax is not a general tax and is not imposed on the occasion of the movement of goods and services in a manner comparable to VAT.
Domstolen konkluderede, at denne afgift ikke var i strid med den fælles momsordning og ikke havde karakter af en omsætningsafgift.
It concluded that the tax does not jeopardize the functioning of the common system of VAT and therefore does not display the characteristics of a turnover tax.3