natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter disse fire kapitler kommer der et sidste kapitel om Fællesskabernes förvaltningspolitik, uden hvilken denne finansiering ikke havde kunnet iværksættes.
These four chapters will be followed by a final chapter dealing with the ad ministrative organization of the Community, since the financial resources could not be used if appropriate administrative machinery had not been set up.
F.eks. kan nævnes den politik, der føres med hensyn til konkurrencebegrænsende aftaler eller indbyrdes tilnærmelse af lovgivningen.
Cases in point are the policy concerning restrictive practices and the approximation of laws.
Det er imidlertid en kendsgerning, at den del af Fællesskabernes politik, der har finansielle følger, er af væsentligst betydning.
However, the policies which do have financial implications are among the most important of the Communities' policies.
Uden en sådan — og især uden landbrugspolitikken — ville Fællesskabernes Europa ikke være det, det er i dag.
Without them, and in particular without the agricultural policy, the European Communities would not be what they are today.
Kapitel XI: Finansiering af den fælles landbrugspolitik (garantiordningerne for landbrugsmarkederne)
Chapter XI: Financing the common agricultural policy (agricultural market guarantees)
Landbruget i EF er et af verdens allerstørste ').
The agricultural sector in the Community is among the biggest in the world.'
Men de problemer, det rejser, er tilsvarende af et kolossalt omfang.
The problems which arise are commensurate with its size.
EØF-traktaten omtaler landbruget i et afsnit med 10 artikler (artiklerne 38 til 47).
The EEC Treaty devoted a whole section containing ten articles (Articles 38 to 47) to agriculture.
Det fast sættes i artikel 38, at fællesmarkedet også omfatter landbruget og handelen med landbrugs varer, og at dette markeds funktion og udvikling skal ledsages af udformningen af en for »medlemsstaterne fælles landbrugspolitik«. Denne politik har i henhold til artikel 39, stk. 1, i EØF-traktaten til formål:
Article 38 provides that 'the common market shall extend to agriculture and trade in agricultural products' and that 'the operation and development of the common market for agricultural products must be accompanied by the establishment of a common agricultural policy among the Member States'.
»a) at forøge landbrugets produktivitet ved fremme af den tekniske udvikling ved rationali sering af landbrugsproduktionen og ved den bedst mulige anvendelse af produktionsfaktorerne, især arbejdskraften ; b) herigennem at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard, især ved en forhøjelse af de individuelle indkomster for de i landbruget beskæftigede personer; c) at stabilisere markederne; d) at sikre forsyningerne; e) at sikre forbrugerne rimelige priser på landbrugsvarer.«
'(a) to increase agricultural productivity by promoting technical progress and by ensuring the rational development of agricultural production and the optimum utilization of the factors of production, in particular labour; (b) thus to ensure a fair standard of living for the agricultural community, in particular by increasing the individual earnings of persons engaged in agriculture; (c) to stabilize markets; (d) to assure the availability of supplies; (e) to ensure that supplies reach consumers at reasonable prices'.
Gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik var i begyndelsen af 1960'erne genstand for lange og lidenskabelige diskussioner. Disse var et vidnesbyrd om den forskellige holdning, der blev indtaget dels af lande som Frankrig og Nederlandene, der traditionelt er landbrugs vareproducenter og -eksportlande, og dels af Tyskland og Italien, for hvem det var praktisk at forsyne sig hos de store eksportlande, og derfor ikke opfattede oprettelsen af en fælles landbrugspolitik som specielt vigtig.
The implementation of the common agricultural policy (CAP) was the subject of prolonged and heated argument in the early 1960s because of the difference in attitude between on the one hand France and the Netherlands, countries with a long tradition of producing and ex porting agricultural products, and on the other hand the Federal Republic of Germany and Italy, whose interests were best served in their view, by obtaining supplies from the main ex porting countries and which did not consider the creation of an agricultural policy for the Community a top priority.
I slutningen af 1961 gennemførtes den fælles land brugspolitik under pres fra Frankrig, der stillede gennemførelsen som betingelse for en fort sat udbygning af fællesmarkedet.
The CAP was set up at the end of 1961 under pressure from France which would not otherwise agree to carry on with setting up the common market.
Denne politik blev udtryk for en vidtgående integration mellem EF-landene.
A great deal of integration has been achieved within the Community in this sphere.
