natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På baggrund af, at der ikke er sket nær så store udsving i befolkningen i aldersklassen 14­25 år og i erhvervsfrekvensen, må man gå ud fra, at ungdomsar­bejdsløsheden er steget yderligere i alle lande, måske med undtagelse af Forbundsrepublikken Tyskland og Danmark.
After slowing down a little from 1982 to 1983, owing most to the temporarily slower rate of expansion of the labour force, the female unemployment rate began to climb again fairly rapidly at the end of 1983; in mid-1984 it avera­ged 12,1% in the Community, with the largest increases recorded in Italy, France, the Netherlands and Ireland.
De kraftigste stigninger skete i Italien, Frankrig, Nederlandene og Irland.
4,2 Some comparative aspects of longterm la­bour market developments
3) Antal arbejdsløse i % af den civile arbejdsstyrke ifølge Eurostat­definition (for Grækenlands vedkommende ifølge græsk definition og skøn foretaget af Kommissionen).
Unemployed population as % of civilian labour force: Eurostal definition. (For Greece.
Kilde: Eurostat og skøn fra Kommissionens tjenestegrene.
Sources : Eurostat and Commission staff estimates.
Som det eneste EF­land vil Luxembourg få en ret lav arbejdsløshedsprocent, nemlig 1,8%, hvilket dog er mere end i 1984.
Only in Luxembourg will unemployment be relati­vely low, although still higher, at 1,8%, than in 1984.
En mere langsigtet undersøgelse af arbejdsmarkedet i EF med det formål at få klarlagt de egentlige strukturelle ten­denser viser, at det var i begyndelsen af 70'erne, man så de første tegn til den udvikling, der siden er blevet forstærket, og som gik i retning af en voksende uligevægt mellem udbud og efterspørgsel efter arbejdskraft, der ikke udelukkende kan tilskrives konjunktursituationen.
A longerterm view of the Community labour market, to identify genuinely structural trends, shows that a gap bet­ween supply and demand emerged in the early 1970s and gradually intensified thereafter.
Tabel 4.4 giver en sammenfattende oversigt over den udvikling, der siden 1960 er sket i befolkningen i de arbejdsdygtige aldersklasser, ar­bejdsstyrken og antallet af beskæftigede.
This gap cannot be attribu­ted exclusively to cyclical factors.
Til sammenligning er også tallene for USA anført.
Table 4.4 summarizes the development of the working-age population, the labour force and employment from 1960 onwards in the Commu­nity and, for purposes of comparison, the United States.
Hvis man opdeler perioden 1960­1983 i to afsnit, nemlig årene 1960­1970 og årene 1970­1983, ses en klart divergerende udvikling mellem de to perio­deafsnit.
If the period 1960-83 is split into two sub-periods, 1960-70 and 1971-83, a clear difference in trend is apparent between them.
I den første periode steg det potentielle udbud af arbejdskraft i EF med 0,5% i årsgennemsnit, medens det reelle udbud af arbejdskraft og antallet af beskæftigede voksede med gennemsnitligt 0,2% om året.
During the first subperiod, the potential supply of labour increased at an annual average rate of 0,5%, while both the actual labour force and employment increased by 0,2% a year.
Stigningen i antallet af beskæftigede opvejede således stigningen i det reelle udbud af arbejdskraft.
The increase in the actual supply of labour was thus matched by the increased supply of jobs.
Den nye stigning i arbejdsløsheden ser ud til navnlig at have ramt de dårligst stillede grupper, nemlig de unge og kvinderne.
The categories of workers already at a disadvantage, women and young people, seem to have been hardest hit by the increase in unemployment.
Ungdomsarbejdsløsheden antages i 1983 gennemsnitligt at have ligget tre gange over arbejdsløsheden blandt voksne, og den var præget af markante geografiske uligheder.
