natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tilsvarende er der tale om monisme, når det antages, at en international aftale som sådan kan skabe rettigheder og forpligtelser.
According to the old view of international law, international agreements were deemed to apply to international relations only, that is to consitute the basis for an exchange of undertakings involving only subjects of international law.
Som følge heraf betyder dette, at en aftale ikke kan træde i kraft i et nationalt retssystem, førend den er offentliggjort, ikke, at man går ind for en dualistisk opfattelse.
Today, international agreements very often affect the legal system of States, and thereby change the rights and obligations of subjects of internal law in relation to the legal order.
Hvis den eneste procedure, der skal iagttages efter national ret i forbindelse med aftaler, er bekendtgørelse, foreligger der tværtimod som udgangspunkt monistisk system.
This applies most particularly in the case of'economic' agreements.
Diskussionerne om, hvorvidt Fællesskabets retssystem er monistisk eller dualistisk er blevet sløret ved, at man har tabt det væsentligste kriterium for sondringen af syne, og lagt for stor vægt på de procedurer, der er blevet benyttet af Fællesskabet ved indgåelse af aftaler.
On the issue of the relationship between internal law and the execution of treaties, in ternational law has only one rule, namely that internal law cannot be invoked as grounds for failing to implement an agreement, should the case arise.'
(') Dom af 12.12.1972, forenede sager 21 -24/72, International Fruit, jf. ovenfor, dom af 19.11.1975, sag 38/75,
But this rule applies only to international implementation of the agreement.
Nederlandse Spoorwegen, jf. ovenfor, og dom af 16.3.1983, forenede sager 266 og 267/81, Sml. 1983, s. 801 ff.
In practice, only a party to the agreement - and hence a subject of international law - can, should the case arise, argue failure to implement against the other party.
En aftale indgået af Fællesskabet offentliggøres nemlig som oftest i EF-Tidende som bi lag til »Rådets afgørelse om indgåelse af...« (').
On the other hand, the question of the internal implementation of the agreement can be raised by subjects of internal law, who demand that rights which they claim to enjoy under the agreement shall be applied to their benefit.
Men det forekommer tillige, at aftalen knyttes til »Rådets forordning om indgåelse af ,..«(2).
The issue is then referred to the internal law institutions - the executive and the courts.
Brugen af disse to procedurer har ført til en antagelse om, at forordningen skal bruges, når der er tale om en aftale, der er egnet til at skabe rettigheder for borgerne, medens af gørelsen finder anvendelse på aftaler, der alene indebærer udveksling af »internationale« ydelser.
There is, of course, nothing to prevent a State from taking up the case of one of its nationals and claiming that the failure of the other party to implement a treaty properly in its own country constitutes a breach of international contractual obligations on its part.
På denne beggrund har man ud fra en dualistisk opfattelse i litteraturen kunnet gøre gældende, at en aftale, der ikke var blevet offentliggjort gennem forordning, ikke var egnet til at skabe rettigheder for borgerne.
However, in the present state of international law, such an action would only have a chance of succeeding if the inadequate internal execution or implementation amounted to a denial of justice, that is a gross breach of the basic guarantees to which foreign nationals are entitled.
På samme måde bemærker man, at retterne i en dualistisk stat, når de forelægger Dom stolen et spørgsmål vedrørende en traktats umiddelbare anvendelighed, ofte omhyggeligt henviser til den fællesskabsakt, hvorved aftalen er bekendtgjort, i hvert fald når der er tale om en forordning (3).
However, the fact of according a law precedence over a previous treaty or of declaring that a provision of an agreement 'cannot be invoked' does not of itself constitute a den ial of justice, as the citizen concerned has been able to use a normal, non-discriminatory legal procedure.
Det er imidlertid efter vort skøn ikke muligt alene på grundlag af en praksis af temmelig sporadisk karakter inden for Fællesskabet at hævde, at dette hylder dualismen.
The issue of the internal implementation of the agreement is therefore separate in fact from that of its international implementation.
For det første er her nemlig ingen grund til fra et retsskabende synspunkt at tillægge en forordning større vægt end en afgørelse.
As regards the internal implementation of an international agreement, the problem identified in respect of States can be transposed to the Communities.
Formålet med en afgørelse er at skabe rettigheder og forpligtelser på ganske samme måde som en forordning, og det eneste kriterium for sondringen er retsaktens mere eller mindre generelle karakter.
It will first be recalled that the Court of Justice of the European Communities ruled that an agreement binding on the Communities is an integral part ofCommunity law.
