natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det skal dog samtidig nævnes, at US Supreme Court har udviklet en doktrin om political questions.
Incidentally, the United States Supreme Court has, meanwhile, developed a doctrine on the subject oí political questions.
Denne har netop til formål at holde en sikkerhedsventil åben for det tilfælde, at US Supreme Court finder et givet problem for »varmt« til, at det er tilrådeligt at forsøge at løse det juridisk.
Its purpose is to provide a safety­valve in cases where, in the Supreme Court's opinion, a particular issue is too hot for any effort to be made to resolve it by judicial fiat.
Denne doktrin lider dog af mangel på logik. Hvis man nemlig sammenligner de forfatningsmæssige problemer, som denne Domstol har afgjort med de samfundsproblemer, som den henfører under political questions, kan man
However, the doctrine is illogical; in fact, when a comparison is made between the constitutional issues which the Supreme Court has settled and the social issues which it calls political questions, it is difficult to discover any essential difference between them.
vanskeligt se, hvori væsensforskellen mellem de to former for problemer skulle bestå.
108 elector carried equal weight during the democratic election process.
Derimod har den antaget, at den politiske proces selv må finde svaret på, hvad det vil sige at indrette en delstats regeringsforhold således, at staten får en »republican government« 109).
In contrast to this, it considers that the political process should work out for itself what constitutes the fact of amending the constitution of a state of the Union in such a way as to ensure that it has a republican form of government.109
Det nærmeste Domstolen er kommet til en political question-áoklnn er formentlig de tilfælde, hvor den erklærer, at det »på fællesskabsrettens nuværende stade« ikke er muligt at håndhæve en bedre løsning på et lovgivningsproblem end den, dommen gør til gældendellu). I et stort antal tilfælde, hvor det virkelig har drejet sig om fundamentale juridisk­politiske problemstillinger, har Domstolen i reglen afstået fra at benytte denne formel.
In the cases cited, where the European Court of Justice declares that 'at the present stage of Community law' it is impossible to find a better legal solution of a legislative problem than what the judgment has stated to be the strict position in law. the Court comes nearest to the doctrine based on the political question. "° Nevertheless, it has rejected this formula in numerous other cases in which basic issues of public policy were also involved.
Den har i stedet løst problemet juridisk, normalt til fordel for de værdier eller interesser, der i Domstolens øjne tjener Fællesskabet bedst. Man kan herved tænke på forrangsproblemet, på rækkevidden af den umiddelbare anvendelighed, på omfanget af den udenrigspolitiske handleevne, på tilladeligheden af nationale markedsordninger efter udløbet af overgangsperioden i henhold til traktaterne eller tiltrædelsestraktaterne
It has usually decided the legal issue in favour of the values and interests which best serve the Community law, the scope of direct effect, the range of jurisdiction in matters of foreign policy, the extent to which it is permissible to maintain national market organizations after expiry of the transitional period provided for in the Treaties or in the Act of Accession, etc.
I 1980erne burde Domstolen udvide anvendelsen af sin politicai question-doktrin.
During the 1980s, the Court may well extend the application of its doctrine on 'political questions'.
Jeg har ovenfor påpeget, hvorledes dette naturligt kan indpasses i en udvikling af afvisningsprak­sis i henhold til artikel 177.
We stated earlier that this phenomenon can easily form part of the develop­ment of case-law in which, on the basis of Article 177, the practice of declaring certain requests for a preliminary ruling to be inadmissible can be enshrined.
Fordelen herved skulle være at muliggøre en mere smidig tilpasning af rytmen i den juridiske fornyelse af Fællesskabets retsorden til forventnin­gerne i det samfund, der omgiver Domstolen.
This should have the advantage of making it easier to adjust the pace at which the legal order of the Community is overhauled by the Court, to match the expectations of the community which the Court of Justice serves.
Kapitel VIII — Fællesskabets finanser af John A. Usher
Chapter VIII — The financing of the Community by John A. Usher
Efter 30 års forløb synes problemerne vedrørende Fællesskabets finanser at give anledning til endnu flere brændende politiske spørgsmål i medlemsstaterne, end tilfældet var ved Fællesskabernes oprettelse.
After 30 years, the question of Community finance would appear to be a subject which arouses stronger political passions in the Member States than it did when the Communities were founded.
Spørgsmålet om medlemsstaternes bidrag er nemlig knap nok berørt i Paris-traktaten om oprettelse af Det europæiske Kul- og Stålfællesskab.
Indeed, the question of Member States' contributions was hardly an issue in the Treaty of Paris establishing the European Coal and Steel Community.