The rate of unemployment among young people was estimated in 1983 to be three times the rate among adults, on average, but with very wide inter-country variations: double the rate for the over-25s in Germany, and six times that rate in Italy.1The rate of unemployment among girls was higher, sometimes substanti­ally, than that among boys, except in Germany, the Nether­lands and the United Kingdom.
Medens der i Forbundsrepublikken Tyskland var dobbelt så stor arbejdsløshed blandt unge som blandt perso­ner på over 25 år, var ungdomsarbejdsløsheden 6 gange så stor i Italien ').
In mid-1984, the percentage of young people in the total unemployed population was no smaller than a year previously,which means that unemployment among young people must have increased at the same rate as unemployment as a whole, 6% from mid-1983 to mid-1984.
Med undtagelse af Forbundsrepublikken Tyskland, Nederlandene og Det forenede Kongerige var der større — i visse tilfælde langt større — arbejdsløshed blandt unge piger end blandt unge mænd.
Assuming that neither the population aged 14 to 25 nor the participation rate increased at such a sustained pace, the rate of unemploy­ment among young people must have risen in all the countries except, perhaps, Germany and Denmark.
I den anden periode (1970­1983) voksede arbejdsstyrken hurtigere, nemlig med 0,6% i årsgennemsnit, og næsten parallelt med befolkningen i de arbejdsdygtige aldersklasser.
During the second subperiod, the growth rate of the labour force rose to an annual average of 0,6%, almost as rapid as the growth of the population of working age, while employment contracted by an annual average of 0,2%.
Antallet af beskæftigede gik derimod tilbage med 0,2% i årsgennemsnit.
Thus the disparity between the potential and actual supply of labour on the one hand, and the demand for labour on the other, widened alarmingly.
Der kan således konstateres en alarmerende forskel i den udvikling, der er sket på den ene side i det reelle og potentielle udbud af arbejdskraft og på den anden side i beskæftigelsen.
In view of the disappointing performance of employment even in growth years such as 1976, 1978-79 and 1983 (with a negative elasticity in relation to GDP in some cases), the disequ­ilibrium in the labour market cannot be attributed entirely to cyclical factors.
I betragtning af, at den langsigtede ligevægt på arbejdsmarkedet er baseret på en vis proportio­nalitet mellem'stigningen i det potentielle udbud af arbejds­kraft og i antallet af beskæftigede må der derfor siges at være indtrådt en fundamental mangel på stabilisering på EF's arbejdsmarkede. Denne manglende stabilitet kan imid­
Cyclical upswings did not restore the jobs that haddisappeared during the recessionary phase, and there are grounds for concluding that the confirmed nature of the deterioration and the size of the disparity between supply and demand are partly due to structural changes in the labour market (see section 4.3).
') Eurostat: Beskæftigelse og arbejdsløshed 1984.
Source: Eurostat, Employment and unemployment, 1984.
Arbejdsstyrke
Labour force
Beskæftigelse
Population 15-64
3) Gennemsnitlig årlig ændring (%). 4) USA: befolkning i alderen 16­64.
Annual average rate of change.
Således blev der i USA skabt ca. 17 millioner nye arbejds­pladser i perioden 1970­1983, hvor der i EF gik over 1 million arbejdspladser tabt.
notably, the latter sector gained momentum in the United States and lost momentum in the Community.
lertid ikke udelukkende tilskrives konjunkturudviklingen, eftersom der selv i årene med høj økonomisk vækst, f.eks.
From 1960 to 1973, the sharp contraction of agricultural employment in Europe (4,7%) was offset by the expansion of employment in industry (0,2%) and services (1,4% in the private sector, 2,0% in the public sector).
1976, 1978/1979 og 1983, er opnået dårlige beskæftigelsesre­sultater (og undertiden en negativ BNP­elasticitet).
From 1973 to 1981, the rate of contraction of agricultural employment slowed down (2,8%), but employment in industry, especially manufactu­ring, also began to decline.
