natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den ydelse, der var tale om i dette tilfælde, må derfor på grundlag af forbudet mod forskelsbehandling af arbejdstagere af forskellig nationalitet ydes til de i Belgien bosatte EF-statsborgere på samme vilkår som dem, der gælder for belgiske statsborgere.
The benefit in question must therefore, if the rule of non-discrimination between workers of different nationalities is not to be infringed, be granted to Community nationals established in Belgium on the same conditions as it is to Belgian nationals.
Navnlig kan ydelsen i relation til ikke-belgiske statsborgere ikke gøres betinget af, at den pågældende udlænding faktisk har haft bopæl i Belgien i mindst 5 år, når et sådant krav ikke stilles over for belgiske statsborgere.
In particular it cannot, in the case of non-Belgian nationals, be made conditional on the claimant's having resided in Belgium for at least five years if no such condition is imposed on Belgian nationals.
I sagen Deak/Office national de l'emploi3) gjorde en ungarsk søn af en italiensk arbejdstager, der var bosiddende i Belgien, krav på at få udbetalt den ungdomsarbejdsløshedsydelse, som i Belgien udbetales til personer uden beskæfti gelse, der venter på at kunne påbegynde deres videregående uddannelse.
In Deak v Office National de l'Emploi ' the Hungarian son of an Italian resident in Belgium claimed the benefit payable in Belgium to young workers unable to find employment after completing their studies.
Som svar på et præjudicielt spørgsmål fra en belgisk domstol udtalte Domstolen, at disse ydelser var »sociale fordele«, jf. artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning af 15. oktober 1968 (1612/68)4) om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, og at de derfor skal udbetales til arbejdstagere, der er statsborgere i en af Fællesskabets medlemsstater, på samme grundlag som til de belgiske arbejdstagere. Statsborgere fra tredjelande kan dog ikke påberåbe sig Rådets forordning 1408/711) om samordning af de nationale socialsikringsordninger i Fællesskabet.
On a reference from a Belgian court, the Court of Justice held that such benefits constituted a 'social advantage' as referred to in Article 7(2) of Regulation No 1612/68 of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community,2and therefore had to be granted to the dependent children of a worker who is a national of a Member State in the same way as to nationals; but nationals of nonmember countries could not found such a claim on Regulation No 1408/ 71 on the application of social security schemes to employed persons and their families moving within the Community. 3
I sag 137/845) skulle Domstolen tage stilling til, om en vandrende arbejdstager med luxembourgsk statsborgerskab og bopæl i Belgien i en tysksproget kommune kunne kræve, at en straffesag, der blev ført mod ham ved domstolen i Verviers, skulle foregå på tysk.
In Ministère Public v Mutsch4the question was put to the Court whether a migrant worker of Luxembourg nationality residing in a Germanspeaking municipality in Belgium was entitled to require that criminal proceed ings instituted against him before the Tribunal Correctionnel (Criminal Court) of Verviers should take place in German.
Ifølge en belgisk lov fra juni 1935 har tiltalte med belgisk statsborgerskab og bopæl i en tysksproget kommune inden for tribunal correctionnel de Verviers' retskreds adgang hertil.
Under a Belgian law of 1935 proceed ings in German may be required by accused persons of Belgian nationality residing in a Germanspeaking municipality within the jurisdiction of the Verviers court.
Domstolen statuerede, at princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed indebærer, at en arbejdstager med statsborgerskab i én medlemsstat, men bopæl i en anden, har ret til at kræve, at en straffesag indledt mod ham foregår på et andet sprog end det processprog, der anvendes ved den pågældende domstol, hvis indenlandske arbejdstagere under samme vilkår har denne ret.
The Court ruled that the principle of free movement of workers required that a worker who is a national of one Member State and habitually resides in another Member State be entitled to require that criminal proceedings against him take place in a language other than the language normally used in proceed ings before a court which tries him if workers who are nationals of the host Member State have that right in the same circumstances.
Domstolen fandt, at muligheden for at benytte sit eget sprog i en retssag i det land, hvor den pågældende har bopæl, på samme vilkår som indenlandske arbejdstagere, yder et effektivt bidrag til at integrere den vandrende arbejdstager og dennes familie i værtslandet og dermed til at virkeliggøre målet om arbejdskraftens frie bevægelighed.