For det andet må spørgsmålet om en regels indførelse i eller transformation til national ret ikke blandes sammen med spørgsmålene om skabelse af umiddelbare rettigheder for borgerne. Ej heller i de monistiske systemer anses alle aftaler i sig selv for at være retsskabende for borgerne.
The next point to consider is whether Community practice is 'monistic' or 'dualistic', what position an agreement occupies in the hierarchy of sources ofCommunity law and to what extent the terms of an agreement can be invoked by individuals (self-executing effect).
Om de er det, kan kun fastslås ved en fortolkning.
A - Community agreements, integral part ofCommunity law
For det tredje tilkommer det ikke på nogen måde den udøvende myndighed at vælge mellem monismen og dualismen. I alle landes retssystemer er det sædvanligvis domstolene, der inden for de ved forfatningen fastsatte grænser træffer valget mellem monismen og dualismen når de skal tage stilling til eksistensen af rettigheder, som en borger
When called on to consider an interlocutory question regarding the interpretation of a provision of the association agreement concluded between the Community and Greece, the Court took the view that the agreement in question formed an integral part of C o m munity law and was within its competence, specifically under Article 177.'
(') Se f.eks. Rådets afgørelse af 25.6.1974 om indgåelse af hvedeoverenskomsten af 1971, EFT nr. L 219/74.
Judgment of 30.4.1974, Case 181/73 Haegeman [1974] ECR 449.
Domstolen har ligeledes fundet, at aftaler kunne skabe rettigheder for borgerne, uden overhovedet at interessere sig for, ved hvilken fællesskabsakt aftalen var blevet god kendt og offentliggjort (2).
This decision is of considerable significance, because it establishes the Court of Justice as the authority on the interpretation and application ofCommunity agreements, in re­lation to national courts which in the natural order of things hear complaints from individuals regarding the 'internal' execution of an international agreement.
På samme måde har Domstolen, omend underforstået, i sagerne vedrørende GATT ikke fundet, at dette, at denne aftale ikke er blevet indført i fællesskabsretten ved nogen form for procedure - og at Fællesskabet derfor ikke har »indgået« den - kunne danne grundlag for at berøve aftalen dens umiddelbart anvendelige karakter.
This rule applies to 'Community' agreements, that is agreements to which the Com­munity is party, including joint agreements which associate the Community and Member States.'
At Domstolen i den konkrete sag ikke fandt de pågældende bestemmelser anvendelige har andre årsager - der bunder i en fortolkning af selve traktaten.
It also applies to agreements to which the Community has become 'party', not by the normal way of conclusion but by 'succession', limited so far to the case of the GATT.2
Som følge heraf må man drage den helt klare slutning, at en aftale er anvendelig i Fæl lesskabets interne retssystem allerede på grund af, at den er trådt i kraft og offentliggjort, uden at der er grund til at arbejde med begrebet indførelse af aftalen i fællesskabsretten (3).
It does not apply, however, to agreements to which only the Member States are parties, even if they have a link with the Community system (agreements covered by Article 220 of the EEC Treaty).
Dette kan vise sig nødvendigt, når den pågældende aftale er uklar eller kun fastsætter rammebestemmelser.
Doctrinal arguments on the respective reality and value of the monist and dualist sys­tems are innumerable.
I sådanne tilfælde er gennemførelsesbeslutninger i sig selv af betydning, men de har in gen intern indflydelse på aftalen som sådan.
There are of course many variants of both systems.
C. Aftalens placering indenfor systemet af retskilder
In our view, however, there is one indisputable criterion for distinguishing between them.
Aftalens placering inden for systemet afde »interne« retskilder er ikke fuldt ud bundet til et dualistisk eller monistisk system.
Dualism applies when, in the legal system in question, an international agreement can­not, as such, constitute a source of rights and obligations.
Forholdet er det, at en aftales plads i et dualistisk system er bestemt ved karakteren af den nationale regel, hvorved den er blevet transformeret.
Symmetrically, monism applies when it is accepted that an international agreement can as such constitute a source of rights and obligations.
Her er spørgsmålet således løst.
Consequently, the fact that an agreement can only become applicable in internal law from the date of publication does not imply a dualist option.
(') dom af 30.4.1974, sag 181/73, Haegeman, jfr. ovf.
Quite on the contrary, if the only internal legal procedure
(2) Se navnlig dom af 5.2.1976, sag 87/75, særlig præmis 16-18.
