natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En række udviklingslande nøjes imidlertid ikke med blot at oprette arbejdskraft stærke og Ildet kapitalstærke industrier. Lande som Sydkorea, Taiwan og Brasilien, hvor der allerede er sket store fremskridt med hensyn til industrialisering, eller landene i Den persiske Golf, der har de store olieindtægter, har kunnet opnå finansielle midler, som satte dem i stand til at erhverve en meget moderne teknologi og påbegynde en meget kapitalintensiv produktion.
Most developing countries are not content to create only labour-intensive indus­tries. Most countries are developing heavy, capital-intensive industries for their domestic markets.
Stålværkerne og skibsværfterne i Sydkorea og Brasilien samt olieraffinaderierne og gødningsindustrien i de olieproducerende arabiske lande er eksempler herpå.
Examples are the ship­yards of South Korea, the steel mills of Brazil, or the refineries and petrochemical complexes being constructed in some of the oil countries.
Efter at visse af disse lande med store udgifter (ofte betydelige offentlige tilskud) har bygget basisindustrier til opfyldelse af egne behov, søger de naturligvis også at opnå et internationalt marked bl.a. industrilandenes markeder.
With the exception of the Korean shipyards competition from these new sources on the industrialized countries' home market is virtually non-existent.
De meget lave lønudgifter opvejer i det mindste delvis de høje transportomkostninger.
It may become a problem of the future, if production capacities are developed well in excess of need.
Dette fremmer udviklingen af nye produktioner bl.a. i forbrugsgodesektoren.
The situation is quite different in some other sectors of world trade.
Hvis man imidlertid ser på hele industriproduktionen, som omfatter alle industriens moderne sektorer, traditionelle sektorer samt håndværksvirksomhed, er udviklingslandenes industriproduktion ikke mere afhængig af de internationale markeder end Europas industriproduktion.
Taking the manufactured products sector as a whole (including the traditional and craft industries), it is clear that industrial producers in the developing countries are no more dependent on international markets than producers in Europe.
Selv de sydøstasiatiske lande, hvoraf nogle som Singapore og Hongkong har et for holdsvis begrænset marked og derfor er meget afhængige af verdenshandelen, eksporterer ikke over 30% af deres industriproduktion, dvs. mindre end Tyskland eller Frankrig.
Moreover, the South East Asia countries only export 30% of their total manufac­tured products, even though some, like Singapore and Hong Kong, have relatively limited markets and therefore rely heavily on international trade.
Det store flertal af udviklingslandenes industrier er beliggende nær markederne. Det skyldes til dels de høje transport- og kommunikationsomkostninger, toldbeskyttelsen af industrien i de fleste udviklingslande og det forhold, at en stor del af industri produktionen skal tilfredstille den indenlandske efterspørgsel.
The percentage of manufactured products exported by the other developing coun­tries is generally less than 10% whilst Western Europe exports at least 25% of her industrial products.
I øvrigt tegner blot syv lande sig for 70 % af udviklingslandenes industrieksport, nemlig Hongkong, Taiwan, Sydkorea, Singapore, Brasilien, Indien og Mexico (se diagram 31).
In addition, 70% of industrial exports come from only seven of the developing coun­tries — Hong Kong, Taiwan, South Korea, Singapore, Brazil, India and Mexico (see graph 31 ).
De fleste andre udviklingslande har store vanskeligheder med at udvikle deres industrier, så de kan opfylde de mest elementære behov på hjemmemarkedet.
Most other developing countries find it difficult to develop industries which can furnish the most basic needs of the domestic market.
Da dette marked ofte er meget begrænset, og der også er mangel på faglært arbejdskraft, kan de fleste udviklingslande kun variere deres industriproduktion, hvis de beskytter den ved hjælp af toldskranker og ikke-toldmæssige forholdsregler. Denne produktion kan ikke konkurrere på verdensmarkedet.
Given a small home market, and often a lack of a skilled labour force, they can only diversify their industrial pro­duction behind substantial tariff and non-tariff protection.
Mod en ny international arbejdsdeling
Towards a new international division of labour
Alle udviklingslande er fast besluttet på at ændre den internationale arbejdsdeling til egen fordel.
All the developing countries have resolved to modify the international division of labour in their favour.
Blandt de industrigrene, hvor eksporten til industrilandene utvivlsomt vil stige, kan nævnes tekstil- og beklædningsindustrien, inden for hvilken eksporten fra visse udviklingslande allerede er nået op på henholdsvis 20 og 38 % af verdens handelen, visse områder inden for elektriske maskiner og apparater (motorer) og elektronisk udstyr (tilbehør til radio), fjernsyn, lommeregnere, hi-fi-anlæg, elektroniske spil).
