natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— behovet for flere og bedre strukturerede erhvervsmæssi ge investeringer og gunstigere vilkår for mere omfattende (men dog ikke inflationsskabende) finansiering, især inden for Fællesskabets egne finansielle rammer;
(i) the need for more and better structured productive investment, and the creation of favourable conditions for more abundant (but not inflationary) financing, notably in the financial framework of the Community ;
— behovet for at fortsætte bestræbelserne på at nedbringe afhængigheden på energiområdet;
(ii) the need to continue the drive to reduce energy dependence ;
— behovet for at fjerne de resterende hindringer inden for det fælles marked, som stadig på visse områder bevirker, at Fællesskabet endnu ikke udgør en velegnet ramme for at fremme produktion på europæisk plan.
Beyond these requirements, which mainly concern the short run, all the Community countries are still faced with the need to speed up the adjustment of their economic structures, to improve acutely difficult employment problems, and, in the medium term, avoid a decline, even a relative decline, in living standards.
En kombination af disse to former for strategi skulle være til gavn for hele Fællesskabet; en mere dynamisk politik i lande med en stabil økonomisk situation vil være til fordel for de øvrige lande, hvor den øgede stabilitet, der følger af en fornuftig og forsigtig økonomisk politik, vil få »spillover«virkninger.
These matters were dealt with in European Economy No 14 (see in particular pp. 12-19: Annual Economic Report, and pp. 39-43 : Annual Economic Review). Particular emphasis
Udviklingslandene og den internationale gældsætning
Problems of economic policy
Udviklingslandene og den internationale gældsætning
International debt and less developed countries
Lån til økonomisk udvikling lande er blandt de mere velstillede udviklingslande.
Borrowing for economic development medium and longterm debt and most of these are among the more developed of these countries.
Selv inden for denne gruppe af lande er udlandsgælden stærkt koncentreret på 4 eller 5 store låntagere — især i Latinamerika.
Even within this group there is a heavy concentration of external debt on four or five big borrowers—particularly in Latin America.
Gældsproblemerne er imidlertid ikke begrænset til de lande, der er i hastig udvikling: også de østeuropæiske lande og nogle af de allerfattigste lande i verden har haft tilbagebetalingsproblemer.
The debt problem is not confined to the rapidly industrializing countries: Eastern Europe and some of the very poorest countries in the world have had debt repayment problems.
Størstedelen af de meget fattige landes gæld er finansieret af stater eller internationale institutioner, mens de nyligt industrialiserede udviklingslande og de østeuropæiske lande har optaget en betydelig del af deres lån i det internationale banksystem, der er blevet hårdt ramt af disse landes tilbagebetalingsproblemer.
Most of lhe debt of very poor countries is held by governments or international institutions, whereas much of the debt of the industrializing and East European countries is owed to the international banking system, on which their servicing difficulties have had a big impact.
I 1982 var ca. 60 % af den samlede mellem- og langfristede gældt finansieret af de private kapitalmarkeder, herunder især bankerne.
About 60% of total outstanding medium and longterm debt in 1982 was owed to private capital markets, mainly to banks.
For mange udviklingslande er udenlandsk kapital ikke blot en forudsætning for at kunne udnytte egne ressourcer og etablere industrier, men også for at kunne opbygge de nødvendige infrastrukturer.
Many less developed countries depend on external capital not only for the development of their resources and for the establishment of an industrial sector but also for building up an infrastructure for those industries.
Gældsætningen stiger ofte i takt med udviklingen, fordi især private långivere i udlandet er rede til at yde flere kreditter, efterhånden som landet formår at etablere en indkomstskabende industri.
The level of external indebtedness often increases with the level of development because, as a country acquires the industrial capacity to generate income, there is an increased willingness to lend, particularly from external private sources.
Det er således ofte de mere velstillede udviklingslande, der modtager og er afhængige af en omfattende kapitaltilstrømning fra udlandet.
Thus the more advanced developing countries often attract and depend upon very substantial capital inflows.
Indtil for nylig gav den øgede gældsætning ikke anledning til generel bekymring, men blev betragtet som et specifikt problem for en række enkeltlande.
Until recently the growth of indebtedness did not lead to general concern but was treated as a series of individual country problems.
I det forløbne år har visse landes tilbagebetalingsvanskeligheder dog affødt mere udbredt bekymring, både på grund af problemernes størrelse og de mulige konsekvenser for det internationale banksystem.