Den tilbagegang i beskæftigelsen, som den økonomiske afmat­ning førte med sig, er således ikke blevet indhentet i konjunkturopsvingsfaserne, og alt tyder på, at en stor del af forklaringen på denne langvarige forværring af beskæftigel­sessituationen og den markante forskel mellem udbud og efterspørgsel efter arbejdskraft må søges i de struktur­ændringer, arbejdsmarkedet har gennemgået (jf. afsnit 4.3).
Employment in the private servi­ces sector was still expanding, but at a slower rate than before, as was employment in the public services sectors, where increasing budgetary difficulties prevented a more marked offset to job losses elsewhere in the economy.
På dette område er der en iøjnefaldende forskel mellem EF og USA, som nok er værd at se nærmere på.
The situation in the United States is strikingly different, and worth examining.
I USA skete der i 60'erne en hurtig og relativ synkron stigning i såvel befolkningen i den arbejdsdygtige alder og arbejdsstyrken som antallet af beskæftigede, der voksede med henholdsvis 1,6%, 1,7% og 1,8% i årsgennemsnit.
During the 1960s, the population of working age, the labour force and employment all increased rapidly and more or less in tandem (at annual average rates of 1,6%, 1,7% and 1,8% respectively).
I perioden 1970­1983 steg arbejdsstyrken kraftigt (2,3 % om året) som følge af en øget erhvervsfrekvens, og også befolkningen i de arbejdsdyg­tige aldersklasser voksede i denne periode.
In the second subperiod, the population of working age continued to expand at roughly the same rate while the increase in the participa­tion rate boosted the growth of the labour force to an average of 2,3% a year.
I modsætning til, hvad der var tilfældet i EF, blev imidlertid også beskæftigel­sen øget, nemlig med 1,9%, og denne fremgang opsugede
Moreover, employment in the USA, unlike that in the Community, also increased more rapidly than before, by 1,9% a year, and a considerable proportion of the extra supply of labour could be absorbed.
Tilbagegangen i den samlede beskæftigelse på EF­plan hæn­ger desuden sammen med, at udviklingen i den sekundære og den tertiære sektor ikke har været tilstrækkelig gunstig.
The decline in total employment in the Community is a result of the weak development of both the secondary and the tertiary sector.
I perioden 1960­1973 blev den kraftige nedgang i beskæftigelsen inden for landbruget ( ­ 4,7 %) opvejet af en øget beskæftigelse i industrien (0,2 %) og i servicefagene, både i den private (1,4%) og i den offentlige sektor (2,0 %). I perioden 1973­1981, hvor afvand­ringen fra landbruget gik langsommere (­2,8%), skete der en kraftig tilbagegang i beskæftigelsen inden for industrien, og navnlig forarbejdningsindustrien.
In the United States, on the other hand, a slight increase in industrial employment in the second sub-period was accom­panied by a substantial increase in the number of jobs in private sector services (2,9%), in particular in low-producti­vity services, where this development was probably aided by the moderate rise in real wages.
Inden for den private servicesektor blev beskæftigelsen øget, men dog ikke så kraftigt som i de foregående år.
GRAPH 4.1 : Labour force, population in active age groups and employment, EC and Member States
Udviklingen i beskæftigelsen i de forskellige sektorer
Employment by sectors
Forarbejdningsindi istri
M tin ufa during indu stry
') Gennemsnitlig årlig ændring (%). 2) For USA: private sektor.
Annual average rate of change.
hvilket har udgjort en hindring for de nødvendige til­pasninger.
4.3 Structural disequilibrium and labour market rigidities
I USA blev en mindre stigning i antallet af beskæftigede inden for industrien i perioden 1970­1983 derimod ledsaget af en kraftig forøgelse af beskæftigelsen i den private service­sektor (2,9 %), navnlig sektorer med lav produktivitet, hvil­ket formentlig især kan tilskrives den moderate reallønudvik­ling.
