natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Regnskabsåret 1980 er altså det tredje regnskabsår med denne ualmindelige frem­gangsmåde med medlemsstaternes finansielle ad hoc­bidrag.
Thus 1980 is the third financial year
C— Diverse indtægter
C—Miscellaneous revenue
På EKSF's aktionsbuget er ligeledes opført »annullering af forpligtelser«, der sandsynligvis ikke kommer til indfrielse.
The revenue side of the ECSC operational budget also contains an item for the cancellation of commitments which will probably not be implemented.
Dette er egentlig ikke regnskabsårets indtægter, men indtægter fra året (årene) før, som ikke er blevet anvendt, og som på grund af EKSF's særlige budgetsystem fortsat er til rådighed.
These cancellations are not properly speaking part of the resources of the financial year but unused resources from an earlier financial year or years which, under the ECSC's unique budgetary system, remain available for later use.
I modsætning til EØF og Euratom beholder EKSF definitivt skatteindtægter, som det har opkrævet, og skal ikke tilbagebetale dem til bidragyderne.
Unlike the EEC and Euratom, the ECSC can keep all the tax revenue it collects for good; it does not have to make refunds to the taxpayer.
De ikke anvendte indtægter fra det foregående regnskabsår samt justeringen af aktiver og passiver er heller ikke rigtige indtægter i regnskabsåret, men bogholderimæssige statusposter.
Like unused revenue from earlier years, the item 'revaluation of assets and liabilities' is not a true resource of the financial year in question, but represents funds becoming available as a result of the drawing up of the balance sheet.
Der er i dette tilfælde ikke tale om nyerhvervede midler.
There is no creating of new Community resources in these cases.
Derimod er »bøder og beløbsforhøjelser ved for sen indbetaling« virkelige ekstraindtægter, men de er i de foreliggende tilfælde meget beskedne.
On the other hand, the item 'fines and late payment surcharges' is a genuine additional resource, though a very small one in practice.
D — Bidrag fra det almindelige budget
D—The contribution to the general budget
Kommissionen har foreslået, at der fra det almindelige budget overføres et ekstraordinært engangsbidrag på 100 mio ERE til EKSF's aktionsbudget for 1980 til finansiering af ekstra ordinære foranstaltninger for arbejderne i jern- og stålindustrien (jf. s. 208).
The Commission has proposed that an exceptional, non-recurring contribution of 100 m EUA should be paid from the general budget to the ECSC operational budget in 1980 to finance exceptional measures to assist workers in the steel industry (see p. 208).
EKSF-afgiften er en næsten forbilledlig EF-skat.
The ECSC levy is an almost perfect Community tax.
Dens eneste fejl er, at afgiftssatsen mangler smidighed, hvilket ikke har givet mulighed for at forhøje den i de gode år, således at der kunne dannes en »konjunkturreserve«, som i øjeblikket ville have været meget værdifuld.
Its only fault is that the rate is too inflexible; it has been impossible to raise the rate during good years to build up a cyclical reserve which would have been invaluable just now.
Udgiften til støtte i form af rentegodtgørelser, som ikke er fastlagt i traktaten, har derimod fuldstændig bragt EKSF's aktionsbudget ud af balance og har bragt Rådet ind i denne budgetprocedure.
On the other hand, expen diture in the form of interest subsidies, not provided for in the Treaty, has completely un balanced the ECSC operational budget and has caused the Council to become involved in the budgetary procedure therefor.
Det er klart, at det ikke er EKSF's reserver på 411,5 mio ERE, som kan berolige långiverne, som ved, at det løbende engagement er på 4 675 mio ERE.
Obviously the ECSC's reserves of 411.5 m EUA are no reassurance to lenders aware that the total loans outstanding amount to 4 675 m EUA.
Paradoksalt nok har afgiften derfor hidtil mere tjent til sikring af dens bankmæssige end dens budgetmæssige opgave.
So paradoxically the levy has hitherto fulfilled its banking role even better than it has fulfilled its budgetary task.
For perioden 1952-1953 til 1970 findes satserne i »la Revue du marché commun« for december 1976 (s. 560 og 561) i en artikel af nærværende bogs forfatter med titlen »Histoire budgétaire de la CECA«.
For 1952/53 to 1970 the rates are given in an article by the author entitled 'Histoire budgétaire de la CECA' (Budgetary history of the ECSC) in the Revue du marché commun for December 1976 (pp. 560 and 561).
Selv om forfaldsdatoen for hver medlemsstats bidrag i Rådets beslutning af 17. oktober 1978 var fastsat til 1. december 1978, er disse indlægter faktisk ikke stillet til rådighed før efter gennemførelsen af visse parlaments procedurer i hver enkelt medlemsstat. Intet bidrag er derfor betalt til den fastsatte forfaldstid.