However, over the past year debt repayment difficulties have created a more widespread anxiety, both because of their extent and because of their effects on the international banking system.
Baggrunden for gældsproblemerne
Origin of the present debt problem
Denne udvikling har ført til øget låntagning på kommercielle vilkår i en periode med stejlt stigende rentesatser.
These developments have increased the extent to which debt has been incurred on commercial terms and have done so in a period of strongly rising interest rates.
Den gennemsnitlige rente på udviklingslandenes gæld er steget fra 7,6 % i 1979 til 11,3 % i 1982.
The average interest rate of the debt of developing countries has risen from 7,6% in 1979 to 11,3% in 1982.
Selv om stigningen i renteudgifterne har ramt alle lande, er de lande, der fortrinsvis har lånt i de private banker, blevet hårdest ramt, fordi en betydelig del af deres lån er optaget til variabel rente.
While all have been affected by the rise in interest costs, those countries which have relied heavily on private bank financing have been even harder hit as much of their debt is on a floating rate basis.
Således steg de nyligt industrialiserede landes gennemsnitlige renteugifter fra 9,7 % i 1979 til 14,7 % i 1982.
Thus the newly industrialized countries saw their average interest cost rise from 9,7% in 1979 to 14,7% in 1982.
Det var igen de største låntagere, der blev hårdest ramt: i 1982 tegnede Argentina, Brasilien, Sydkorea og Mexico sig for 84 % af udviklingslandenes — ekskl. OPEC-landene — samlede nettogæld, der var optaget til variabel rente.
Again lhe big borrowers were affected most: in 1982, Argentina, Brazil, South Korea and Mexico accounted for 84% of the total net floating rate debt among LDCs. excluding OPEC countries.
Ganske vist bærer den kraftige stigning i renteudgifterne, kombineret med nedgangen i eksportindtægterne som følge af den økonomiske krise, hovedansvaret for betalingsvanskelighederne, men for nogle lande har væksten i den kortfristede gæld (gæld med en løbetid på under ét år) været en yderligere kilde til problemer.
While the sharp rise in interest costs combined with the effects of the recession on export earnings are largely responsible for debt servicing problems there is also another factor which has been a source of difficulty for some of the borrowing countries, namely the growth in short-term debt (i.e. debt with an initial maturity of less than one year).
I midten af 1982 havde de ikkeolieproducerende udviklingslande en kortfristet bruttogæld til bankerne på i alt 130 mia USD.
Total short-term debt of the non-OPEC LDCs to banks amounted to USD 130 000 million gross in mid1982.
Baggrunden for udviklingslandenes nuværende gældsproblemer er de to olieprischok og den kraftige udvidelse af bankernes långivning, som fandt sted sideløbende hermed.
The origins of the present world debt situation are the two oil shocks and the parallel big surge in bank lending to less developed countries (LDCs).
Mens opsvinget i industrilandene efter det første olieprischok sammen med den globale inflation bidrog til at mindske udviklingslandenes underskud over for udlandet — hvorved kreditværdigheden fremstod omtrent uændret — blev deres gældsakkumulering efter det andet olieprischok ledsaget af en markant forringelse af tilbagebetalingsevnen: i de 21 udviklingslande med størst udlandsgæld nåede rente- og afdragsbetalinger i forhold til eksportindtjeningen op på 75 % i løbet af 1982 efter at være steget fra 35 % i 1975 til 50 % i 1979.
While the recovery in the industrial countries after the first oil shock, together with world inflation, contributed to the narrowing of LDC external deficits—so that there was little deterioration in their creditworthiness—the building-up of LDC debt after the second oil shock was accompanied by a marked deterioration in their debt servicing capacity : for the 21 major LDC borrowers the ratio of total debt service to exports, which had increased from 35% in 1975 to 50% in 1979, climbed to 75% during 1982.
Forværringen af udviklingslande nes gældssituation efter det andet olieprischok skyldtes det ringere internationale økonomisk klima: i modsætning til 1973/ 1974 slog de vigtigste industrilande ind på en kraftig inflationsbekæmpelse, der primært gav sig udslag i en meget stram pengepolitik, som ofte bragte den nominelle rente og realrenten (der afspejler de reelle låneudgifter) op på rekordhøje niveauer.