As the preceding considerations show, the Community la­bour market has not simply suffered from the adverse effects of cyclical developments, but also shows signs of more deep­seated disequilibrium that are worth investigating.
Denne øgede stivhed på det europæiske arbejdsmarked be­kræftes også af de ændringer, der i 70'erne i en lang række medlemsstater blev konstateret i forholdet mellem ar­bejdsløsheden og antallet af ubesatte pladser (u­v­ eller Beve­ridge­kurven — se den indrammede tekst).
The relation between unemployment and capacity utilization (the Okun curve) also deteriorated in the Community (see Graph 10 in the "Annual Economic Report 1984­85").
Allerede af det ovenstående fremgår, at situationen på det europæiske arbejdsmarked ikke blot har været præget af den ugunstige konjunkturudvikling, men også af en mere fundamental uligevægt, som det er værd at beskæftige sig nærmere med.
From 1979 to 1981. the relation becomes more normal and the labour market appears to react to the restrictive policies adopted in most Member States, but after 1981­82 the curve changes direction once more; in view of the slower expansion of real wages, this may have been caused by production bottlenecks due to the destruction of capacity resulting from the recession.
Også med hensyn til forholdet mellem arbejdsløsheden og udnyttelsen af produktionskapaciteten i industrien (Okun­kurven) er det sket en forværring i EF (jf. diagram 10 i årsberetningen). Som man kunne forvente, var første halvdel af 70'erne præget af en konjunkturbestemt, negativ korrela­tion mellem de to variabler.
Over the past 10 years, the steady deterioration in the Com­munity labour market has become apparent in a number of ways.
Dette blev der imidlertid vendt op og ned på i perioden 1975­1979, idet en forværring af arbejdsløsheden da var ledsaget af en stigning i kapacitetsud­nyttelsen, hvilket underbygger de konklusioner, der er draget af Beveridge­kurven.
Since 1973, the unemployment rate has been incre­asingly independent of economic activity; from 1975 to 1978, inflation slowed down substantially and GDP growth gathe­red momentum, but the unemployment rate continued to climb.
Mellem 1979 og 1981 vendte forholdet mellem de to kurver tilbage til det normale, og arbejdsmarke­det syntes at være ret kraftigt præget af den stramme politi­ske kurs, der blev fulgt i de fleste medlemsstater.
Similarly, the marked slowdown in inflation since 1981 accompanied by a recovery of GDP has not presented a deterioration in unemployment.
Efter årene 1981­1982 vender kurven på ny, hvilket i betragtning af den afdæmpede reallønudvikling kunne hænge sammen med, at de kapacitetsnedskæringer, der blev foretaget under den økonomiske afmatning, har ført til produktionsflaskehalse.
It would therefore appear that the European labour market was not simply reacting to two recessions and changes in inflation rates, but that it was also suffering from increased rigidity in its structures and operation, which prevented the required adjustments from taking place.
I det seneste tiår har man set adskillige tegn på en fortsat forværring af situationen på det europæiske arbejdsmarked.
After the wages­push at the end of the 1960s, the years 1973­76 represented, in this area, an extremely stormy period in most Member States.
Allerede i 1973 sås de første tegn til en afkobling mellem udviklingen i arbejdsløsheden og udviklingen i den økonomi­ske aktivitet.
From 1973 to 1976. real wages calculated using the GDP deflator rose more than twice as fast as productivity in eight Member States, with the widest disparities being recorded in the United Kingdom.
I perioden 1975­1978 skete der et kraftigt fald i inflationstakten og en hurtigere stigning i den økonomiske vækstrate, men arbejdsløsheden fortsatte med at stige.
Belgium, Italy and Luxembourg. In the Netherlands, the rates were closer together, but only in Germany did real wages and productivity move approxi­mately in tandem.