Although the Council Decision of 17 October 1978 stipulated that each Member State's contribution was due on 1 December 1978, the money was not actually made available until each had gone through its own parliamentary procedures; for this reason none of the contributions was paid up on time.
Forsinkelsen i mid lernes indbetaling lå for otte af medlemsstaterne på mellem fjorten dage og tretten måneder, idet de forskellige
For eight countries the lateness ranged from a fortnight to 13 months, the payments having been made on 14.
betalinger er udført den 14., 15. og 31. december 1978, den 20. januar 1979, den 30. marts 1979, den 31. juli 1979, den 1. august 1979, den 25. januar 1980.
15 and 31 December 1978, 20 January 1979, 30 March 1979, 31 July 1979, 1 August 1979 and 25 January 1980.
Den 1. juli 1980, dvs. 19 måneder efter forfaldstiden, havde en af med lemsstaterne stadig ikke betalt sit bidrag.
At 1 July 1980, 19 months after the due date, one country had still not paid up.
For det andet bidrag, hvorom der blev truffet beslutning den 9. april 1979, er forfaldsterminen fastsat til 1. oktober 1979.
The due date for the second contribution, approved on 9 April 1979. was 1 October 1979.
Af de samme proceduremæssige grunde, som er nævnt ovenfor, har indbetalingerne ikke kunnet ske til den fastsatte forfaldstid med undtagelse af indbetalingerne fra én medlemsstat.
For the same procedural reasons mentioned above, only one country paid its contribution on time.
For syv andre medlemsstater har forsinkelsen været på mellem én og fire måneder, idet betalingerne er foretaget den 22. oktober 1979, den 6., 20. og 28. december 1979, den 2., 16. og 25. januar 1980.
Seven countries were between one and four months late, payments by them having been made on 22 October 1979. 6, 20 and 28 December 1979, 2, 16 and 25 January 1980.
Den 1. juli 1980, dvs. et halvt år efter forfaldstiden, havde en af medlemsstaterne, stadig den samme, endnu ikke betalt sit bidrag.
At 1 July 1980, six months after the due date, one country (still the same one) had still not paid up.
Mens medlemsstaterne altid har været punktlige med betalingen af deres finansielle bidrag til det almindelige bud get (jf. s. 385), er de forsømmelige med hensyn til deres ad hoc-bidrag til EKSFs aktionsbudget.
Although Member States have always been punctual in paying their financial contributions to the general budget (see p. 377), they have been remiss in the timing of their ad hoc contributions to the ECSC operational budget.
Forklaringen må for i hvert fald en stor del søges i denne finansieringsmådes ekstraordinære karakter.
The explanation lies in large part in the exceptional nature of this type of financing.
Kapitel VII: De europæiske Fællesskabers budgetindtægter
Chapter VII: The European Communities' budget revenue
Bruxelles-Fællesskaberne (EØF og Euratom) har i sytten år, fra 1958 til 1974, haft en ord ning med finansielle bidrag (Jf. bilag 9, s. 373).
For 17 years, from 1958 to 1974, the Brussels Communities (EEC and Euratom) were financed by a system of financial contributions (see Annex 9, p. 377).
Siden den 1. januar 1978, dvs. efter en syvårig overgangsperiode, har Fællesskabernes virksomhed, i det mindste i teorien, været finansieret fuldt ud med EF's egne indtægter (jf· bilag 10, s. 375).
Since 1 January 1978, after the sevenyear transition period, they have been financed entirely, in theory at least, from their own independent resources (see Annex 10, p. 379).
Egne indtægter, der ved afgørelsen af 21. april 1970 tillægges De europæiske Fællesskaber
Own resources allocated to the European Communities by the Decision of 21 April 1970
De tre temaer for denne analyse er beregningsgrundlag, begrænsninger og kompensationer.
This analysis will cover the basis of assessment, limits and compensations.
A — Beregningsgrundlag for de egne indtægter
A—Basis of assessment of own resources
EF kan i medfør af EØF-traktatens artikel 201 og Euratom-traktatens artikel 173 foreslå medlemsstaterne de betingelser, hvorunder deres »finansielle bidrag« kan erstattes af »egne indtægter« ').
Under Articles 201 of the EEC Treaty and 173 of the Euratom Treaty, the Community could propose to the Member States the conditions under which their 'financial con tributions' could be replaced by 'own resources'.1
Efter flere års tøven tog Rådet i 1970 2) Kommissionens seneste forslag til følge, fordi det hastede med at finde frem til en løsning med hensyn til finansieringen af landbrugspolitikken.
Council took action on the Commission's most recent proposal under pressure of the need to find a way of financing the agricultural policy.