Among those sectors of industry where exports to industrial­ized countries will undoubtedly increase are textiles and clothing, (exports in these sectors from certain developing countries have already gained 20% and 38% re­spectively of the international markets), and products in basic electronics (compo­nents, radio and certain television sets, pocket-calculators, hi-fi equipment and elec­tronic games).
Ud over denne produktion, som normalt er meget arbejdskraftintensiv, drejer det sig endvidere om læder og fodtøj, urindustri (kvartsure), præcisionsoptik (fotografiapparater), cykler, motorcykler, bijouterivarer og guldsmedearbejde, keramik, træarbejde og finmekanik.
Other sectors which also employ a high labour force are: leather and footwear, watches and clocks (quartz watches), precision optics (photographic equipment), bicycles, motorcycles, jewellery, gold and silverware, ceramics, woodwork and light machinery.
I de sektorer, hvor de nye producentlande vil kunne ændre de internationale konkurrencevilkår, kan først og fremmest nævnes metalindustri, automobiler (Brasilien, Sydkorea), kemi, cementindustri og de allerede nævnte industrigrene, nemlig jem- og stålindustri, skibsbygning, gødningsstoffer og petrokemi.
In future new producing countries may change the pattern of inter­national competition in the following sectors: — the first stages of metal processing, the motor industry (Brazil, South Korea), chemicals and cement.
Denne tendens viser sig mere specielt i udviklingen i vor samhandel, opdelt på større varegrupper, med de ikke-olieproducerende lande. I næsten alle sektorer er stigningstakten for vor import mindre end for eksporten, og overskuddet er faldende.
This tendency Is reflected particularly in our trade with the non-oil producing coun­tries in the major product groups where our imports are increasing more rapidly than our exports in nearly every sector, with the result that our surplus is diminishing.
Udviklingen i EF's handelsbalancer over for de ikke-olieproducerende udviklingslande fordelt efter forarbejdede varer i mia USD
Shifts in ED-LDC balance on trade in manufacturers excl. oil-producers in billion dollars
0.12/0.16 jern, støbejern, stål
0.12/0.16 iron and steel
0,14/0,17 0,33/0,52 andre forbrugsvarer
0.14/0.17 0.33/0.52 other consumer goods
I Europa og andre steder er der allerede nu alvorlige vanskeligheder i et meget begrænset antal af disse sektorer.
Certain sectors are already experiencing serious difficulties in Europe and other areas.
Derfor har industrilandene, herunder Fælles­skabet, indført restriktioner over for import fra udviklingslandene. Det er blandt andet tilfældet for importen af tekstiler, beklædning, fodtøj og visse jern­ og stål­produkter.
This is why the industrialized countries, including the Community, have imposed restrictions on imports from the developing countries particularly on tex­tiles, clothing, footwear and certain steel products.
EF: Udviklingen i eksporten af anlægsgodertil de ikke-olieproducerende udviklingslande og i importen af forarbejdede varer fra disse lande i mia USD
Exports of capital goods and imports of manufacturers: recent changes in EC-non-oil LDC trade in billion dollars
Det vil'dog være fejlagtigt blot at give konkurrencen fra den tredje verden skylden for disse vanskeligheder.
Competiton from Third World countries is only one and rarely the major cause of sectoral difficulties.
For Fællesskabets vedkommende er det i de fleste til fælde konkurrencen fra andre industrilande, især Japan og De forenede Stater, er er mere afgørende.
Trade competiton is often more serious from Japan and the United States, or from the State trading countries.
Det fører uomtvisteligt til strukturomlægningsvanskeligheder for de europæiske økonomier. Det vil senere fremgå, hvilke følger det får for beskæftigelsen.
The reduction of the labour force, often cited as evidence of trade damage, is largely caused by the introduction of more efficient, labour-saving machines in our own countries, although external com­petition doubtless accelerates this process of rationalization.
Det skal her nævnes, at problemer af denne art i industrilandene og især de Ni har ført til den enorme koncentration af industrikoncerner, som er karakteristisk for denne strukturomlægning. Jern- og stålindustrien er et eksempel herpå.
In sectors like steel and shipbuilding (where again the major competitor is Japan), the structural prob­lems have been caused by an often subsidized over-expansion of capacity in Europe, coupled with the temporary effects of the recession.
