natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Først vil vi gennemgå de midler, Kom missionen har erhvervet sig med henblik herpå, og derefter vil vi redegøre for proceduren for opstillingen af de to budgetter.
We shall examine the methods the Commission has adopted to do this and then go on to describe the procedure for drawing up and approving both budgets.
Budgetoverslag opstillet af Kommissionen for De europæiske Fællesskaber
The preparation of estimates by the Commission of the European Communities
Budgetoverslaget vedrørende det almindelige budget har to aspekter: det årlige, som vedrører udarbejdelsen af budgettet for det følgende regnskabsår, og det mellemlange, som vedrører udarbejdelsen af flerårige overslag.
The preparation of budget estimates has two aspects, annual (for the year ahead) and longterm (projections extending to later years).
Overslaget har, for så vidt angår EKSF's aktionsbud get, hidtil været meget mindre kompliceret.
For the ECSC operational budget estimates, however, things have not yet reached this degree of sophistication.
A — Overslag over det almindelige budget
A—Estimates for the general budget
Overslaget over det almindelige budget sker på grundlag af realøkonomiske indikatorer, der omformes til finansielle størrelser under hensyntagen til de politiske valgmuligheder.
The general budget forecasts are based on economic indicators and are expressed in the form of financial data in the light of the political options.
Budgetoverslaget for det følgende regnskabsår
Estimates for the next year's budget
Budgetoverslaget har siden budgettet for regnskabsåret 1971 skullet omfatte såvel indtægter som udgifter.
Since the 1971 budget, budget estimates have had to cover both expenditure and revenue.
Det er vigtigt, at dette overslag bliver ret nøjagtigt, da det siden får indflydelse på budgetproceduren og især gennemførelsen af budgettet.
Their degree of accuracy affects both subsequent budgetary procedure, and, above all, the implementation of the budget.
Overslagene over udgifterne bygger ligeledes på en række makro-økonomiske overslag: a) den forventede inflationstakt: her er der tale om et grundlæggende element, som er van skeligt at beregne af såvel økonomiske som politiske årsager, idet medlemsstaterne i højere grad opstiller politiske overslag end økonomiske over deres fremtidige prisstigningstakter.
The expenditure estimates are also based on a number of macroeconomic forecasts: (a) the forecast rate of inflation; this factor is in fact a crucial one but is difficult to calculate, as much for political as for economic reasons: the forecasts the Member States draw up of their future rates of price increase are more political than economic.
Inflationstakten anvendes i beregningen af samtlige overslag vedrørende EF's intervention (socialpolitik, energipolitik, forskningspolitik osv.); b) landbrugspriserne skal betragtes særskilt i forhold til det generelle prisniveau, eftersom de bygger på afvigende kriterier; her er der således tale om »relative priser«, der afviger fra de priser, der beregnes ud fra overslaget over inflationstakten; c) udviklingen i eksporten på landbrugsområdet med henblik på at fastlægge overslaget over restitutionerne; d) udviklingen i landbrugsproduktionen, som i vid udstrækning er afhængig af de klimatiske forhold, og som har indflydelse på overslagene over intervention.
The rate of inflation assumed enters into the calculation of every class of estimated Community expenditure (social policy, energy policy, research policy, and so on); (b) the rise in agricultural prices; this must be distinguished from the general price-increase forecast, because the criteria involved are different. The aim in this case is to predict relative prices which differ from those calculated using a forecast rate of inflation; (c) the trend of exports in the agricultural sector; this is needed to enable estimates of re funds to be prepared; (d) the trend of agricultural production, itself largely dependent on the weather, which con ditions the estimates for intervention operations.
Fejlrisikoen i overslagene — Overslagene over de traditionelle indtægter (told og landbrugsafgifter) indeholder en ikke ubetydelig fejlmargen (Jf. bilag 10, s. 383).
Risks of error in the estimates—The revenue estimates are generally made with a small, but not insignificant margin of error as far as customs duties and agricultural levies are con cerned (see Annex 10, p. 387).
I overslagene over provenuet af momsen har man endnu ingen erfaringer i denne henseende.
As regards estimates for the yield from the VAT percentage, there is as yet no experience to go on.
Til gengæld kan fejlmargenen med hensyn til de uomgængelige udgifter, dvs. udgifterne under EUGFL, garantisektionen, og med hensyn til landbrugsindtægterne være betydelig.