I afgørelsen af 21. april 1970 opstilles en liste over disse egne indtægter, der tillægges Fællesskaberne med henblik på at sikre balancen på budgettet, og her fast sættes et sæt regler.
Its Decision of 21 April lists the own resources allocated to the Communities in order to ensure a balanced budget and lays down the rules of allocation.
De europæiske Fællesskabers indtægter består ifølge afgørelsen af 21. april 1970 af følgende fiskale indtægter: a) importafgifter, præmier, tillægs- eller udligningsafgifter og andre afgifter, der inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik af Fællesskabernes institutioner er blevet eller vil blive pålagt vareudvekslingen med ikke-medlemsstater, såvel som afgifter og andre gebyrer, der fastsættes inden for den fælles markedsordning for sukker. Det drejer sig om
Pursuant to the Decision of 21 April 1970, the resources of the European Communities derive from the following fiscal revenue: (a) levies, premiums, additional or compensatory amounts, additional amounts or factors and other duties established or to be established by the institutions of the Communities in respect of trade with nonmember countries within the framework of the common agricultural policy, and also contributions and other duties provided for within the framework of the organization of the markets in sugar. These resources are 'Community by nature' since they result from the operation of the common agricultural policy;
indtægter, der ifølge sagens natur er Fællesskabets. Disse afgifter opkræves som en følge af den fælles landbrugspolitiks funktion; b) told i henhold til den fælles toldtarif og anden told, der af Fællesskabernes institutioner er blevet, eller vil blive pålagt vareudvekslingen med ikke-medlemsstater.
(b) Common Customs Tariff duties and other duties established or to be established by the institutions of the Communities in respect of trade with nonmember countries.
Det drejer sig også her om indtægter, der ifølge sagens natur er Fællesskabets, og som traditionelt tilfalder centralstaten i forbundsstater; c) indtægter, der hidrører fra merværdiafgiften, og som fremkommer ved at anvende en sats, der ikke kan overstige 1 %, på et beregningsgrundlag, der i medfør af EF-retsforskrifter fastlægges ensartet for alle medlemsstaterne.
These resources are also Community by nature and in federal systems are traditionally as signed to the central government; (c) resources accruing from valueadded tax and obtained by applying a rate not exceeding 1% to an assessment basis determined in a uniform manner for Member States accord ing to Community rules.
Det drejer sig om en national fiskal indtægt, der imidlertid allerede er blevet genstand for harmoniseringsforanstaltninger inden for rammerne af EF; d) indtægter, der hidrører fra andre afgifter, som inden for rammerne af en fælles politik måtte blive indført i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af EØF eller med traktaten om oprettelse af Euratom.
This is basically a national fiscal revenue, but has been sub jected to Community harmonization measures; (d) revenue accruing from other charges introduced within the framework of a common policy in accordance with the provisions of the Treaties establishing the EEC and Euratom.
Mens landbrugsafgifterne lige fra starten er blevet tillagt De europæiske Fællesskaber, er indtægterne af told i henhold til den fælles toldtarif ifølge en helt speciel logik (jf. bilag 10, s. 375) kun tilfaldet dem gradvis.
While agricultural levies were made over to the European Communities from the outset, Common Customs Tariff revenue was only assigned gradually, on the basis of a special system (see Annex 10, p. 379).
Opkrævningen af merværdiafgiften begyndte først den 1. januar 1979.
VAT has been collected only since 1 January 1979.
Der er rent faktisk to typer af egne indtægter: de traditionelle egne indtægter (told og landbrugsafgifter) og mer værdiafgiften.
In fact there are two different types of own resources: traditional own resources (customs duties and agricultural levies) and VAT.
De første er uadskilleligt forbundet med EF. De er urørlige, som det anerkendes i den finansielle mekanisme, der vil blive omtalt senere (jf. s. 124).
The former are inherent to the Community and untouchable, as recognized by the financial mechanism of which we will speak later (see p. 124).
Landbrugsafgifterne — Herved forstås variable afgifter, der pålægges importen fra tredje lande af landbrugsvarer, som hører ind under en fælles markedsordning, for at udligne for skellen mellem verdensmarkedspriserne og prisniveauet i EF.
Agricultural levies—These are variable levies imposed on imports of agricultural products subject to the common organization of markets (COM) originating in third countries, in order to compensate for the difference between world prices and the level of Community prices.
Afgiftspålæggeisen står i for bindelse med et af den fælles landbrugspolitiks hovedkarakteristika, nemlig EF-præferen-cen.
The establishment of these levies is one of the basic characteristics of the common agricultural policy, namely the Community preference system.
Udover disse afgifter består indtægterne i henhold til den fælles landbrugspolitik af de afgifter og andre gebyrer, der opkræves inden for rammerne af den fælles markedsordning for sukker og for isoglucose.