Stigningen i industriimporten fra de ikke-olieproducerende lande er nemlig blevet opvejet af en sammenlagt lige så stor stigning i vor eksport af investeringsgoder til de samme lande.
As the rate of inflation is lowered, a more expansive economic policy becomes pos­sible. Thus new jobs are created in the whole economy.
Forspringet for vor industrieksport er endnu større, hvis man tager hensyn til vor samhandel med de olieproducerende udviklingslande.
In fact, the increase in our industrial exports is even greater if our trade with the oil producing countries is taken into account.
Knap halvdelen (45%) af Fællesskabets industriimport fra udviklingslandene kom mer fra fire semiindustrialiserede lande i Sydøstasien: Taiwan, Hongkong, Sydkorea og Singapore.
Almost half (45%) of the Community's manufactured products imported from the developing countries come from the four semi-industrialized South East Asian coun­tries: Taiwan, Hong Kong, South Korea and Singapore.
Det er den eneste landegruppe, over for hvilken der er et stort underskud på vor industrihandel.
This is the only group of countries where there is a substantial trade deficit for manufactured products.
Over for alle andre regionale grupper overstiger EF's eksport importen i værdi, selv om der er en tendens til, at Fællesskabets over skud bliver mindre over for landene i Latinamerika og på det indiske subkontinent.
As far as other regional groups are concerned, the value of EC esports exceeds the value of imported products although the Community's surplus is diminishing with Latin America and the Indian sub-continent.
Handelen med forarbejdede varer mellem EF og udviklingslandene
Trade in manufacturers between EC and groups of LDCs in million EUA, 1973 and 1977
Arabiske lande 19689 l^iiÖ£§l§aSSaï$»3??B5Swa
Semi-industrial countries of SE. Asia
I øvrigt tager de protektionistiske foranstaltninger, som Fællesskabet har truffet for at få tid til den nødvendige strukturomlægning af industrien, især sigte på industri importen fra Sydøstasien.
Elsewhere, Community protectionist measures are giving our industries a breathing space to restructure, particularly vis-à-vis manufactured products imported from South East Asia.
Mere generelle beskyttelsesforanstaltninger er uberettigede. Endvidere vil udviklingslandene selv kunne træffe gengældelsesforanstaltninger, som så ville ramme vor eksport. Vi må derfor tilpasse os til den nye internationale arbejdsdeling, som vi har været hovedårsagen til.
More general protectionist measures are not justified and in any case the developing countries might retaliate and this would affect our own exports.
Den nye nord/syd-arbejdsdeling er ikke den vigtigste årsag til arbejdsløsheden
New North-South division of labour is not the main cause of unemployment
I en række industrisektorer formindsker den kraftige stigning i importen fra den tredje verden antallet af arbejdspladser.
Although the rapid increase in exports from the Third World has caused unemploy­ment in some industrial sectors, this development must be seen in context.
Men det vil være forkert at betragte dette fænomen isoleret.
Unem­ployment patterns must be taken into account over a period of years.
Indtil midten af 1960'erne var industrien den sektor, der tilvejebragte de fleste arbejdspladser i Fællesskabet.
Until the mid-sixties, the industrial sector was the main source of employment within the Community.
Men siden da har der været en tendens til, at beskæftigelsesniveauet i industrien er stagneret og efter 1973 endda faldet.
However, since then, the level of industrial employment has re­mained stable and has even fallen since 1973.
Siden dette år har der også været en meget betydelig afmatning i antallet af nyoprettede arbejdsplader i de andre sektorer.
Simultaneously, however, employ­ment in the service sectors slowed down with the result that jobs lost in industry are no longer being compensated by the creation of alternative employment in other sectors.
Siden 1975 har valutauroen og de stigende underskud på betalingsbalancernes løbende poster desuden medført en afmatning i den økonomiske vækst og en nedgang i investeringerne.
Moreover, as a consequence of the inflation in the early seventies, the oil crisis and the monetary and payments instability which followed, there has been a severe drop in economic growth and a decline of investment.
Således er der blevet 500 000 færre arbejdspladser blot i bygge- og anlægssektoren, der ikke er udsat for konkurrence fra udlandet.
Consequently, 500 000 jobs have been lost in the construction industry alone where there is no foreign competition.
Det ses altså, at stigningen i importen fra udviklingslandene kun er én af de faktorer, der har bidraget til beskæftigelsessituationens forværring. Så meget mere som ud viklingslandenes efterspørgsel — dvs. stigningen i vor eksport til disse lande, har været et vigtigt element til støtte for industriaktiviteten i Fællesskabet og har gjort det muligt at begrænse beskæftigelsesnedgangen.