For unavoidable expenditure, on the other hand, that is, agricultural expenditure on the 'guarantee' side and also for agricultural receipts, errors in forecasting may be substantial.
Når man ved, at udgifterne til sikring af landbrugsmarkederne udgør 70 % af EF's udgifter, kan man nemt forestille sig hvilke alvorlige konsekvenser, fejl i overslagene vil kunne få.
When one realizes that agricultural spending accounts for 70% of all Community expen diture, the formidable consequences of estimating errors can be imagined.
Et af de vigtigste træk ved landbruget er faktisk de betydelige usikkerhedsmomenter, der findes her.
Indeed, one of the main characteristics of agriculture is the significance of chance factors.
For Europas ni medlemsstater ligger usikkerhedsmomenterne i udsvingene i produktionen og i forbruget i Fællesskabet, udviklingen i samhandelen mellem de gamle og de nye medlemsstater, udsvingene i verdensmarkedspriserne og udviklingen i valutasituationen.
For the Community of the Nine these have to do with variations in Community production and consumption, developments in trade between the old and the new Member States, variations in world prices, and the trend in the monetary situation.
En analyse af udgifterne i de seneste år viser, at de faktiske udgifter i et budget på 10 000 mio ERE (hvilket nogenlunde svarer til bevillingerne i 1979) for 68 %'s vedkommende kommer til at ligge inden for et interval på ca. 15 % i trendkurven (dvs. ca. 1 500 mio ERE).
An analysis of expenditure over recent years shows that for a budget of 10 000 m EUA (roughly the 1976 appropriations) there are 68 chances out of 100 that real expenditure will fall within a bracket of 15% on either side of the trend curve (that is, 1 500 m EUA over or under).
Trendkurven for de faktiske udgifter kendes ganske vist først bagefter, men ikke desto mindre må der i en politik, der tilsigter at sikre ligevægt i et budget uden at tage et tillægsbudget i brug, afsættes en betydelig reserve af størrelsesordenen 30 %, hvilket ingen ville tænke på at foreslå eller tillade.
Admittedly, the trend curve for real expenditure is not known until after the event, but it is nevertheless true that a budget plan ner who wished to balance his budget without having recourse to a supplementary budget would have to set aside a substantial reserve, of the order of 30%, which would be quite un acceptable.
Ændringsskrivelse(r) til det foreløbige budgetforslag—Selv efter at budgetproceduren er gået i gang, kan Kommissionen fremsætte en »ændringsskrivelse« til sit foreløbige budgetforslag for at tage hensyn til faktorer, den ikke havde kendskab til på det tidspunkt, den opstillede sit oprindelige overslag.
Adjustment of the preliminary draft budget by 'letter(s) of amendment'--The Commission can still introduce a letter of amendment amending its preliminary draft budget after the budget process has been initiated, in order to bring into the reckoning elements not known at the time of the original estimate.
Sådanne »ændringsskrivelser« er efterhånden blevet sædvane, og efter ændringen af tidsplanen for budgetproceduren (jf. s. 42) er behovet herfor blevet yderligere styrket, eftersom en ajourføring bliver mere påkrævet jo tidligere overslaget er foretaget.
In fact, these letters of amendment have become standard procedure, and the changes that have been made to the budget timetable (see p. 42) have merely underlined the need for this procedure to meet the need to update forecasts that have been brought forward even further.
I dette tilfælde er der tale om overslag vedrørende EUGFL, garantisektionen, som skal til passes i september, for at der kan tages hensyn til de kendte høstresultater fra sommeren i året forud for det budgetregnskabsår, til hvilket der skal afsættes bevillinger, samt til bedre overslag over verdensmarkedspriserne.
Specifically, what is needed is to make adjust ments in September to the forecast financial requirements of the 'guarantee' side of agricultural expenditure to take account of harvest yields reported for the summer of the year before that to which the estimated appropriations relate, and of the most reliable forecasts of world prices.
Begrænsninger som følge af de makro-økonomiske indikatorer, der er nedlagt i traktaterne — Det skal her bemærkes, at lovgiverne, når de tillægger visse indikatorer en budgetpolitisk rolle, anvender dem ex ante.
Constraints arising from macroeconomic indicators specified in the Treaties--It should be noted that the indicators prescribed by statute for budget purposes inevitably belong to the past.
Til beregningen af de finansielle bidrag i henhold til BNI blev år n-3, n-4 og n-5 således taget i betragtning (jf. bilag 10, s. 381).