COMMUNITY LAW under the same conditions as national workers constituted an important contribution to the integration of migrant workers and their families in the society of the host country, and hence to the attainment of the objective of the free movement of workers.
Denne mulighed må anses at have hjemmel i artikel 7, stk. 2, i forordningen af 15. oktober 1968 (1612/68) om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet1).
That right therefore fell within the scope of Article 7(2) of Regulation No 1612/68 on freedom of movement for workers within the Community. '
Ved en dom afsagt den 28. marts i sag 275/832) nåede Domstolen til den konklusion, at nationale bestemmelser om, at der skal tilbageholdes bidrag i de lovmæssige alderspensioner og efterladtepensioner, var i strid med fællesskabsretten (artikel 33 i forordningen af 14. juli 1971 (1408/71)3) om sociale sikringsordninger for vandrende arbejdstagere), når sådanne pensioner ydes til EF-borgere, for hvilke sygedagpenge og barselsgodtgørelser — som følge af, at de pågældende har taget bopæl i en anden medlemsstat — ikke skal afholdes af den institution i den første medlemsstat, der ellers udbetaler sådanne ydelser, og hvem provenuet af ovennævnte tilbageholdelser tilfalder.
In Commission v Belgium1national rules requiring the deduction of contributions from statutory old-age, retirement, service-related and survivors' pensions were held contrary to Community law (Article 33 of Regulation No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes for migrant workers3) when these pensions were paid to Community nationals who, because they resided in another Member State, were not entitled to sickness or maternity benefits from the institution of the Member State making the deductions, and the benefit of the deductions was paid to that institution.
I tre præjudicielle sager, 135/83, 179/83 og 186/834), skulle Domstolen bl.a. tage stilling til, hvorvidt artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv af 14. februar 19775) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdsta gernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter6), også finder anvendelse i de tilfælde, hvor den, der afhænder virksom heden, er erklæret konkurs eller har opnået betalingshenstand.
Bedrijfsvereniging voor de Metaalindustrie en de Electrotechnische Industrie, FNV v the Netherlands State and Botzen v Rotterdamsche Droogdok Maatschappij,4the Court was called upon to rule on the question whether the scope of Article 1(1) of Council Directive 77/187/EEC of 14 February 1977 on the safeguarding of employees' rights in the event of transfer of undertakings, businesses or parts of businesses 5extended to a situation in which the transfer of an undertaking was adjudged insolvent or was granted judicial leave to suspend payment of debts ('surséance van betaling').
Domstolen fastslog, at denne bestemmelse ikke fandt anvendelse på overdragelse af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter i de tilfælde, hvor overdrageren var erklæret konkurs, da den pågældende virksomhed eller bedrift i så fald udgør en del af konkursboet.
The Court ruled that the provision did not apply to the transfer of an undertaking, business or part of a business where the transferor had been adjudged insolvent and the undertaking or business in question formed part of the assets of the insolvent transferor, although the Member States were at liberty to apply the principles of the directive to such a transfer on their own initiative.
Dette er dog ikke til hinder for, at medlemsstaterne selvstændigt anvender direktivets principper på sådanne overdragelser.
The Directive did, however, apply where an undertaking, business or part of a business was transferred to another employer in the course of a procedure such as judicial leave to suspend payment of debts.
2) Dom af 28.3.1985 (Kommissionen/kongeriget Belgien, sag 275/83).
Case 275/83. OJ L 149,5.7.1971.
6) Ifølge denne bestemmelse finder direktivet anvendelse på overførelser af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter til en anden indehaver, når denne er et resultat af en »aftale eller fusion«.
Under Article 1(1) the Directive applies to 'the transfer of an undertaking, business or part of a business to another employer as a result of a legal transfer or merger'.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
INTERPRETATION AND APPLICATION OF THE SUBSTANTIVE RULES
Domstolen statuerede, at: — den omstændighed, at virksomheden overdrages, efter at cedenten har standset betalingerne, ikke i sig selv er tilstrækkelig til, at direktivet ikke finder anvendelse.
(i) The fact that a company was transferred after the transferring company had become insolvent did not in itself take the transaction outside the scope of the Directive.
Direktivet finder således anvendelse på overførelser foretaget som led i en konkursprocedure eller i et stadium, der ligger forud herfor;
Thus the Directive did apply to a transfer in the course of insolvency proceedings or at a stage prior to the initiation of such proceedings.