Og i dag står den som den ældste og vigtigste, den mest vellykkede, men også mest kritiserede samlede politik.
Of all the common policies this is the longest established, the most significant, the most successful and the most criticized.
I kraft af sine finansielle aspekter har landbrugspolitikken således ofte været i centrum for stats- og regeringschefers overvejelser, i Haag i december 1969 og i november 1976, i Bruxelles i december 1977 og i december 1978, i Paris i marts 1979 (jf. bilag 3, s. 348 og 350 til 353).
Accordingly, its financial aspects have frequently come under the scrutiny of the Heads of State or Government: at The Hague in December 1969 and November 1976, at Brussels in December 1977 and December 1978, and at Paris in March 1979 (see Annex 3, pp. 350 and 352 to 355).
I dette kapitel vil vi udelukkende tale om garantipolitikken i forbindelse med landbrugsmarkederne, der adskiller sig fra strukturpolitikken derved, at det er en i alle hen-
This chapter is concerned solely with agricultural market guarantee policy, which differs from agricultural structures policy in that its decisionmaking and
seender fælles politik ved sine beslutnings- og finansieringsmekanismer; denne omstændighed medfører, at 70 % af budgetmidlerne anvendes dertil.
financial machinery are run entirely by the Community, which explains why it receives 70% of the Community's budget funds.
Kapitlet er struktureret efter følgende fem overskrifter: politikken vedrørende markedsordningerne for landbrugsvarer, den valutariske uro og dens følger, forsøget på en bedre styring af landbrugspolitikken og som i hvert af de følgende tre kapitler, den retlige og budgetmæssige ramme samt de finansielle midler, der anvendes.
In this chapter I shall take a look at the following five topics: how the markets for agricultural products are organized, monetary difficulties and their consequences, the at tempts to bring spending on agricultural policy under control and, as in each of the next three chapters, the legislative and budgetary framework and the financial resources deployed.
Politikken vedrørende markedsordningerne for landbrugsvarer
Policy concerning the organization of agricultural markets
De fælles markedsordninger er endnu den dag i dag det mest synlige resultat af den fælles landbrugspolitik.
The common organization of markets (COM) remains the most visible manifestation of the common agricultural policy.
Gennem årene har Rådet på forslag fra Kommissionen og efter høring af Parlamentet udstedt talrige forordninger, hvorved 18 mere eller mindre fuldstændige fælles markedsordninger, der omfatter 91 % af landbrugsprodukterne, er blevet oprettet (fortegnelsen over disse 18 fælles markedsordninger er anført i oversigten under overskriften: »Udvik lingen i garantisektionens udgifter efter sektor«, side 191 2
Over the years, the Council—acting on proposals from the Commission and after consulting the European Parliament—has enacted regulations sub jecting 18 markets, covering 91% of agricultural production, to common organization ar rangements. (The COM are listed in the table on guarantee expenditure by sector, on p.
Det skal bemærkes, at de fælles markedsordninger for fiskeriprodukter forvaltes særskilt.
It should be mentioned in passing that the COM for fishery products is ad ministered separately.
Disse markedsordninger har siden december 1962 været baseret på følgende tre principper: a) markedet er et enhedsmarked, hvilket gennemføres ved fri bevægelighed for varer; det indebærer fjernelse af toldsatser samt kvantitative begrænsninger og suppleres med en stadig større tilnærmele af landbrugspriseme mellem medlemsstaterne; b) fællesskabspræferencen ved indførelse af en afgiftsopkrævningsordning ved grænserne og af en fælles toldtarif; c) det gensidige finansielle ansvar, der gør staterne og siden Fællesskabet ansvarlige for de finansielle følger af de trufne forholdsregler.
Since December 1962, the organization of markets has been based on the following three principles: (i) a single market, with free movement of goods, involving the abolition of customs duties and quantitative restrictions, backed up by progressive approximation of Member States' farm prices; (ii) Community preference, through the establishment of a system of levies at frontiers and a common customs tariff; (iii) financial solidarity, whereby the Member States, and ultimately the Community, are responsible for the financial consequences of the measures adopted.
Vi søger naturligvis ikke i denne bog at foretage en analyse af den fælles landbrugspolitik fra samtlige synsvinkler3), men vil nøjes med at behandle dem, der har budgetmæssige følger.
As this book does not set out to cover all aspects of the common agricultural policy,3but only to those which affect the budget, I shall focus here on a description of the prices policy and intervention policy machinery, preceded by a description of the economic machinery in volved.