I traktatens artikel 49 bestemmes det, at Den Høje Myndighed er berettiget til at fremskaffe de til gennemførelsen af dens opgaver nødvendige midler ved at lægge afgifter på produktionen af kul og stål og ved at optage lån, og den eneste omtale af bidrag fra medlemsstaterne findes i § 7 i konventionen om overgangsbestemmelserne, hvorved det pålægges medlemsstaterne at yde »foreløbige forskud, der tilbagebetales uden renter«, i forhold til deres bidrag til Organisationen for europæisk økonomisk Samarbejde. Der var her tale om en overgangsbestemmelse, og bidragene skulle tjene til dækning af de første administrative udgifter.
Article 49 ofthat Treaty states that the High Authority is empowered to procure the funds it requires to carry out its tasks by imposing levies on the production of coal and steel and by contracting loans, and the only reference to contributions from Member States was in Article 7 of the Convention on the Transitional Provisions, which required Member States to make 'repayable interest-free advances' proportionate to their contributions to the OEEC, as a transitional measure to meet initial administrative expenditure. ture.
Afsnit I — Fællesskabets indtægter
Section I — Community revenue
EKSF's indtægter
ECSC revenue
A. Afgiften til EKSF
A. The ECSC levy
Man kan således sige, at Det europæiske Kul- og Stålfællesskab allerede fra begyndelsen har haft sine »egne indtægter«.
Hence, from the beginning, the Coal and Steel Community could be described as having had its 'own resources'.
Artikel 50, stk. 2, bestemmer, at afgifterne én gang om året pålignes de forskellige produkter efter deres gennemsnitsværdi, dog at afgifterne ikke kan overstige 1 %, medmindre Rådet på forhånd har givet tilladelse dertil.
Article 50(2) provides that the levies should be assessed annually on the products in question according to their average value, but that the rate should not exceed 1% unless authorized by the Council.
Reglerne vedrørende afgifternes påligning og opkrævning er fastsat ved beslutning nr. 2/52 af 13. december 1952 '), der stadig gælder med visse ændringer.
The basic system of assessment and collection of the levies was laid down in Decision No 252 of 13 December 1952,] which is still in force in amended form.
Denne beslutning stødte bl.a. på et af de grundlæggende problemer ved finansieringen af Fællesskabet, nemlig fastsættelsen af et objektivt værdikriterium, og det fastsattes ved
Amongst other things, this decision faced up to one of the fundamental problems of Community finance, that of providing an objective criterion of value, and it provided that the levy should be fixed in the units of account of the European Payments Union,
Dette blev anerkendt og akcepteret på et for tidligt stadium.
which corresponded to the gold value of the United States dollar.
Da den franske franc blev devalueret i august 1957. så man. at denne devaluering ville medføre, at virksomhederne i Frankrig og Saarlandet kom til at betale en afgift, der blev 20 % højere i fransk mønt2). Da Den europæiske Betalingsunion blev erstattet af Den europæiske Valutaoverenskomst ved udgangen af 1958, blev dennes regningsenhed vedtaget som basisenhed ved beslutning nr. 3/59 af 21. januar 1959 3), og en regningsen­hed af samme værdi blev opretholdt efter ophøret af Den europæiske Valutaoverens­komst med udgangen af 1972, indtil den nye Europæiske Regningsenhed ved Kommissi­onens beslutning nr. 3289/75/EKSF af 18. december 1974 4) blev indført som basis for EKSF's virke.
Fixing the levy in a unit of account meant that the consequences of any change in the value of a Member State's currency were borne by the producers in that State liable to pay the levy, rather than by the Community, a fact which was realized and accepted at an early stage: when the French currency was devalued in August 1957, it was noted that this would oblige under takings in France and the Saar to pay a levy 20% higher in terms of national currency.2 When the European Payments Union was replaced by the European Monetary Agree ment (EMA) at the end of 1958, the identical EMA unit of account was adopted byDecision No 359 of 21 January 1959,3and a unit of account of the same value was maintained, following the demise of the EMA at the end of 1972, until Commission Decision 75/3289/ECSC of 18 December 19754introduced the new European unit of account for ECSC purposes.
Denne regningsenhed (ERE) er baseret på værdien af en »kurv« af valutaer, og den havde allerede været benyttet inden for rammerne afden første Lomé­konvention.