Thus the GNP-based contributions to Community revenues relate to data for years n—3, n—4, and n—5 (see Annex 10, p. 379).
Det samme gælder for beregningen af den maksimale stigningssats for de ikkeobligatoriske udgifter, hvor referenceåret er n-2 (jf. s. 122).
For calculating the maximum rate of increase of noncompulsory expenditure, the reference year is n—2 (see p. 122).
Det samme gør sig endvidere gældende ved revisionen af lønningerne, som sker på grundlag af årn-1 (jf- s. 308).
Revision of pay scales is based on the year n—1 (see p. 308).
Herved sker der en faseforskydning i budgetpolitikken, eftersom denne bygger på ældre indikatorer, som, når de anvendes, giver anledning til indvendinger eller i det mindste manglende forståelse.
All this means that budget policy is out of step with reality, since it is based on indicators belonging to the past whose use will lead to objections or at least to bewilderment.
En periode med budgetunderskud i medlemsstaterne får således først efter virkninger for udviklingen i EF's budget to år senere, dvs. på et tidspunkt, hvor tallene kan forekomme overdrevne eller under alle omstændigheder uacceptable.
Thus, a period when the Member States ran budget deficits can only have an impact on the options for the Community budget two years later, when the figures appear extravagant and, at all events, unacceptable.
Politiske valg i forbindelse med budgettet — Kommissionen møder i sit budgetoverslag — dvs. ved fastlæggelsen af det foreløbige budgetforslag — to begrænsninger, nemlig med hen syn til omfanget af de samlede budgetindtægter og med hensyn til de skøn, det er nødvendigt at få accepteret i forbindelse med budgetudgifterne.
Budget policy options—The Commission comes up against two constraints in preparing its budget estimates, that is, when it decides on the preliminary draft budget: the revenue ceiling and the maximum acceptable level of expenditure estimates to present.
De samlede budgetindtægter er for Kommissionen om ikke en endelig faktor så dog et element, det er muligt at skønne over.
The adequacy of budgetary receipts is in fact taken for granted, at least for estimating purposes.
Når man ser på de budgetmidler, der stilles til rådighed for De europæiske Fællesskaber i henhold til afgørelsen om de egne indtægter, oversteg de oppebårne beløb (jf. s. 122) indtil 1980 overslagene over de i politisk henseende godkendte udgifter.
Currently, by reason of the budgetary funds placed at the disposal of the European Communities through the Decision on the Community's 'own resources', the revenues to which they are entitled (see p. 122) are invariably greater than the forecast expenditure re quired to cover politically agreed outlays.
Hvad disse udgifter angår '), har Kommissionen fire så at sige faste opgaver.
In respect of these items of expenditure,1the Commission is in fact faced with four virtually invariable tasks.
Den første er at forudse de uundgåelige udgifter— som skal ses særskilt i forhold til de såkaldte obligatoriske udgifter (OU), der er fastsat især ud fra politiske kriterier (jf. s. 40) — dvs. udgifter, som Kommissionen under alle omstændigheder skal afholde uanset hvilke budgetmidler, den har til rådighed, eftersom udgifterne skal afholdes i henhold til forordninger.
The first is to estimate unavoidable expenditure (not to be confused with so-called compulsory expenditure, which is determined (see p.
Det drejer sig om udgifterne til EUGFL, garantisektionen; usikkerhedsmomenterne i forbindelse med et over slag herover er beskrevet i det foregående.
40) on the basis of political criteria)—that is, the expenditure it will be obliged to meet regardless of the amount of budgetary revenue available, since this expenditure flows necessarily from the economic situation and the application of Regulations that relate thereto.
Det drejer sig endvidere om administrationsudgifter, betalingsbevillinger, som er nødvendige til indfrielse af indgåede forpligtelser, og alle andre udgifter, som af politiske grunde vil kunne betragtes som uomgængelige.
What is involved here is agricultural 'guarantee' expenditure, the forecasting problems for which have already been explained, administrative expenditure, payment appropriations required to honour commit ments entered into, and any other expenditure which, for political reasons, is unavoidable.
Kommissionens anden opgave er at tilvejebringe de budgetmidler, der anvendes til den bestående politik, som må opdeles i tre kategorier.
The Commission's second task is to work out figures of budgetary expenditure to meet the cost of present policies; three types of policy are involved.