Judgment of 5.2.1976, Case 87/75 Bresciani [1976] ECR 121.
(3) Den omstændighed, at en aftale udgør en »integrerende bestanddel« af fællesskabsretten, bevirker at den må bedømmes efter alle fællesskabsrettens grundregler.
Judgment of 12.12.1972, Joined Cases 21 to 24/72, International Fruit, previously mentioned; judgment of 19.11.1975, Case 38/75, Nederlandse Spoorwegen, previously mentioned; judgment of 16.3.1983, Joined Cases 266 and 267/81 [ 1983] ECR 801 et seq.
Som følge heraf gælder monismen også for med lemsstater for så vidt de deltager i gennemførelsen af sådanne aftaler.
K.M. Meessen, 'The application of rules of public international law within Community law', Common Mar­ket Law Review, 1976, pp. 489-501.
Derimod bevirker dette, at der i et monistisk system ikke findes nogen form for transformation, ikke, at aftalen nødvendigvis har en højere eller lavere placering i systemet end en bestemt national retsregel.
applying to agreements is that of publication, the a priori conclusion is that the system is monist.
Aftalens placering er bestemt ved forfatningen og (eller) retspraksis.
Arguments as to whether the Community system is monist or dualist have been obscured by overlooking the essential criterion for differentiation and by taking too much account of the procedures used by the Community for the conclusion of agreements.
I Frankrig følger det således af forfatningen, at »lovligt ratificerede eller godkendte traktater eller inter nationale aftaler allerede fra deres offentliggørelse har gyldighed fremfor love, dog under forudsætning af, at den enkelte aftale eller traktat anvendes af den anden part« (artikel 55).
Community acceptance is published in the OfficialJournalofthe European Communities, usually as an annex to a 'Council decision concluding...'.'
I praksis har aftalers gyldighed i forhold til senere vedtagne love - hidtil - kun været ufuldstændigt sikret, idet de franske forvaltningsdomstole nægter at underkende love, der strider mod internationale aftaler.
Agreement may also be annexed to a 'Council Regulation concerning the conclusion of.. .'2
Spørgsmålet om internationale aftalers placering i Fællesskabernes system af retskilder er kun ufuldstændigt behandlet ved Traktaterne om Fællesskabernes Oprettelse.
The fact that two procedures are used has given rise to the hypothesis that regulations have to be used in the case of agreements conferring rights on individuals but that decisions apply to agreements limited to an exchange of'international' undertakings.
Efter EØFT artikel 228, stk. 2 og 3 kan en aftale, som Domstolen har erklæret uforenelig med Traktaten kun blive gyldig efter revision af denne.
Starting from that premise, the dualist argument has been able to maintain that an agreement not published by regulation could not be such as to confer rights on individuals. duals.
Man må heraf slutte, at internationale aftaler er underordnet Traktaterne om Fælles skabernes Oprettelse.
Similarly, it has been noted that when the courts of a dualist State refer to the Court of Justice for a ruling on the direct enforceability of a treaty, they are often careful to refer to the Community instrument used for publication, at least when a regulation is in volved.3
Yderligere er artikel 235 i givet fald en sikkerhedsventil, idet det efter denne bestemmel se er muligt for Fællesskabet at indgå aftaler til gennemførelse af et af dets mål (').
Firstly, there are no grounds for maintaining that a regulation has greater force than a decision in creating rights.
Hvis EØF således vil indgå en aftale uden for rammerne af sine beføjelser i »streng forstand« kan Fællesskabet benytte artikel 235.
Exactly like a regulation, a decision is intended to create rights and obligations, the only criterion for distinction being whether or not the measure is of general application.
Traktaterne om Fællesskabernes Oprettelse har dog ikke fastlagt internationale aftalers placering i forhold til Fællesskabernes ensidige handlinger.
Secondly, the introduction or transformation of an international rule into an internal rule is not the same as the question of the creation of rights for individuals. In monist
Det fremgår dog af Domstolens praksis, at en international aftale fortrænger afledte retsregler (2).
See for example: Council Decision of 25.6.1974 concluding the International Wheat Agreement of 1971 (OJ L 219, 1974).
Enhver ensidig, ældre eller yngre, akt fra Fællesskabets side, der strider mod en fælles skabsakt, er således ugyldig.
Council Decision of 3.3.1975 concluding the Convention on the prevention of marine pollution from land-based sources (OJ L 194, 1975).