This unit (EUA) is based on the value of a 'basket' of currencies; it had already been used in the context of the first Lomé Convention and is identical in value to the unit of account later used in the European Monetary System 5
Dens værdi er den samme som værdien af den regningsenhed (ECU), der senere kom i brug inden for Det europæiske monetære System5), således som denne regningsenhed blev fastsat fra begyndelsen, og den logiske konsekvens heraf blev draget ved vedtagelsen af Kommissionens beslutning nr. 3334/80/EKSF af 19. december 1980 6), hvorved ERE blev erstattet af ECU inden for EKSF såvel som i de øvrige fællesskaber.
(ECU) as originally defined. The logical conclusion of this was accepted in Commission Decision 80/3334/ECSC of 19 December 19806replacing the EUA by the ECU in the ECSC as in the other Communities.
Gennemsnitsværdier og afgiftssatser blev fastlagt ved beslutning nr. 3/52 af 23. december 1952 7), og senere ændringer af disse tal er sket ved ændringer af denne beslutning.
The average values and rates of levy were laid down in Decision No 352 of 23 December 1952,7 and subsequent changes in those values and rates have taken the form of amendments to that decision.
På baggrund af den senere udvikling er det interessant at bemærke, at afgiftssatsen ifølge den oprindelige beslutning skulle være på 0.3 % fra den 1. januar 1953 og derefter gradvis stige til 0,9 % (dvs. til meget nær det tilladte maksimum på 1 %) pr. 1. juli 1953, og systemet til opkrævning af afgiften kom allerede i gang den 15. februar 1953 8). Afgiftsprocenten holdt sig på et højt niveau i en årrække, indtil den gradvis blev sænket til 0,35 % fra den 1. juli 1957 9). og sidenhen. og da navnlig i­de sidste mange år, har man været meget lidt tilbøjelig til at nærme sig det tilladte maksimum, hvilket utvivlsomt har sin forklaring i ønsket om ikke at pålægge en industri, der allerede er ramt af krise, yderligere udgifter, hvilket imidlertid har tvunget EKSF til at finde andre kilder til finansiering end dets »egne indtægter«.
In the light of later developments, it is interesting to note that the decision originally provided for levy at a rate of 0.3% from 1 January 1953, rising in stages to 0.9% (i.e. very near the authorized maximum of 1%) by 1 July 1953, the arrangements for the collection of the levy actually becoming operational on 15 February 1953.8The levy remained at a high level for a number of years, until it was gradually reduced to 0.35% from 1 July 1957,9 and since then, particularly during the last few years, there has been a considerable reluctance to take the levy anywhere near its permitted maximum, presumably out of a desire not to impose further burdens on a depressed industry, with the result that the ECSC has had to receive finance outside its 'own resources'.
Faktisk er der måske allerede indført en vis form for intern kompensation med ikrafttrædelsen af traktaten af 1965, i hvis artikel 20 det bestemmes, at EKSF's udgifter til administration optages på De europæiske Fællesskabers budget, idet der dog i øvrigt foretages en begrænsning til 18 millioner regningsenheder af den del af udgifterne, der dækkes af afgifterne i EKSF.
Indeed, an element of cross-subsidy may have crept in with the implementation of the 1965 Merger Treaty, Article 20 of which provides that the administrative expenditure of the ECSC is to be shown in the budget of the European Communities, but limits the amount of expenditure to be covered by ECSC levies to the fixed norm of 18 million units of account.
I 1977 aftaltes det i Rådet, at EKSF's faste bidrag på 18
In 1977, the Council agreed to reduce this notional ECSC administra tive expenditure from 18 million EUA (as it had then become) to 5 million EUA for the purposes of the 1978 budget,1() but even so, in order to hold the rate of levy at 0.29% in 1978 and 1979, the Member States had to make a special contribution of 32 million
") EKSF's Første Alm. Beretn.. nr. 112. ") Beslutning nr. I3/57/EKSF af 17.4.1957. EFT af 30.4.1957, s. 183.
First General Report ECSC, p. 115.
B. Udligningsordningen
B. The equalization scheme
De afgifter, der har udtrykkelig hjemmel i EKSFT artikel 49 og 50, er ikke de eneste, der er blevet opkrævet med hjemmel i denne traktat.
The levies expressly authorized under Articles 49 and 50 of the ECSC Treaty are not the only ones to have been raised under that Treaty.
I henhold til artikel 53 kan Den Høje Myndighed godkende »finansielle ordninger af enhver art, som er fælles for flere virksomheder, og som den anser for nødvendige« for udførelsen af de i traktaten fastsatte opgaver eller selv indføre sådanne finansielle ordninger.