The deterioration of the LDC debt situation subsequent to the second oil price explosion was due to a more difficult global environment : in contrast to 1973/74, major industrial countries implemented stricter antiinflationary policies, mainly firmly restrictive monetary policies with a parallel increase of nominal and real interest rates (which represent the true cost of borrowing) often to record levels.
Denne politik reducerede industrilandenes importefterspørgsel og førte til lavere vækst og forringede bytteforhold i udviklingslandene. landene.
This policy reduced import demand in industrial countries, leading in the LDCs to slower growth and deterioration of their terms of trade.
Selv om denne gæld i mange tilfælde modsvares af kortfristede fordringer, er nogle lande, især i Latinamerika, af likviditetsmæssige årsager stærkt afhængige af kortfristet låntagning.
While in many cases this is offset by corresponding short-term assets, in other cases there is a heavy dependence on short-term debt for liquidity, particularly by the Latin American countries.
Hvis man tager hensyn til behovet for refinansiering af kortfristet gæld, som ikke indgår i de traditionelle beregninger af gældsnøgletal, er det således klart, at nogle debitorlande må have et meget stort bruttofinansieringsbehov, hvis de skal kunne holde udlandsgælden nede på det nuværende niveau, dække det løbende betalingsbalanceunderskud og overholde deres afdragsforpligtelser over for udlandet.
Thus when the need to roll over short-term debt, which is not included in the traditional debt service ratio, is taken into account, the gross financial requirements of some of the debtors lo maintain existing debt levels and to meet current account deficits and servicing costs are very large.
For nogle af landene i Latinamerika er det blevet anslået, at udgifterne til renter og afdrag, herunder fornyelse af kortfristet gæld, i dag ligger væsentligt højere end de samlede indtægter fra eksport af varer og tjenester.
For some of the Latin American countries it has been estimated that servicing costs, including roll-over of short-term debt, now amount to substantially more than total receipts from exports of goods and services.
De ikkeolieproducerende udviklingslande har øget deres mellem- og langfristede gæld fra 75 mia USD i 1971 til omkring 520 mia USD i 1982.
The outstanding medium and longterm debt of non-OPEC developing countries has expanded from USD 75 000 million in 1971 to an estimated USD 520 000 million in 1982.
Tilbagebetalingerne (afdrag og renter) er steget endnu kraftigere fra 9,5 mia USD til 98 mia USD, svarende til over 20 % af indtægterne fra eksport og tjenester.
The cost of servicing this debt (interest and amortization) has risen even more rapidly from USD 9 500 million to USD 98 000 million, equal to over 20% of receipts from exports of goods and services.
Og dog er det hverken gældens størrelse eller den stigende afdragsbyrde, som er kilden til problemerne, men derimod gældens koncentration på de nyligt industrialiserede udvikling slande.
It is neither the absolute size of the debt, however, nor the growth in debt service payments overall which has led to problems but rather its concentration in the newly industrialized developing countries.
De ti største debitorlande tegner sig for mere end 50 % af den samlede mellem- og langfristede gæld, og de fleste af disse
The 10 largest debtors account for over 50% of total
Udviklingslandenes stigende vanskeligheder med at overholde deres finansielle forpligtelser har skabt alvorlige problemer for de internationale banker; den manglende evne til at overholde tilbagebetalingsfristerne har reduceret kvaliteten af bankernes udlånsporteføljer og indsnævret de traditionelle risikomargener.
The growing difficulties of the borrowing countries in meeting their financial obligations have created severe problems for the international banks; their inability to meet repayment schedules has lowered the quality of loan portfolios and put at risk the traditional prudential ratios.
Endvidere har den øgede anvendelse af interbank-finansiering og international lånesyndikering skabt frygt for, at låntagernes tilbagebetalingsproblemer ikke kun vil kunne ramme et begrænset antal banker, men derimod kunne mærkes over en bred front.
Furthermore, because of the growth in interbank financing and of international syndicated lending, there have been fears that difficulties arising from repayment problems of borrowers would not be confined to a limited number of banks, but would become widespread.
Selv om de seneste års bankkrak ikke står direkte i forbindelse med udviklandenes afdragsvanskeligheder, har de
Bank failures in recent years, although not directly connected to LDC
Økonomien i Fællesskabet dog sat fokus på de problemer, som vil kunne opstå.
The Community economy debt servicing, have illustrated the potential problems.
Risokoen i forbindelse med væksten i udviklingslandenes gæld er blevet større, fordi bankerne på samme tid står over for stigende vanskeligheder i deres indenlandske kreditgivning som følge af den økonomiske krise.