Domstolen har ligeledes givet en sagsøger medhold i en retsbrudssag, der var støttet på tilsidesættelse af en aftale indgået af Fællesskabet (3).
For example. Council Regulation of 3.6.1977 concerning conclusion of the agreement between the EEC and the government of the United States of America concerning fishing in the United States off-shore waters (OJ L 161, 1977).
Anvendelsen af uklare eller uegnede begreber som f.eks. »seif executing« bestemmelser eller bestemmelser, der er »umiddelbart« eller »direkte« anvendelige og sidestillingen af dette spørgsmål med sondringen mellem monisme og dualisme har ikke bidraget til problemets afklaring.
Thirdly, and in any event, it is not for the executive to choose between monism and dualism. In all legal systems, it is normally the courts which, when ruling on the rights claimed by an individual under an agreement, have to decide in favour of monism or dualism, in accordance with the constitution.
Som Domstolen med rette har fastslået, er der tale om, hvorvidt en fællesskabsaftale kan »skabe ret for Fællesskabets borgere til at påberåbe sig denne ved domstolene« til bestridelse af en fællesskabsakts (') eller en national retsakts (2) gyldighed.
The Court of Justice of the European Communities took the view that an agreement was 'an integral part ofCommunity law' without referring to any procedure for transformation or introduction but solely to its entry into force. '
Dette er grunden til, at udtrykket »spørgsmålet om en aftale kan påberåbes« er den rigtige formulering af problemet.
It further took the view that agreements could create rights for individuals without con sidering the instrument of Community law which had approved and published the agreements.2
På dette område citerer man sædvanligvis den af Den stående Voldgiftsdomstol afgivne udtalelse af 3. marts 1928 i sagen vedrørende domstolene i Dantzig's beføjelser. Retten kom her til det resultat, at en traktat normalt har til formål at skabe internationale retsvirkninger, men ikke interne retsvirkninger.
Similarly, arguing by implication in the cases relating to the GATT, the Court did not consider that the absence of any procedure for introduction of that agreement into Community law - and with good reason because it had not been 'concluded' by the Community - was grounds for ruling that the agreement could not be invoked directly.
Retten fandt dog, at det kunne følge af par ternes vilje, at der skulle skabes interne retsvirkninger ved en traktat (3). Sådanne retsvirkninger forekommer altså kun undtagelsesvis.
It was on another basis - the interpretation of the agreement itself - that the Court ruled, in that case, that the provisions in question could not be invoked.
Den stammer desuden fra en tid, hvor internationale traktater, der var egnet til at skabe interne retsvirkninger, kun varmeget fåtallige.
It should be added that the monist system does not of cource prohibit the adoption of internal provisions for implementing an agreement.
Afgørelsen viser dog, at den eneste acceptable måde, hvorpå spørgsmålet kan besvares, må findes ved en fortolkning af traktaten.
This may be necessary when the agreement in question is imprecise or simply provides an outline reference.
Denne opfattelse bekræftes fuldt ud i de nationale retters praksis.
The decisions to implement then have separate value, but they do not affect the inter nal scope of the agreement as such.
Denne praksis har ligeledes vist, at de benyttede fortolkningskriterier indbyrdes er me get forskellige.
C - Position of the agreement in the hierarchy of sources
Domstolene - der stadig oftere antager, at sådanne bestemmelser kan påberåbes - be grænser sig ikke på nogen måde til blot at konstatere parternes vilje, men foretrækker
The position of the agreement in the hierarchy of sources of internal law does not de pend entirely on application of the dualist or the monist system.
(') Dom af 24.10.1973, sag 9/73, Schlüter, præmis 28, jf. ovenfor.
' Judgment of30.4.1974, Case 181/73, Haegeman, previously quoted.
Derimod har Domstolen som begrundelse for, at en bestemmelse kunne påberåbes, anvendt det langt mindre tilfredsstillende begreb »direkte anvendelighed« under samtidig tilkendegivelse af, at sagen drejede sig om anvendelighedsproblemet, nemlig Pabst-sagen, dom af 25.4.1982, (sag 17/81, præmis 27 og 28, Sml. 1982, s. 1331).
Consequently, monism must also apply in relation to Member States in regard to such agreements, because they participate in their enforcement.
som oftest at bygge på en objektiv fortolkning, der først og fremmest går på aftalens al mindelige træk og de særlige træk ved den påberåbte bestemmelse (')·
In a dualist system, the hierarchical status of the agreement is, of course, determined by the nature of the rule of internal law by which it is introduced. The question is therefore resolved.