A — Beskrivelse af de landbrugsøkonomiske mekanismer
A—The economic machinery
Blot at fastsætte hvilken pris, der ønskes i form af en orienteringspris, er ikke tilstrækkeligt til at sikre, at denne pris anvendes.
Merely deciding on a desired price level by setting a guide price offers no guarantee that the chosen price will actually be charged.
Der foreligger rent faktisk to muligheder:
In practice, two situations can occur:
For at imødegå disse tre situationer har man skabt en række hensigtsmæssige finansielle instrumenter: a) på det interne marked kan Fællesskabet træde til og støtte priserne, så producenterne i hvert fald opnår den såkaldte støttepris (der undertiden også kaldes interventionspris, opkøbspris, tilbagekøbspris eller minimumspris), som Rådet fastsætter samtidig med den nævnte orienteringspris.
Suitable methods have been devised to deal with these three eventualities: (a) On the internal market, the Community can intervene to support prices, so that producers receive at least a 'support price' (also called 'intervention price', 'purchase price', 'withdrawal price' or 'minimum price') set by the Council at the same time as the abovementioned guide price.
For at nå frem til denne interventionspris kan pro-
In order to maintain the 'intervention price', products may be stored, denatured or destroyed.
dukterne oplagres, denatureres eller destrueres. Disse »interventioner« finansieres over fællesskabsbudgettet; b) med hensyn til eksportens omfang kan Fællesskabet træde til og til eksportørerne udbetale »restitutioner«, der udgør forskellen mellem EF-prisen og verdensmarkedsprisen.
(b) With regard to the volume of exports, the Community can intervene by paying ex porters 'refunds' equivalent to the difference between the price within the Com munity and the world price.
EF-eksportørerne anvender således en pris, der svarer til deres konkurrenters uden for Fællesskabet, og befinder sig derved handelsmæssigt i en bedre situation.
This enables exporters in the Community to bring their prices into line with those of their competitors outside the Community and they therefore enjoy a better trading position.
Udgifterne til »restitutionerne« afholdes fuldstændigt over EF's budget; c) med hensyn til importens omfang kan Fællesskabet ligeledes træde til og pålægge denne en »importafgift«, der er lig med, eller er større end, forskellen mellem verdens markedsprisen og EF-prisen.
The entire cost of 'refunds' is borne by the Community budget; (c) With regard to the volume of imports, the Community can intervene by imposing on imports a 'levy' equal to or higher than the difference between the price on the world market and the price in the Community.
Således sikres fællesskabspræferencen, navnlig hvis importafgiften er større end denne forskel. »Importafgifterne« er en del af De europæiske Fællesskabers egne indtægter.
This secures preference for Com munity products, especially if the levy is higher than the difference. The 'levies' go into Community funds, as 'own resources'.
For at råde bod på dette, kan Fællesskabet anvende følgende midler, der ligeledes har konsekvenser dels for EF's udgifter, dels for EF's egne indtægter: a) Fællesskabet kan påvirke det indre marked ved at forhøje orienteringsprisen for at sti mulere produktionen, hvilket i øvrigt skal gøres forsigtigt, for ellers kommer forbrugeren til at betale hele regningen eller giver sig til at købe erstatningsprodukter.
To avoid this state of affairs, the Community may take the following action, which again has some effect on Community expenditure or revenue: (a) On the internal market, the Community can intervene by raising the guide price in order to encourage production, but this must be done with caution, otherwise con sumers will either grin and bear it or seek alternative products.
Hvis der er disponible lagre, kan Fællesskabet også markedsføre disse til lav pris; b) Fællesskabet har mulighed for at påvirke omfanget af eksporten ved at gøre den van skeligere, dvs. fjerne restitutionerne, hvis der er nogen tilbage, eller pålægge en eksportafgift; c) Fællesskabet kan påvirke importens omfang ved helt eller delvis at fjerne importafgifterne og toldsatserne og derved gøre importen lettere.
If, on the other hand, stocks are available the Community may put them on the market at a low price; (b) With regard to the volume of exports, the Community can intervene by making ex porting more difficult, either by suspending any refunds still remaining or by imposing an export tax; (c) With regard to the volume of imports, the Community can intervene by making im porting easier, by reducing or removing levies and customs duties.
I den fælles landbrugspolitiks historie er de to beskrevne tilfælde forekommet med meget forskellig hyppighed.