The risks arising from the growth of developing countries' debt have been exacerbated by the fact that they have occurred at a time when banks were facing increasing difficulties in their domestic loan portfolios as a result of the recession.
største låntagere blandt udviklingslandene at opnå normal adgang til lånemarkederne (banklån), må deres tilpasningsbe­stræbelser i en årrække ledsages af en form for finansiel støtte fra officielle finansieringsinstitutioner.
adjustment efforts of the borrowing countries must be accompanied for several years by some form of financial assistance provided by official lending institutions.
De seneste bestræbelser på at tilføre ny kapital til IMF for at forbedre likviditeten (kvoteforhø­jelser, udvidelse af Den almindelige Låneoverenskomst, GAB), er et første skridt i retning af at genoprette stabiliteten.
To this end recent moves to improve, by means of funding operations (increase in IMF quotas, enlargement of the GAB), the liquidity of the IMF are a first step on the road back to stability.
Problemerne forværres yderligere af, at debitorlandene konstant har behov for at optage nye lån og omlægge eksisterende gæld.
The problem is made worse by the continuing need of the debtors for new financing and roll-over of existing debt.
Visse bankers uvilje mod fortsat at yde nye kreditter, eller deres ønske om at nedskære långivningen kraftigt, har haft stærkt negative konsekvenser for udsigterne til en vækst i verdenshan­delen, og har endvidere forstærket truslen mod det internationale banksystems stabilitet.
The lack of willingness of certain banks to continue lending, or a desire to reduce lending substantially, has had strong negative effects on the prospects for world trade growth, as well as increasing the danger to the stability of the international banking system.
Gennem fastsættelse af vilkår, der tager sigte på at genoprette nødstedte låntageres kreditværdighed, er IMF med til at skabe den sikkerhed, der kan tilskynde de private banker til at yde deres nødvendige bidrag til overvindelse af debitorlandenes akutte likviditetsproblemer.
By imposing conditions designed to re-establish the credit worthiness of borrowers in difficulty, the IMF provides an assurance for commercial banks, which encourages them to make their needed contribution to the 'liquidity bridge' for debtor countries.
Det er i denne forbindelse vigtigt, at alle banker — internationale, nationale og regionale — er med og sikrer udviklingslandene ny kapital, for selv en midlertidig, men alvorlig betalingsstandsning kan blive en alvorlig trussel mod hele det internationale finansielle systems stabilitet.
In this respect it is important that all banks, international, national and regional, continue to participate in this effort and lend new funds to developing countries, because even a temporary but severe disruption of debt servicing could be costly to the stability of the entire international financial system.
Udviklingslandenes gæld i 1982 (eksklusiv OPEC­lande)
Indebtedness: Non-OPEC developing countries — 1982
Der er ikke nogen enkel og hurtig løsning på de meget komplekse gældsproblemer, verden i dag står overfor.
There is no simple or quick remedy to the multi-faceted problem of the present world debt situation.
En bæredygtig løsning forudsætter helt klart en afbalanceret holdning til finansierings­ og tilpasningsproblematikken samt et aktivt samarbejde mellem internationale institutioner, centralbanker og regeringer.
To be viable, a solution would obviously require a balanced approach of financing and adjustment and the active cooperation of international institutions, central banks and governments.
1 alt ι heraf i
Total if which :
Samlet gæld ­ mellem­ stet ')
Total debt
Der er almindelig enighed om, at industrilandene bedst kan bidrage til en langsigtet løsning af de internationale gældsproble­mer ved at sætte fart i den økonomiske vækst.
There is unanimity that the most important contribution of industrial countries to a long-range solution of the international debt problem would be more rapid economic growth.
En varig økonomisk fremgang vil gøre det muligt for udviklingslandene at rette op på deres løbende betalingsbalancer og øge deres kreditværdighed.
Sustained growth will enable developing countries to restore a better balance in their current accounts and to increase their creditworthiness.
Samtidig vil presset for at indføre en stramme­re protektionistisk politik aftage i alle lande.
Simultaneously it will reduce pressures for stronger and more rigid protectionist policies in all countries.
Mellem­ og langfristet gæld.
On medium and longterm debt.
Debitorlandenes udnyttelse af de muligheder, som der i øjeblikket synes at være for at øge eksporten til industrilandene, bør ledsages af et forsøg på at tilpasse lånebehovene til de eksisterende finansieringsmuligheder.