Førend vi går ind på de fællesskabsretlige løsninger på området, skal vi betone, at spørgsmålet, om en bestemmelse i en traktat kan påberåbes, ikke må forveksles med spørgsmålet, om et givet system er monistisk eller dualistisk.
By contrast, in a monist system, the absence of any machinery for introduction does not mean that the agreement must of necessity take precedence over or yield precedence to a particular rule of internal law.
I de stater, der hylder monismen, finder domstolene nemlig ikke, at der findes nogen formodning for, at bestemmelser i internationale traktater kan påberåbes, men afgør dette spørgsmål fra tilfalde til tilfælde.
In France, for example, the constitution provides that 'treaties or agreements duly ratified or approved take precedence over laws, from the time of their publication provided each agreement or treaty is enforced by the other party' (Article 55).
Dette fremgår f.eks. klart af fransk retspraksis.
In practice, how ever, the precedence of an agreement over legislation - when subsequent - has not yet been fully established, because the French administrative courts have refused to rule against laws contrary to agreements.
Selv om en international aftale aldrig kan betragtes som kilde til pligter eller rettigheder i stater, der hylder dualismen, og således ikke kan »påberåbes ved domstolene, betyder eksistensen af en national bestemmelse om transformation eller indførelse i national ret af aftalen ikke modsætningsvis, at borgerne ikke kan påberåbe sig nogen af bestemmel serne i aftalen.
The hierarchical position of agreements among Community sources is not fully defined by the Treaties establishing the Communities.
Kun hvis denne betingelse er opfyldt, skabes der retsregler, der er bindende for borgerne« (2).
Under the terms of paragraphs 2 and 3 of Article 228 of the EEC Treaty, an agreement declared by the Court to be incompatible with this Treaty can only enter into force after the said Treaty has been amended.
Dualismen medfører med andre ord ikke fritagelse fra at fortolke aftalen med henblik på konstatering af, om den indeholder bestemmelser, »der kan påberåbes«.
From this it must be deduced that agreements are subordinate to the establishing Trea ties.
Inden for fællesskabsretten har spørgsmålet om, hvorvidt en fællesskabsretlig regel kan påberåbes ikke været fremme i fuldt omfang, så længe Fællesskaberne har eksisteret, men har dog været berørt af Domstolen allerede i 1972.
While this solution is completely logical - not only because it is the one currently applied in various ways in the national systems, but also because it also respects the principle that the European Communities are a 'special case' - it cannot be accepted that the Community institutions are allowed to exceed their powers by way of an international agreement, when they cannot do so by way of a unilateral instrument.
(') Domstolene i Frankrig tager meget ofte underforstået stilling til spørgsmålet, om en bestemmelse kan påberåbes uden at angive deres kriterier herfor.
Furthermore, Article 235 acts as a safety valve when necessary, because it allows the Community to conclude agreements in order to attain any of its objectives.'
Domstolen har ligeledes taget stilling til, hvorvidt bestemmelserne i Yaounde­konventionen kunne påberåbes (2).
The Court also allowed the right to sue for breach of a Community agreement.'
Senere har Domstolen ­ stadig til præjudiciel afgørelse ­ næsten samtidig fået forelagt
D - Right to invoke agreements as grounds for legal action
Medlemsstaternes regeringer og Kommissionen har tillagt disse afgørelser betydelig vægt og afgivet meget omfattende skriftlige indlæg under sagerne.
In this context, it is usual to refer to the ruling given by the Permanent International Court of Justice on 3 March 1928 in the case concerning the competence of Dantzig courts.
I Polydor­sagen fandt Domstolen det ikke fornødent at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt de pågælden­de bestemmelser kunne påberåbes direkte.
The Court ruled that the purpose of a treaty was normally to produce international and not internal effects.
Dette har den på den anden side udtrykkelig gjort i Pabst­sagen, og endelig har den i Kupferberg­sagen givet en meget udførlig be­grundelse for at give sin dom karakter af en principiel afgørelse (6).
It accepted, however, that it might be the intention of the parties that a treaty should produce internal effects.4These would therefore constitute an exception.
En udersøgelse af hele denne retspraksis viser, at Domstolen fra International Fruit­sagen til Kupferberg­sagen har forfinet sine fortolkningsmetoder.
This isolated opinion could not of itself establish a customary rule. Furthermore, it was given at a time when very few international treaties were capable of having an effect in internal law.