Under Article 53, the High Author­ity was empowered to authorize, or itself make, 'any financial arrangements common to several undertakings which it recognizes to be necessary for the performance' of the objectives of the Treaty.
I sag 8/57, Aciéries belges/Den Høje Myndighed I4), antog Domstolen, at sådanne ordninger kunne baseres på overførsel af ressourcer, og det var faktisk også med hjemmel i artikel 53, at der blev indført et system med udligningsafgifter på importeret skrot, der først var fakultativt15), men senere blev gjort obligatorisk16).
In Case 8/57 Aciéries Belges ν High Authority,14the European Court recognized that such arrangements could be based on the transfer of resources, and
Denne ordning havde til formål i en situation, hvor prisen på importeret skrot lå højere end prisen inden for Fællesskabet, at støtte importen og modvirke en forhøjelse af priserne i Fællesskabet.
16 it was in fact under Article 53 that first a voluntary,15 and then a compulsory imported ferrous scrap equalization scheme was established.
Ordningen finansieredes ved opkrævning af en afgift hos de forbrugende virksomheder.
The idea behind this scheme was, in a situation where the price of imported ferrous scrap was higher than the Com­munity price, to subsidize imports and to prevent Community prices rising, and it was financed by a levy on consumer undertakings.
Men når denne ordning endnu huskes idag, er det måske mere fordi den har givet anledning til næsten halvdelen af de sager vedrørende fortolkningen af EKSF-traktaten, som er blevet forelagt Domstolen17), og navnlig fordi den blev administreret af »fælleskontoret for skrotforbrugere« og »udligningskassen for importeret skrot«, til den dom, som kom til at danne præcedens i sager vedrørende Fællesskabets delegation af beføjelser, nemlig dommen i sag 9/56, Meroni/Den Høje Myndighed18).
However, it is nowadays perhaps best remembered for having given rise to nearly half the litigation under the ECSC Treaty to have come before the European Court,17 and in particular, since it was administered by a 'Joint Bureau of Ferrous Scrap Consumers' and an 'Imported Ferrous Scrap Equalization Fund', to the leading case on the delegation of powers by a Community institution, Case
Domstolen fandt, at den delegation af beføjelser, der var sket til fælleskontoret og udligningskassen ved beslutning nr. 14/55 af 26. marts 1955 19), gav disse en så vid skønsmargen, at den ikke kunne anses for forenelig med traktaten.
9/56 Meroni ν High Authority.18It was there held that the delegation of powers granted to those agencies under Decision No 14­55 of 26 March 195519gave them a degree of latitude implying a wide margin of discretion which could not be considered compatible with the Treaty requirements.
") Ellevte Alm. Beretn. EF nr. 58. og Tolvte Alm. Beretn. EF. nr. 60. ,2) Beslutning nr. 79/3059/EKSF aí 19.12.1979, EFT L 344 ar 31.12.1979, s. 4.
Eleventh General Report, p.
Høje Myndighed : Beslutning nr. 14/55 af 26.3.1955, EFT (EKSF) 8 af 30.3.1955, s. 685 og EKSFs Høje Myndighed : Beslutning nr. 2/57 af 26.2.1957, EFT (EKSF) 4 af 28.1.1957, s. 61.
Decision No 22­54 οΓ 26 March 1954 (OJ 286, 30.3.1954); Decision No 14­55 of 26 March 1955 (OJ 685, 30.3.1955); Decision No 2­57 of 26 January 1957 (OJ 61, 28.1.1957).
Dom ar 13.6.1958. sag 9/56 (Meroni), Sml. 195464. s. 55.
[1957 and 1958] ECR 133. OJ 685, 30.3J955.
EKSF's lånemidler har varieret i årenes løb efter de forhåndenværende muligheder på lånemarkederne.
was contracted in the United States in April 1954 for the sum of USD 100 million,20 and by the end of 1961, out of loans totalling 273 million units of account.
Det første lån på 100 millioner dollars blev optaget i USA i april 1954 20), og ved udgangen af 1961 var 234 af de 273 millioner regningsenheder, der var lånt, fremskaffet uden for Fællesskabet21). Året 1962 kom til at markere et afgørende vendepunkt, idet 82 % af de midler, der låntes i dette år, kom fra Europa, og dette var ligeledes tilfældet for samtlige de midler, der låntes i de to følgende år22).
234 million units of account had been borrowed outside the Community.21The break came in 1962, when
Omfanget af låntagningen er steget i årenes løb og nåede 1 069 millioner ERE i 1978 og 957 millioner ERE i 1979231.