— direktivets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse på overgangen af de personers rettigheder og forpligtelser, der på overførselstidspunktet var beskæftiget som lønmodtagere i den pågældende virksomhed, men som efter eget ønske ikke fortsætter med at være beskæftiget hos erhververen; — der i dette direktiv ved udtrykket »arbejdstager« forstås enhver person, der i den pågældende medlemsstat i sin egenskab af arbejdstager er beskyttet af den nationale arbejdsretlige lovgivning.
(ii) Article 3(1) of the Directive had to be construed as not covering the transfer of the rights and obligations of persons who were employed by the transferor at the date of the transfer, but who, by their own decision, did not continue to work as employees of the transferee.
I sag 282/833), hvori der blev afsagt dom den 12. februar, fastslog Domstolen, at en ophævelse af ansættelsesforholdet fra arbejdstagernes side i anledning af, at arbejdsgiveren havde anmeldt betalingsstandsning, ikke kunne sidestilles med en af arbejdsgiveren foretaget afskedigelse i den betydning, der er omhandlet i Rådets direktiv af 17. februar 19754) om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser. Domstolen udtalte, at dette direktiv kun fandt anvendelse, når arbejdsgiveren faktisk har påtænkt at foretage kollektive afskedigelser eller har udarbejdet en plan om kollektive afskedigelser.
In Altin and Others v H. Nielsen & Son, Maskinfabrik3the Court ruled that the termination by workers of their contract of employment following an announcement by the employer that he was suspending payment of his debts could not be treated as dismissal by the employer for the purposes of Council Directive 75/129/EEC of 17 February 1975 on collective redundancies.4The Directive applied only where the employer had in fact contemplated collective redundancies or had drawn up a plan for collective redundancies. In Commission v Belgium5
Ved dom af 28. marts i sag 215/835
the Court held that the present state of
) statuerede Domstolen, at den belgiske lovgivning i sin nuværende udformning ikke fuldt ud opfylder de krav, der er fastsat i direktiv af 17. februar 19753).
Belgian legislation did not fully meet the requirements of Directive 75/129/ EEC.
For det første sikres arbejdstagerne ikke en tilstrækkelig retlig beskyttelse, således som forudset i direktivet, når afskedigelsen sker som følge af virksomhedslukning, hvor de nationale særbestemmelser finder anvendelse.
4First, the protection of workers envisaged by the Directive was not guaranteed with a sufficient degree of legal certainty when redundancies were the consequence of the closure of an undertaking, such closures remaining subject to specific national rules.
For det andet er det i strid med direktivet, når visse kategorier af
Secondly, Belgian law incorrectly withheld this protection from certain categories of workers outside the exceptions exhaustively listed in the Directive.
') Dom af 11.7.1985 (Foreningen af arbejdsledere i Danmark, på vegne af H.E. Mikkelsen/'A/S Danmols
1O] I. 61, 5J.19~\ Under Article 1(1) the Directive applies to 'the transfer of an undertaking, business or part of a business to another employer as a result of a legal transfer or merger'. :Case IOS 84. 1Case 2X4 Si. 4O _BAR_ 1.48.
Dom af 28.3.1985 (Kommissionen/kongeriget Belgien, sag 215/83).
22.2.1T5. * Case 215 S.Î.
I en anden sag vedrørende virksomheden Gaston Schul1) udtalte Domstolen sig om beregningen af den merværdiafgift, der skal betales af en ikke-afgiftspligtig person, når denne indfører en brugt vare, for hvilken der allerede er betalt merværdiagift i udførselslandet.
In a second case involving the firm Gaston Schul, ' the Court clarified the method of calculating the VAT payable on the import by a private person of a second­hand article which has already been taxed in the country of export.
Beskatningsgrundlaget er enten varens pris, fratrukket den résiduelle moms, der er betalt i udførselsmedlemsstaten, og som stadig påhviler varen, eller i mangel af en sådan pris, toldværdien.
The basis of assessment was the price of the article less the residual VAT charged by the Member State of export and still contained in that price, or, in the absence of such a price, the customs value.
Denne dom supplerer den dom fra 1982 (Gaston Schul I)2), hvorved Domstolen fastsatte visse regler for fortolkning af EØF-traktatens artikel 95 med henblik på at håndhæve neutralitetsprincippet ved beskatning af brugte varer, der er indkøbt hos en privat person.