In the history of the CAP the frequency of occurrence of each of the two above scenarios has been markedly different.
Således er det — og i stadig stigende grad — især den første, der gør sig gældende, da EF's landbrug for så at sige samtlige de sektorer, som det dækker, i ret høj grad er selvforsynende.
The first one has become increasingly predominant, in fact, since the Community is quite amply self-sufficient in almost all the sectors covered by the CAP.
EF's budget bruges således hovedsagelig til forvaltning af en overskudsøkonomi.
The main role of the Community budget is therefore to preside over the management of surpluses.
De principper, som efterhånden har aftegnet sig for mekanikken i de fælles markedsordninger, er følgende fire : a) første princip: »prisstøtten«, der i forholdet udadtil er grundstenen i eksportrestitutionerne og i en hel række interventioner i forholdene indadtil.
Four principles for the operation of the common organization of agricultural markets have gradually gained ascendancy: (a) 'Price support', whereby export refunds are granted, and whereby intervention opera tions are carried out on the market.
Over 70 % af landbrugsproduktionen er berørt: korn, sukker, mælk, okse- og svinekød, visse former for frugt og grønsager, bordvin og fiskeriprodukter.
More than 70% of agricultural production is con cerned, i.e. cereals, sugar, milk, beef and veal, pigmeat, some fruit and vegetables, table wine and fishery products.
I samtlige disse sektorer er der konstant eller lejlighedsvis problemer med overproduktion; b) andet princip: »den ydre beskyttelse«, der ydes i forbindelse med 25 % af produktionen: blomster, andre former for vin, ris, andre former for frugt og grønsager; c) tredje princip: den »supplerende støtte til produkterne«, der slægter de tidligere britiske
All these sectors are permanently or occasionally beset by over-production problems; (b) 'External protection', which applies to 25% of agricultural production, i.e. flowers, other wines, rice and other fruit and vegetables;
Det drejer sig navnlig om hård hvede, olivenolie og tobak; d) fjerde princip: den »faste støtte pr. ha«, der gælder for 0,6 % af produkternes vedkom mende, og som navnlig fungerer som et produktionsincitament.
The products involved are principally durum wheat, olive oil and tobacco: (d) 'Flat-rate aid per hectare' which covers 0.6% of products, and serves mainly to en courage productivity.
Markedsordningen er således en intrikat, men smidig mekanisme, der — i hvert fald teoretisk — giver mulighed for på en meget nuanceret måde at påvirke produktionen, den inter nationale handel og priserne, således at man kan forene de indbyrdes modstridende interes-
Thus, the agricultural markets are organized on the basis of a complex and flexible set of machinery which—in theory, at least—makes it possible to influence production, inter national trade and prices, in order to reconcile the conflicting interests of producers, who are concerned about their earnings, consumers, who are worried about rising prices, and the
Vanskeligheden ligger i, at landbrugsproducenterne som oftest kan producere frit uden at skulle bekymre sig om markedets absorptionsevne.
The problem is that farmers are more or less at liberty to produce without having to worry about how much the market can absorb.
Som det undertiden siges ironisk, producerer den europæiske landbruger til intervention, ikke til for­brug.
A recurrent jibe is that farmers in the EEC countries produce with a view to benefiting from 'intervention', rather than in order to meet consumer demand.
Vi vil nu dels gennemgå EF's prispolitik, dels de interventionsredskaber, som direkte eller indirekte i de fleste tilfælde bestemmes af de anvendte prisers niveau.
Let us now turn to the prices policy pursued by the Community and then consider intervention which comes either as a direct result, or in most cases as an indirect result, of the ruling prices.
Β — Fællesskabets prispolitik
B—The prices policy pursued by the Community
Grundstenen i den fælles landbrugspolitik er EF's fastsættelse af produktionspriser, der gæl­der for hele Fællesskabets område.
The cornerstone of the common agricultural policy is the fixing by the Community of the prices to be applied throughout its territory.
Mere præcist er det Rådet, der på forslag fra Kommissio­nen og efter høring af Parlamentet i begyndelsen af året (som oftest senest den 1. april) fastlægger det retningsgivende niveau for det følgende landbrugsproduktionsår, som det er ønskeligt, at hver enkelt pris, der er under den fælles markedsordning, når op på, for at de mål, der er fastsat i EØF­traktatens artikel 39, kan nås.