82% of the funds borrowed were of European origin, as were 100% of the funds in the next two years.22 The scale of borrowings has grown over the years, amounting to 1 069 million EUA in 1978 and 957 million EUA in 1979.23
Ordningen efter EØF- og Euratomtraktaterne
The system under the EEC and Euratom Treaties
A. EØF's og Euratom's låntagning
A. EEC and Euratom borrowings
Låntagning har ligeledes spillet en betydelig rolle for Euratom, idet låntagning til finansiering af forskning eller investering har udtrykkelig hjemmel i Euratomt artikel 172, stk. 4.
Borrowings have also been of importance in the European Atomic Energy Community, loans for the financing of research or investment being expressly authorized by Article 172(4) of the Euratom Treaty.
Et af Euratom-Kommissionens første skridt bestod i at indgå en aftale med USA angående en kredit på 135 millioner dollars, som blev disponibel i august 195924). Senere, nemlig i 1977, har Rådet vedtaget to beslutninger, hvorved Kommissionen er blevet bemyndiget til at optage lån for Euratom's regning med det formål at yde bidrag til finansieringen af atomkraftværker med henblik på at mindske afhængigheden af energikilder uden for Fællesskabet25).
One of the early acts of the Euratom Commission was to negotiate a line of credit of USD 135 million from the United States, which became available in August 1959.24More recently, in 1977, the Council adopted two decisions 25empowering the Commission to raise loans on behalf of Euratom for the purpose of contributing to the financing of nuclear power stations, so as to help reduce dependence on external sources of energy.
Oprindelig måtte låntagningen ikke overstige 500 millioner ERE, men grænsen blev sat op til 1 milliard ERE ved udgangen af 1979 26).
Initially, the total of the loans was not to exceed 500 million EUA, but at the end of 1979 this was raised to 1 000 million EUA.26
Derimod har låntagningen fra EØF's institutioners side inden for rammerne af EØFT været en forholdsvis sjælden foreteelse og kun haft begrænsede formål,når man ser bort fra den låntagning, der er foregået gennem Den europæiske Investeringsbank.
In the EEC system, on the other hand, borrowings by the Community institutions, as opposed to the separate European Investment Bank, have been relatively rare and for limited purposes.
Således vedtog Rådet af årsager, der endnu en gang stod i forbindelse med de stigende energipriser, en forordning, hvorved Kommissionen bemyndigedes til at tilvejebringe midler, enten direkte i tredjelande og i finansielle institutioner eller på kapitalmarkederne, »alene med det formål at genudlåne disse midler til en eller flere medlemsstater, der har betalingsbalancevanskeligheder som følge af fordyrelsen af olieproduk ter«27).
So, in 1975, in a matter again related to energy costs, a regulation was adopted by the Council to enable the Community to raise funds, be it from third coun tries, from financial institutions or on capital markets, 'with the sole aim of re-lending these funds to one or more Member States in balance-of-payments difficulties caused by the increase in prices of petroleum'.27Under this system, the Commission was author ized in 1976 to conclude a complex series of loan contracts so as to enable the Community to re-lend the product thereof to Italy and Ireland.28
I kraft af dette system blev Kommissionen i 1976 bemyndiget til at optage en række lån. således at Fællesskabet kunne genudlåne provenuet heraf til Italien og Irland28).
A further Council decision in 1978 empowered the Commission to contract loans on behalf of the Community so as to finance investment projects 'which contribute to greater convergence and integration of the economic policies of the Member States'.29It may be noted, however, that under this decision, the funds borrowed by the Commission are to be deposited with the European Investment Bank, and that it is the Bank which grants the individual loans under mandate from, and on behalf of, the Community, following a Commission decision as to the eligibility of the particular project.
B) Rådets argørelsc 77/270/Euratom og argørelse 77/271/Euratom ar 29.3.1977. EFT L 88 al6.4.1977. s. 9 og 11.
Council Decisions 77/170/Euratom and 77/271/Euratom of 29 March 1977 (OJ L 88. 6.4.1977).
2 < ') Rådcis argørelse 80/29/Euratom af 20.12.1979, EFT L 12 af 17.1.1980. s. 78. 27) Rådets forordning (EØF) nr. 397/75 af 17.2.1975, EFT L 46 af 20.2.1975. s. 1.
Council Decision 80/29/Euratom of 20 December 1979 (OJ L 12, 17.1.1980).
2") Rådets beslutning 76/322/EØF af 15.3.1976, EFT L 77 af 24.3.1976. s. 12.
Council Decision 76/322/EEC of 15 March 1976 (OJ L71. 24.3.1976).