Også efter 1981 er arbejdsløsheden på ny steget til trods for den meget markante opbremsning i inflationen og opsvinget i den økonomiske vækst.
From 1976 to 1981. the development of real wages and productivity was more balanced on the whole, but problems of adjustment did arise after 1979 in Germany, France and Belgium.
Disse betragtninger bekræftes af lønudviklingen. I slutningen af 60'erne steg lønningerne kraftigt i mange lande,
The change in the relation between unemployment and va­cancies (the u­v curve, or Beveridge curve) in a number of member countries in the 1970s also seems to point out the aggravation of imperfections in the Community labour market (see box).
Arbejdsmarkedet tilrettelæggelse, krav til hygiejne og sikkerhed på arbejds pladsen, fagforeninger og strejkeret, pensionsordninger, boligmarkedet samt uddannelse.
cal unemployment is mainly associated with the failure of real wages to adjust to the levels warranted by the crises in productivity and the terms of trade that occurred during the 1970s.
Disse forskellige stivheder har igennem de seneste år påvirket arbejdsmarkedet i de enkelte medlemsstater i forskellig grad, alt efter de institutionelle forhold i de enkelte lande.
In many countries, the growing pressure of non-wage costs such as social security contributions, has swollen labour costs, and thereby aggravated this particular problem by considerably widening the gap between net and gross real wages; this phenomenon may have contributed to reducing the flexibility in wage negotiations by rendering labour costs to employers much higher than take-home pay.
og i perioden 1973-1976, gik lønudviklingen i de fleste medlemsstater helt over gevind.
But the impact of real wages on the demand for labour is more difficult to assess accurately.
I mange medlemsstater lykkedes det heller ikke at tilpasse reallønnen til virkningerne af den anden oliekrise.
Although some econometric studies suggest that the elasticity is between -0,5 and -1, no general agreement on this point has yet been reached.
I årene mellem 1973 og 1976 steg reallønnen (deflateret med BNP-priser) i 8 medlemsstater dobbelt så meget som produktiviteten, mest markant i Det forenede Kongerige, Italien, Belgien og Luxembourg.
Estimates of the present level of the NAIRU (non-accelerating-inflation rate of unemployment) vary widely, with the most extreme views holding that the present unemployment rate is very close to the NAIRU.
I Nederlandene var udviklingen i reallønnen og produktiviteten lidt mindre divergerende, medens Forbundsrepublikken Tyskland er den eneste medlemsstat, hvor der ses en næsten parallel udvikling i de to variabler.
Although the debate about the relative extent of Keynesian, classical and structural unemployment is still far from closed, it may at all events be concluded from the above remarks that classical and structuralunemployment has increased over the past 10 years.
I perioden 1976-1981 var der generelt en mere afbalanceret udvikling i produktivitet og løn. I årene 1979-1981 opstod der imidlertid problemer med tilpasning af reallønnen i Forbundsrepublikken Tysk land, Frankrig og Belgien.
Moreover, taxation is, to an increasing extent, a factor of rigidity in itself, especially on the labour supply side in so far as high unemployment allowances and high marginal tax rates in some circumstances may increase the level of unemployment by enabling jobseekers to remain out of work for longer periods, by raising the participation rate and by increasing the reservation wage.
Hvad angår reallønnen, er det ikke blot lønniveauet, men også lønstrukturen, der har lagt hindringer i vejen for en forøgelse af beskæftigelsen.
The question may also be asked whether some of the rules governing dismissals may have exerted a dampening effect on employment.
Lønstrukturen er ikke overalt udformet således, at der tages hensyn til virksomhedernes rentabilitetsvilkår eller særlige forhold på de lokale arbejds markeder, og i mange lande har lønudviklingen inden for den offentlige sektor i en årrække været den vigtigste rette snor for udviklingen i den private sektor.
While it is vital to protect workers from unfair dismissal, there is no doubt that where dismissal is an especially lengthy or difficult processthe rules may do workers more harm than good.