It can be seen therefore that the imports from the developing countries are only one of the factors which have aggravated the employment situation, particularly since the developing countries' demand for our exports has been a prop to industrial activity within the Community and has helped to limit the unemployment rate.
Endelig er det rigtigt at fremhæve, at de sektorer, der traditionelt er udsat for konkurrence fra udviklingslandene (f.eks. tekstiler, fodtøj, beklædning) siden 1960'eme hele tiden har været underlagt toldbeskyttelse, uden at det har begrænset nedgangen i antallet af arbejdspladser i disse sektorer.
It should be stressed that the traditional sectors which encounter competition from developing countries (eg., textiles, footwear, clothing), have been subject to tariff protection since the 1960s without halting the decline in the number of available jobs in these sectors.
Mange arbejdstagere ændrer beskæftigelse, få mister den
Many workers change jobs but few lose them
Hvilken virkning vil en stigning i samhandelen med udviklingslandene få på beskæftigelsesniveauet i Fællesskabet?
What effect would an increase in trade with the developing countries have on the level of employment in the Community?
De analyser, der er foretaget i visse medlemsstater, leder alle i samme retning: Stigningen i samhandelen og den strukturomlægning i industrien, der er en følge heraf, vil tvinge mange arbejdstagere over i anden be skæftigelse, men vil blot medføre en forholdsvis lille nettonedgang i antallet af arbejdspladser.
Analyses carried out in certain member countries all lead to the same conclusions: increased trade and the restructuring of industry which would follow would mean a change of jobs for many workers but in fact, the loss incurred would be minimal.
De fleste arbejdstagere vil finde nye arbejdspladser enten i de samme industrigrene (en specialisering af produktionen) eller i andre industrigrene, som drager fordel af efterspørgselsstigningen i udviklingslandene, dvs. af eksport stigningen.
Most people would find new jobs either within the same sector of industry (specialized production) or in other sectors which would profit from the increased demand for exports from the developing countries.
Der kan imidlertid opstå alvorlige problemer i de regioner, som er afhængige af en lidet rentabel industrivirksomhed, og hvor det vil være vanskeligt at oprette nye industrier.
However, areas which depend on industrial activity which are not really commer­cially viable and regions with a high concentration of unskilled labour might encounter serious problems.
Desuden vil visse kategorier af arbejdstagere blive hårdere ramt end andre, bl.a. kvindelige arbejdere med ringe faguddannelse.
Certain categories of employees, particularly unskilled women, would be more affected than others.
Mange arbejdstagere skifter arbejde, kun få mister det
Adjusting to LDC exports: job changes and minor losses
Ifølge samme analyser vil nettonedgangen i arbejdspladser kunne opvejes af en beskeden stigning i de finansielle overførsler til udviklingslandene. Det vil gøre det muligt for udviklingslandene at øge deres import og derved stimulere Fællesskabets eksport.
Actual employment losses could be compensated by a slight increase of financial transfers to the developing countries, allowing them to increase their imports, thus stimulating Community exports.
Den specialisering af industriproduktionen, der vil følge af en udvidet sam handel, vil endvidere øge produktiviteten, hvilket forbrugerne i industrilandene vil få gavn af.
Specialized industrial production would result in trade increases which would bring about a gain in productivity leading to higher wages and lower prices for consumers in the industrialized world.
Vi ville blive ramt først, hvis vi forsvarede os mod denne udvikling ved at anvende overdrevne protektionistiske foranstaltninger.
We would be the first to lose if we attempted to prevent this development by em­ploying excessively protectionist measures.
Tværtimod må der ske en forøgelse af de bestræbelser, som letter strukturomlægningsprocessen i vore industrier, på betingelser der er acceptable for vore arbejdstagere.
On the contrary, we should increase efforts to facilitate the industrial restructuring process in conditions most acceptable to our workers.
Arbejdsløshedsunderstøttelsen kan gøre denne proces mindre smertfuld for de arbejdstagere, som midlertidigt mister deres beskæftigelse.
Unemployment benefits can make the process less painful for workers who find themselves temporarily out of work.
For fremtiden bør erhvervsuddannelsen i højere grad uddanne unge, kvinder, afskedigede, arbejdstagere og andre til en mere anvendelig og stabil beskæftigelse.
In future, vocational training must be expanded in order to prepare young people, women, school leavers and others for more worthwhile and stable jobs.