At the beginning of the year (in theory not later than 1 April) the Council, acting on a proposal from the Commission and after consulting the European Parliament, decides on the desirable price level (for the ensuing season) of each price subject to common marketing arrangements, with a view to satisfying the objectives specified in Article 39 of the EEC Treaty.
Parlamentet anmodes således kun om en udtalelse, uden at der ellers foregår nogen form for samordning, hvad Parlamentet i øvrigt har vendt sig imod (jf. bilag 5, s. 364).
Parliament is therefore merely asked to give its opinion and their conciliation procedure is not used in this case—a state of affairs to which it objects (see Annex 5, p. 368).
Men man må kon­statere, at beslutningerne træffes senere og senere (februar i 1975, marts i 1974 og 1976, april i 1977, maj i 1978 og 1980, juni i 1979).
It is taking longer and longer to reach an agreement (the final decisions were not taken until February in 1975, March in 1974 and 1976, April in 1977, May in 1978 and 1980, June in 1979).
Denne beklagelige udvikling skyldes både den politi­ske situation på det givne tidspunkt i hvert enkelt land (politiske kriser, forestående valg osv.) eller endog inden for Fællesskabets institutioner, men også og især den stadigt mere udprægede tendens til, at der på samme tid træffes beslutninger om priser og omlægninger af markedsordningerne eller endog om generelle EF­problemer (»det britiske problem« i 1980).
This unfortunate development is partly due to the prevailing political circumstances in the Member States (political crises, forthcoming elections, etc.) or even the circumstances prevailing within the Community institutions, but the main cause is the growing tendency to reshape the marketing organizations when the prices are being fixed. Community problems of a more general nature may also delay matters (e.g. the British problem in 1980).
Selv om fastsættelsen af priserne således er hovedmekanismen i de fælles landbrugs­markedsordninger, har konjunkturudviklingen eller ændringer i de grundlæggende økonomi­ske forhold på visse markeder foranlediget Rådet til at tilpasse forvaltningen af den fælles landbrugspolitik ved stadigt flere regulerende foranstaltninger.
Although price fixing is the pivot around which the common market in agricultural products revolves, changes in the economic situation and in the economic structures on par ticular markets have prompted the Council to issue a growing number of regulations to alter the way in which the CAP is run.
Således drejer de årlige for­handlinger sig nu lige så meget om de »tilknyttede foranstaltninger« til priserne som om pri­serne selv.
As a result, the annual negotiations have become concerned as much with the 'related measures' as with the prices themselves.
Man kan endog hævde, at forhandlingerne gennem de sidste år er blevet betyde­ligt mere intrikate, da de tilknyttede foranstaltninger i stigende grad er blevet til egentlige reformer af de fælles markedsordninger, hvorved de fastlagte priser er resultater af langt mere generelle retningslinjer.
The negotiations have in fact become much more involved in recent years, because the related measures have increasingly consisted in reshaping the arrangements regarding the common organization of markets, with the result that the decisions taken on prices are based on much wider considerations.
I begyndelsen var den prispolitik, som Fællesskabet fulgte, imidlertid heller ikke altid til­fredsstillende.
At first, the Community's prices policy was not altogether satisfactory.
Ved at vælge at lade landbrugernes indtjening hvile alene på priserne lagde Fællesskabet sig nemlig fast på priser, der var høje nok til at opmuntre til produktionsfor­mer, som blev anset for ønskelige.
Having decided that the income of the agricultural community should come solely from the prices charged, the Community was inclined to set prices fairly high, in order to encourage the attainment of the levels of production judged to be desirable.
Således blev EF­prisen for korn så at sige fastsat på det tyske niveau, som var det højeste i Fællesskabet, der på det tidspunkt havde seks medlem­mer.
For example, cereal prices were set at more or less the level in the Federal Republic of Germany, which was the highest in the Com munity of the Six.
De andre priser, blandt andet på sukker, blev fastsat på samme måde.
Other prices, in particular for sugar, were determined in much the same way.
Prispolitikken har derfor i særlig høj grad begunstiget landbrugere med en god produktionsstruktur (50 % af det franske korn produceres af 7 % af leverandørerne, der således modtager halvdelen af Fællesskabets støtte).
Thus, the policy was biased in favour' of efficient farmers (50% of French cereals are produced by 7% of suppliers, who therefore pocket half the total Community aid given to French farmers).