This judgment supplements the judgment delivered in 1982 in the first Gaston Schul case, 2in which the Court laid down certain rules for the interpretation of Article 95 in order to ensure the neutrality of the taxation of second­hand articles bought from private persons.
I sag 168/843), der vedrørte begrebet »fast forretningssted« i sjette momsdirektiv4), statuerede Domstolen, at for så vidt angår spilleautomater installeret om bord på en færge, kan en erhvervsmæssig virksomhed kun betragtes som fast forretningssted i den i sjette momsdirektiv omhandlede forstand, såfremt forretningsstedets grundlag er en varig samvirken af menneskelige og tekniske ressourcer, som er nødvendige for at kunne præstere de pågældende tjenesteydelser, og såfremt tjenesteydelserne ikke mere formålstjenligt kan henføres til hjemstedet for tjenesteyderens økonomiske virksomhed.
Hamburg­Mitte­Altstadt,* concerning the concept of 'fixed establishment' for purposes of the sixth VAT Directive,4the Court had to rule on a case of gambling machines on board a ferry boat; it held that an establishment qualified as a fixed establishment within the meaning of the Directive only if it required a permanent combination of human and technical resources necessary for the provision of the services in question and if it was impractical to connect those services with the place where the supplier had established his business.
I sag 249/845) statuerede Domstolen, at en medlemsstat i henhold til gældende EF-ret ikke må opkræve moms ved indførsel af en bil købt i en anden medlemsstat, for hvilken der er betalt moms i sidst nævnte medlemsstat, og som er indregistreret dér, når brugeren af det pågældende køretøj er statsborger i og har bopæl i denne anden medlemsstat, men følger en uddannelse i den førstnævnte medlemsstat, hvor han for hele sit studiums varighed er tilmeldt registret over udlændinge.
In Ministère Public v Profant* the Court held that the rules of Com­munity law prevent the levying by a Member State of VAT on the importation of a motor vehicle purchased in another Member State, where VAT was paid and the vehicle is registered, when the vehicle is used by a national of the second Member State resident in that State but studying in the first Member State, where for the period of his studies his name is entered in the aliens' register.
Den omstændighed, at den pågældende er gift med en statsborger i den første medlemsstat i den periode, hvor han gennemfører sit studium, har ingen betydning i denne henseende.
The fact that during the period of his studies he was married to a national of the first Member State is irrelevant.
Denne ligestilling — også for så vidt angår arbejde, der tillægges samme værdi — var ganske vist på nationalt plan sikret inden for rammerne af de kollektive overens komster.
The Court accepted that this principle was implemented in collective agreements at national level.
Men ikke alle arbejdstagere er fagligt organiserede, og nogle kan være beskæftiget inden for en sektor, som ikke er omfattet af en kollektiv overenskomst.
But not all workers were union members, and some might be working in businesses where no collective agreement had been concluded.
Og selv om medlemsstaterne ganske vist i første række kan overlade det til arbejdsmarkedets parter at sikre overholdelse af ligelønsprincippet, kan de dog ikke under henvisning hertil unddrage sig deres forpligtelse til ved hertil egnede nationale forskrifter at sikre alle arbejdstagere en lige så omfattende beskyttelse som den, der er forudset i direktivet, navnlig i de tilfælde, hvor en effektiv beskyttelse ikke er sikret på anden måde.
While Member States might leave the implementation of the principle of equal pay in the first instance to representatives of management and labour, this did not discharge them from the obligation of ensuring, by appropriate legislative and administrative provisions, that all workers were afforded the full protection provided for in the Directive, notably where effective protection was not ensured by other means.
Den fælles landbrugs- og fiskeripolitik
Common agricultural policy and fisheries
I sag 116/843) bekræftede og uddybede Domstolen sin hidtidige retspraksis, hvad angår medlemsstaternes fastsættelse af maskimumavancen for detailhandel med landbrugsprodukter, der er et væsentligt led i nationale priskontrolordninger.
In Criminal proceedings against Roelstraete ' the Court confirmed and clarified its previous findings on the fixing by the Member States of a maximum profit margin to be charged by retailers selling agricultural products to the consumer; such a margin formed a major factor in a national price control scheme.
Domstolen fastslog, at en national kontrolordning for detailpriserne på okse- og svinekød, der forbød detailhandlerne at sælge deres produkter til forbrugerne til en højere pris end den indkøbspris, de har betalt i engrosleddet, forhøjet med en maksimal avance, der bl.a. omfatter de udgifter, detailhandlerne eventuelt har afholdt i forbindelse med indførelsen, er i strid med EØF-traktatens artikel 30-35 samt forordningerne om de fælles markedsordninger på de pågældende områder.