Endvidere må de offentlige finanser inddrages med henblik på at skabe nye aktiviteter i de ugunstigt stillede områder.
Public finance must also intervene to create new activi­ties in depressed areas.
I stedet for at yde tilskud til industrier i tilbagegang må de enkelte stater og Fællesskabet fremme forskningen og udviklingen af mangeartede aktiviteter, der kan gøre det muligt at forbedre vore befolkningers livskvalitet.
Rather than subsidizing declining industries, the Community and the individual Member States should encourage the research and development of numerous activities which would lead to the improved quality of life of our own people.
Her er der stadig meget at gøre: Kollektiv transport, mindre forurenende industrier, hospitaler, rekreation. Listen er lang.
Much remains to be done at home: public transport, environmental improve­ments, hospitals, recreational activities ... the list is long.
Vore egne behov må imidlertid ikke få os til at glemme, at vor økonomiske vækst i stor udstrækning afhænger af markederne i tredjelandene og af udviklingsrytmen i den tredje verdens lande.
Our own needs, however, must not make us forget that our own economic growth depends a great deal on external markets and the rate of development in the Third World.
Vi må derfor også se på de midler, vi råder over til at hjælpe dem med at få opfyldt deres mest påtrængende behov.
Therefore, we must examine how we can help developing nations to satisfy their most urgent needs.
De fleste lande er på de første trin af deres industrielle udvikling nødt til både at importere maskiner og midlerne til at finansiere dem med. Det er på denne måde, den amerikanske økonomi udviklede sig for 100 år siden, og den canadiske for 50 år siden.
Afosi countries in the early stages of industrial development need to import both machinery and the necessary finance to pay for it. The economy of the United States developed in this way 100 years ago as did Canada's 50 years later.
En del af de midler, der er nødvendige for at købe maskiner og teknologi, lånes i de traditionelle industrialiserede lande. Det er naturligt, og man accepterer, at udviklingslandene skylder penge bort i adskillige årtier.
Some of the money needed to purchase this machinery and technology from abroad is borrowed from the traditional industrialized countries and it is normal that under such circumstances the developing countries will remain in debt for several de cades.
Men hvad, hvis gælden bliver for stor en byrde... ?
However, this debt burden must not become excessive.
Mange udviklingslande kan kun udvikle sig, hvis de ud over industrielle anlægsgoder importerer varer, der er livsvigtige for det daglige forbrug, især olie og fødevarer for blot at nævne de vigtigste.
In addition to industrial equipment, many developing countries must import essential commodities for their daily consumption, oil and food being the most important.
Begge er helt nødvendige i enhver udviklingsproces: Olien eller andre former for energi til at få maskinerne til at køre, til at forbedre og forøge landbrugsproduktionen og til at transportere de frembragte varer.
Both these imports are essential for development: oil and other forms of energy to run machinery, to improve agricultural output and transport the end-products.
På den anden side kan ingen arbejde, endsige leve, uden sund kost.
Without adequate food no man can live, let alone work.
Hvorledes finansierer udviklingslandene deres udvikling?
How is the industrial development of the developing countries financed?
Regningen for denne livsvigtige import betales for størstedelen af den løbende eksport: De varer, vi køber af udviklingslandene, udgør 2/3 af de indtægter, som de bruger til at betale deres import med. De øvrige 30% stammer fra pengeoverførsler af forskellig art og især fra handelskreditter fra de rigeste lande, herunder fra de olieproducerende lande.
Most of these imports are paid for by current export earnings, the goods we buy from the developing countries financing twothirds of their imports.
De fattigste lande er endnu mere afhængige af pengeoverførsler. førsler.
The remaining 30% comes from transfers of capital from the richer countries including the oil producers.
Pengestrømmene i udviklingslandenes samlede økonomiske indtægter
Share of export earnings and additional finance in total foreign exchange receipts of LDCs
Pengeoverførslernes betydning
The role of transfers of capital...
Nogle lande låner simpelthen pengene i bankerne, og disse lån er ofte kommet I stand gennem leverandørlandene selv, som forventer, at låntageren er i stand til at betale sin gæld tilbage takket være den højere indtægt, han opnår ved at købe anlægsgoder på kredit. Andre kreditgivere er internationale andelsbanker som f.eks. Verdensbanken eller i mindre grad Den europæiske Investeringsbank.
Some countries borrow money from banks knowing that they will be able to repay these loans from the increased earnings made possible by equipment bought on credit.