I andre lande har de lønstigninger, man har forhandlet sig frem til i de brancher, hvor koncentrationen er høj, og fagforeningerne står stærkt, smittet af på de andre sektorer, hvilket — eventuelt sammen med dyrtidsreguleringen — har ført til en stigning i lønomkostningerne, der ikke står i noget rimeligt forhold til de andre økonomiske variabler i disse sektorer.
As they make it difficult for a firm to adjust its manpower to its output, they hamper recruitment when demand is expanding (firms tending to rely on subcontracting, overtime and undeclared labour), and encourage capital deepening investment; over the long run, they may even have a restrictive effect on employment, even if they stabilize jobs over the cycle.
Arbejdsmarkedets parter har derved mistet en stor del af deres spillerum ved lønforhandlingerne, da virksomhedernes omkostninger ved at beskæftige arbejds kraft er langt større end den nettoløn, arbejdstagerne får udbetalt.
There are sure signs that labour-market rigidity has increased; it is important to attempt the very difficult task of identifying the sources of this rigidity, whether they be associated with wage trends, with changes in microeconomic relations, with the behaviour of firms and workers, or with action by the authorities on the institutional and legal framework. work.
For en række landes vedkommende bekræftes dette i øvrigt af flere undersøgelser af nyere dato. Reallønnens virkninger for beskæftigelsen lader sig imidlertid vanskeligere kvantificere.
The effects of a number of other measures originally intended to protect workers but which turned out to be unfavourable in practice may also exist in other fields.
I nogle økonometriske undersøgelser er man ganske vist kommet frem til en elasticitet på mellem - 0,5 og - 1, men der er langt fra almindelig enighed herom.
So, in order to compensate these negative effects, systems of incentives have had to be introduced and developed to an increasing extent to reduce the cost to firms of employing young people, so as to encourage employers to recruit young jobseekers.
Beregninger af den nuværende NAIRU (som er den arbejdsløshedsprocent, hvor der ikke sker nogen stigning i inflationsraten) har da også givet vidt forskellige resultater.
Rigidities have been present to varying degrees in the different Member States, depending on each country's institutional features.
Ved enkelte beregninger er man nået frem til, at NAIRU skulle ligge tæt op ad den nuværende arbejdsløshedsprocent.
Not only levels of real wages, but also their structure, have formed an obstacle to an increase in employment.
Men selv om der således ikke er enighed om, i hvor høj gad den nuværende arbejdsløshed er af »keynesiansk« klassisk og strukturel art, kan man i det mindste af det overstående drage den konklusion, at det seneste tiår har været præget af en stigning i den klassiske strukturarbejdsløshed.
The structure of wages has not always taken sufficient account of profitability and of the special features of local labour markets, with public sector wage increases in the past in several countries being used as the main benchmark.
I øvrigt har måske også skattereglerne i sig selv forværret stivhederne på arbejdsmarkedet, især hvad angår udbudet af arbejdskraft, i det omfang kombinationen af høj marginalbeskatning og høj arbejdsløshedsunderstøttelse under visse omstændigheder kan få arbejdsløshedsprocenten til at stige.
With respect to the reduction of working hours sufficient attention may not have been given to the conditions that must be respected if these measures are not to have adverseeffects on employment.
Denne uheldige kombination kan nemlig — ud over at øge erhvervsfrekvensen — føre til, at den arbejdsløse ofte ikke søger omgående beskæftigelse eller stiller højere lønkrav.
In particular, too little stress has perhaps been placed on the fact that the reduction in working hours must be accompanied by a reorganization of work within the firm so that equipment can be used for longer periods at no increased cost. Otherwise, measures to reduce
Man bør desuden overveje, om visse regler vedrørende afskedigelser måske også har lagt hindringer i vejen for nyansættelser.
working hours may have to be added to the list of measures whose effects on employment are neutral in the short run but adverse in the longer run.