Better opportunities to export to industrial countries which are now at the horizon should be accompanied by efforts of the debtors to bring their borrowing requirements into line with available financing.
Den internationale Valu­tafond bør fortsat skulle spille en vigtig rolle i forbindelse med gennemførelsen og overvågeisen af velovervejede tilpasningspro­grammer, der har til formål at mindske de løbende betalinsbalan­ceunderskud gennem en nedbringelse af importen og en forøgelse af eksporten.
In this context, the International Monetary Fund would continue to play an important role by implementing and policing credible adjustment programmes, aiming at the reduction of current account deficits by curbing imports and promoting exports.
Men da det vil tage adskillige år for de
As it will take several years for major LDC debtors to regain normal access to markets (i.e. bank credit) the
Belgien stabilisere det på 1981­niveauet (455 mia BFR).
1981 level (BFR 455 000 million).
For hele den offentlige sektor forventes kasseunderskuddet at ville overstige 15,5 % af BNP (15,3 % i 1981).
For general government as a whole, the cash deficit is likely to exceed 15,5% of GDP (15,3% in 1981).
Ligesom i 1981 blev mere end 40 % af statens underskud dækket gennem lånoptagelse i udlandet.
As in 1981, over 40% of the central government deficit was covered by foreign currency borrowing.
Efter en mindre forbedring i første halvdel af 1982 aftog den økonomiske aktivitet på ny; bruttonationalproduktet i faste priser faldt antagelig lidt (ca. 'Λ %).
After improving slightly in the first half of 1982, economic activity again slackened; real gross domestic product probably declined a little (by about ιΛ%).
Dette resultat er mindre tilfredsstillende end oprindeligt skønnet, hovedsagelig på grund af en meget træg udvikling i efterspørgslen fra udlandet.
This out-turn is less satisfactory than originally forecast, largely because of the very sluggish trend of external demand.
Ledigheden var fortsat stigende og nåede ved udgangen af december op på 14,9 % af arbejdsstyrken.
Unemployment continued to increase, reaching 14,9% of the civilian labour force at the end of December.
På baggrund af det meget store underskud på betalingsba­lancens løbende poster og på statsfinanserne gennemførte regeringen i begyndelsen af 1982 en række væsentlige foranstaltninger; centralkursen før den belgiske franc blev justeret med 8,5% over for de øvrige EMS­valutaer; på indkomstfronten blev indeksreguleringen delvis ophævet, og der blev indført en selektiv fastfrysning af priserne ; der blev truffet budgetmæssige og beskatningsmæssige foranstaltnin­ger med henblik på at bringe det offentliges udgifter under kontrol og fremme erhvervsinvesteringerne.
In view of the particularly large current account and general government budget deficits, the government took a number of major measures at the start of 1982; the central rate of the Belgian franc was adjusted by 8,5% against the other EMS currencies; on the incomes policy front, the system of proportional indexation was partially suspended and a selective price freeze introduced; and budgetary and tax measures were taken with the aim of bringing public expenditure under control and stimulating business invest­ment.
På trods af justeringen af den belgiske franc var det muligt at begrænse stigningen i forbrugerpriserne til gennemsnitligt 8,8 % for hele året takket være den moderate stigning i importpriserne og den pris­ og indkomstpolitik, der var blevet ført i løbet af året.
Despite the realignment of the Belgian franc, it was possible to limit the rate of consumer price increase to an average of 8,8% for the year thanks to the moderate rise in import prices and the prices and incomes policy conducted during the year.
Underskuddet på betalingsbalancens løbende poster faldt fra 5,4 % af BNP til 3,8 % af BNP i 1982.
The current payments deficit came down from 5,4% of GDP in 1981 to 3,8% of GDP in 1982.
Forbedringen af udenrigshandelsbalancen i faste priser blev ikke undergravet af en forringelse af bytteforholdet, som det kunne befrygtes efter justeringen af den belgiske franc.
The real improvement in the external balance was not undermined by a deterioration in the terms of trade, as might have been feared after the realignment of the Belgian franc.
Eksportørerne gennemførte en væsentlig forhøjelse af eksportpriserne regnet i belgiske francs, og importpriserne blev positivt påvirket af prisfaldet på verdensmarkedet for nogle vigtige råvarer.
Exporters raised their Belgian franc prices substantially, and import prices were favourably influenced by the fall in key commodity prices on world markets.