Den første, som er den kategori, hvor Kommissionen har de største initiativbeføjelser, omfatter energipolitikken (støtte til carbonhydrider, støtte til uranprospektering osv.) og politikken for udviklingssamarbejde med tredjelande, hvor den på egen foranledning kan tage stilling til, hvilke midler der forekommer mest hensigtsmæssige.
First—to take the class where the Commission has the greatest power of initiative—there is the energy policy (aid to hydrocarbon and uranium exploration projects, etc.) and the policy of cooperation in the development of nonmember countries, for which the Commission can specify the amount of funding desirable without any special constraint.
Den anden kategori omfatter de programbestemte interventioner, dvs. forskningspolitikken (Det fælles Forskningscenters direkte aktion og den indirekte aktion, der sker i samarbejde med de nationale forskningsinstitutter), politikken vedrørende land-
Second, there are policies embodied in programmes: research policy (direct activities of the Joint Research Centre and indirect activities pursued in conjunction with national research institutes), and the agricultural struc-
brugsstrukturerne, som bygger på et flerårigt program, hvori de midler, der skal anvendes, er fastsat under et.
tures policy which are both covered by a multi-year programme fixed in advance determining the overall amount of funds.
Kommissionen har således kun beføjelse til at fremsætte forslag i forbindelse med udarbejdelsen af programmet, idet de årlige midler (i forpligtelser og i betalinger), der skal opføres på budgettet, kun bør betragtes som en konkret følge heraf.
Here the Commission can only make proposals at the time when a programme is drawn up, since the amount of annual funding (for commitments or for payments) is just read off from the programme concerned.
Endelig er der en tredje kategori, som udgøres af bevillingerne til Socialfonden og Regional fonden, i forbindelse med hvilke overslaget hovedsagelig går ud på at sikre sig, at der i hver enkelt medlemsstat er et udgiftsbehov i forbindelse med de aktioner, den påtænker at lade finansiere med såvel nationale midler som EF-midler, idet der i sidste ende er tale om at forudse et tilskud.
The third class of expen diture is represented by the appropriations for the Social Fund and the Regional Fund, where the preparation of the estimate consists essentially of checking on the amount of funds that each Member State is likely to spend on the operations concerned, which are in part to be financed from national resources, and in part from Community funds, the ultimate aim being to provide an allocation.
Derimod er den tredje opgave, som Kommissionen altid har fastholdt, at fremme nye aktio ner.
The third task the Commission has always felt bound to pursue is to advocate new activities.
Hvert år foreslår den en ny række sådanne navnlig for at fremme besparelser, for at hindre overlapninger og for at fremme en større konvergens mellem økonomierne.
Each year it makes a number of proposals designed, among other things, to promote savings, to avoid duplication of effort and to achieve greater convergence of the economies.
Denne politik, der kun vedrører en beskeden brøkdel af de midler, der kræves, er imidlertid et led i Fællesskabets fremtidige udvikling og et bevis på dets dynamik.
Such policies amount to a very modest proportion of the total funds requested but they represent the spark of life in the Community and an act of faith in its future.
De midler, der afsættes, skal ses som et resultat af en politisk vurdering af de realisable muligheder.
The amount of expenditure estimated under this heading depends on a judgment of what is politically possible.
Det bør her understreges — fortrinsvis i en humoristisk tone — at Kommissionen ofte må demonstrere sin forstandighed ved at afvise at tilslutte sig et budgetforslag fra sine tjenestegrene eller sine medlemmer, når disse kun handler under indflydelse af deres »EUGFL-kompleks«.
This is the appropriate juncture to point out (preferably in a humorous tone) that the Commission often has to exercise discretion and refuse to adopt the budget proposals put forward by its Members or departments, when they are motivated merely by what might be called their 'EAGGF complex'.
Land brugspolitikken og de betydelige budgetbevillinger, der hvert år afsættes hertil, skaber misundelse.
The agricultural policy and the considerable budget appropriations allotted to it every year are the object of some envy.
Der er visse, der mener, at man for at gøre sig fortjent til opmærksomhed og interesse i Fællesskabet kun skal gennemføre eller anbefale aktioner — eller endog politik — der indebærer finansiering fra Fællesskabets side, så vidt muligt i betydeligt omfang.
Some folk even go so far as to think that, in order to merit interest and esteem in the Community, they should conduct or recommend measures, or even a policy, only if Community finance (and the more the better) is involved.
Dette kompleks vil utvivlsomt eksistere længe endnu.
The complex will probably persist for a long time yet.