The Court held that legislation of a Member State which was intended to control retail prices of beef, veal and pigmeat, and which prohibited retailers from selling their products to consumers at a price exceeding the purchase price charged at the wholesale stage, plus a maximum gross profit margin covering inter alia any import costs which may be borne by the retailer, was contrary to Articles 30 to 36 and to the regulations establishing a common organization of the market in those products.
Det samme er tilfældet, når den maksimale avance omfatter de udgifter, detailhandlerne har afholdt i forbindelse med deres indkøb, og dette påvirker distributionsnettet for okse- og svinekødet i visse områder.
This was also the case where the maximum gross profit margin incorporated the supply costs borne by the retailer and, as a result, in certain regions the distribution network for beef, veal and pigmeat was affected.
Fællesskabsretten er dog ikke til hinder for, at avancen — foruden detailhandlerens fortjeneste — desuden kun omfatter de markedsføringsomkostninger, detailhandleren har afholdt i forbindelse med salg til forbrugerne, forudsat at den ikke fastsættes
Community law did not, however, prohibit the fixing of a gross profit margin which incorporated, in addition to the retailer's net profit, only the marketing costs borne by the retailer at the stage of sale to the consumer, provided that the margin was not fixed at an arbitrary level and allowed retailers fair remuneration for their activity.
2) Dom af 30.1.1985 (Kommissionen/kongeriget Danmark, sag 143/83). 3) Dom af 5.6.1985 (Procédure générale/Koelslraete, sag 116/84).
No 1079/77. •'
IV-2 vilkårligt, men gør det muligt for detailhandlerne at opnå en rimelig fortjeneste af deres indsats.
The national court making the reference had first asked whether the levy was fiscal in nature, in order to be able to determine whether it was the right court to hear the case.
Den nationale domstol havde først og fremmest stillet spørgsmålet om, hvorvidt denne medansvarsafgift skulle betragtes som en afgift af fiskal karakter, for derved at få fastslået, om den pågældende domstol var kompetent. Domstolen svarede, at den nationale domstol selv skulle afgøre spørgsmålet om sin kompetence på dette område.
The Court of Justice replied that it was for the national court itself to determine its competence to hear the case.
Domstolen tilføjede dog af hensyn til den dommer, der havde henvist sagen, at denne afgift i betragtning af den økonomiske funktion, den havde, indgik som et led i de foranstaltninger, der træffes for at regulere markedet med mejeriprodukter.
To guide it, however, the Court of Justice added that in the light of the economic function which it fulfilled the levy formed part of the system of intervention measures designed to stabilize the market in milk products.
Det andet spørgsmål vedrørte lovmæssigheden af denne afgift, idet der opkræves ensartede satser af mælk, der ikke har samme fedtindhold, og som derfor heller ikke giver samme overskud.
In a second question the national court asked whether the levy was lawful, given that it applied equally to types of milk with different fat contents and thus different prices, which were consequently liable to cause surpluses to varying extents.
Domstolen nægtede at annullere forordningerne om denne medansvarsafgift, idet den understregede, at denne forordnings formål var at løse problemerne med uligevægten på markedet for mælkeprodukter inden for rammerne af den fælles markedsordning, ved at skabe solidaritet mellem og ligebehandling afalle producenter i Fællesskabet, uanset deres produkters kvalitet og anvendelsesformål.
The Court upheld the validity of the Regulation governing the levy; it found that the Regulation was intended to remedy a general disequilibrium on the market for milk products within the framework of the common organization of the market, with the necessary burden being shared equally between all Community producers regardless of the quality and the outlets of their product.
I sag 207/843) foretog Domstolen en præcisering af, hvor grænsen mellem EF's og medlemsstaternes respektive kompetence i fiskerispørgsmål skal trækkes.
In De Boer v Produktschap voor Vis en Visprodukten ' the Court clarified the demarcation between the powers of the Community and the powers of the Member States with regard to fisheries.
I henhold til EF-reglerne har Nederlandene fået tildelt en sildekvote, i forbindelse med hvilken der ikke er fastlagt nogen speciel kvote for »maatjes«.
Community legislation allocated a quota for herring to the Netherlands, but did not refer specifically to a quota for young herring ('maatjes').