Endelig er den fjerde og sidste opgave at holde udgifterne til det administrative maskineri (dvs. personale- og driftsudgifter) inden for en rimelig stigningstakt, rimelig i den forstand, at det skal gøre det muligt for Fællesskaberne at varetage deres opgaver på forsvarlig vis uden at bidrage til en overdreven hurtig udvidelse af EF's administrative apparat.
The fourth and last task the Commission faces in preparing its budget is to see that the costs of its administrative machine (staff and running costs) increase at a reasonable rate, i.e. at a rate such that the Community's functions may be satisfactorily carried out without letting the growth of the Community administration get out of hand.
Det skal i denne henseende bemærkes, at Kommissionen er ansvarlig for overslaget over sine egne administrationsudgifter, men at den praktisk taget ikke har nogen indflydelse på de andre institutioners udgifter hertil.
It should be noted here that the Commission has the responsibility for estimating its own administrative expenditure, but exercises virtually no influence over that of the other Com munity institutions.
Programmering af EF's beslutninger— I oktober 1970 traf Kommissionen en principafgørelse om gradvis at indføre PPBS (planning-programming-budgeting system) i sine tjeneste grene.
Programming of Community decisions—In October 1970, the Commission decided in principle to introduce PPBS Cplanning-programming-budgeting system') into its departments by stages.
Med denne afgørelse stødte man imidlertid på grundlæggende praktiske vanskelighe der: f.eks. findes der fælles politik, der kun omfatter enkelte områder, eller som endnu ikke er fuldstændig udformet, og endvidere er der Fællesskabets meget specielle beslutningsmekanisme.
Progress was blocked, however, by a number of fundamental and inherent difficulties: the partial and incomplete character of common policies, and the Community's peculiar machinery for making decisions.
Desuden har det vist sig ret vanskeligt at opstille talmæssige størrelser til sammen ligning af Fællesskabets interventionsforanstaltninger.
In addition, the task of quantifying Community policies involving financial assistance on a comparable basis proved rather difficult.
I næsten hver analyse findes der et element, der ikke kan udtrykkes i tal, og som ofte kan være af stor betydning.
Almost every analysis revealed an unquantifiable element that was generally of predominant importance.
Det mest frem trædende i denne henseende er et politisk argument, der er fremsat af visse, og som går under betegnelsen »Europas uafhængighed«, hvilket så at sige er umuligt at omsætte i tal.
The most notable of these was the factor of 'European independence', a political con cept brought to bear by certain people, which it is virtually impossible to quantify in money terms.
Det samme gælder for begrebet »befolkningernes velfærd«, der — selv om det ikke direkte indgår i målsætningerne for de tre europæiske Fællesskaber — har været en af de grundlæggende ideer for oprettelsen heraf, og fortsat er et mål i den videre udvikling.
The same goes for the 'well-being of the people', which, although not included in so many words among the aims of the three European Communities, was an idea underlying their creation and remains a goal of their development.
Der vil komme en dag — utvivlsomt i den nærmeste fremtid i øvrigt — hvor Fællesskaberne må træffe en række vanskelige valg og med udgangspunkt i EF-solidariteten sørge for, at det bliver de rette.
The day will come, perhaps quite soon, when the European Communities face hard decisions and are called on to rise tenaciously above the difficulties in a spirit of Community solidarity.
På det tidspunkt hvor man i EF's politik søger at analysere de elementer, der ikke kan kvantificeres, og de valg, der må træffes, bliver der tale om knald eller fald.
It will then be a task for the politicians to identify this unquantifiable conception and they may succeed or fail in their assessments of priorities.
Da vil Fælles skabet være en virkelig stat.
Then Europe will truly be a State.
Kommissionen udfører imidlertid to forsøg med programmering af beslutningerne, som naturligvis ikke skal betragtes som dækkende faserne i det såkaldte planning-programming-budgeting system.
The Commission is, none the less, running two experiments in programming, although these clearly do not aim to act out all the stages of PPBS.
Det første forsøg, der allerede har stået på længe, vedrører den nukleare forskningsvirksomhed, som har ført til opstilling af et programbudget med en klassifikation af udgifterne efter anvendelse, med mulighed for valg mellem programmer og med et analytisk regnskab.
The first, already in operation for some time, relates to the programming of nuclear-research activities and has resulted in production of a programme budget with classification of expenditure by purpose, the possibility of trade-offs between programmes, and an analytic accounting system.