Apart from these levies, the common agricultural policy derives its revenue from contributions and other duties levied within the framework of the common organization of the market in the sectors of sugar and isoglucose.
Ifølge den fælles markedsordning for sukker skal sukkervirksomhederne nemlig indbetale produktionsafgifter til dækning af udgifterne til markedsstøtten 3). For at sikre en regelmæssig afsætning af sukker igennem hele produktionsåret er der endvidere blevet indført en udligningsordning for lageromkostninger, for hvilken den finansielle ligevægt på det regnskabsmæssige plan sikres ved bidrag fra virksomhederne, nemlig de såkaldte »lagerafgifter«, der opføres fuldt ud på Fællesskabernes budget.
The common organization of the market in sugar lays down that sugar undertakings must pay production levies to cover expenditure on support of the market.3 Moreover, in order to ensure regular sugar sales throughout the marketing years, a system has been introduced to equalize storage costs; the financial balance is ensured, in accounting terms, by trade contributions called 'storage levies', which are entered in full in the Community budget.
Endelig er den fastsatte produktionsafgift på isoglucose at ligestille med produktionsafgiften på sukker og er følgelig i henhold til afgørelsen af 21. april 1970 4) en egen indtægt, der til lægges Fællesskaberne.
Lastly, the levy on isoglucose production is to be treated in the same way as the sugar production levy and therefore forms a Community own resource within the meaning of the Council Decision of 21 April 1970.4
Landbrugsafgifterne er altså opstået samtidig med den fælles landbrugspolitik.
Agricultural levies were thus introduced at the same time as the common agricultural policy.
Fra den 1. juli 1967 er de blevet medtaget ved beregningen af staternes bidrag (forordning 130/ 66/EØF, artikel 11), men først fra og med budgettet for regnskabsåret 1971 er de blevet De europæiske Fællesskabers egne indtægter (jf. bilag 10, s. 378-380).
On 1 July 1967 they were taken into account in calculating the Member States' con tributions (Regulation No 130/66/EEC, Article 11), but it is only since the 1971 budget that they have become own resources made over to the European Communities (see Annex 10, p. 383).
Told — Toldindtægterne hidrører fra den fælles toldtarifs anvendelse på de importerede varers toldværdi.
Customs duties—Revenue from customs duties derives from applying the Common Customs Tariff to the customs valuation of imported goods.
Anvendelse af disse indtægter til finansieringen af de fælles udgifter— en ren og skær mulighed, der er hjemlet i Rom-traktatens artikel 201 — er imidlertid en logisk følge af de frie varebevægelser inden for EØF.
Their allocation to the finan cing of common expenditure—a possibility merely provided for in Article 201 of the Treaty of Rome—is nevertheless a logical result of the free movement of goods in the EEC.
lemsstater, der er velforsynet med større søhavne, skulle kunne opkræve told til fordel for deres nationale budgetter for varer, der kan omsættes frit i EF (jf. bilag 10, s. 380 og 381).
Valueadded tax (VAT)-With the adoption of the Sixth Council Directive of 17 May 1977,
Merværdiafgift (moms) — Vedtagelsen af Rådets sjette direktiv af 17. maj 1977 medførte, at merværdiafgiften blev den første harmoniserede beskatningsform i de Ni, og ved direktivets anvendelse er det blevet muligt at opføre denne indtægt på EF-budgettet5). Dette direktiv skulle anvendes fra den 1. januar 1978.
VAT became the first harmonized tax system in the Community of Nine, and implementa tion of the Directive made it possible to assign this resource to the Community budget.3
For det første lægges den sats, som EF kan opkræve, nemlig højst 1 % af det harmoniserede fæl les beregningsgrundlag, ikke oveni den eller de satser, der fastsættes på nationalt plan.
First, the rate the Community can collect—a maximum of 1%—under the harmonized common basis of assessment is not added to the rate(s) fixed nationally.
Den enkelte medlemsstat »fradrager« så at sige dette momsbeløb fra de nationale momsindtægter og overdrager det til EF 8). Endvidere er der to forskellige former for fastlæggelse af opkrævningsgrundlaget for indtægterne i en overgangsperiode, der er fastsat til fem år.
In a sense each Member State 'deducts' it from its national VAT revenue and then reassigns it to the Community.8Secondly, alternative rules exist for determining the collection of revenue for a transitional period of five years.
Staterne kan vælge enten »angivelsesmetoden« som er den eneste måde, hvorpå merværdien kan fastsættes nøjagtigt, men som indebærer visse administrative (og psykologiske) begrænsninger, eller »indtægtsmetoden«, som i realiteten er en statistisk metode.
A State may choose' either the returns method, i.e. the 'base on base' method, which is the only way of assessing VAT exactly but involves certain administrative (and psychological) con straints, or the revenue method which is in fact a statistical method.
At staterne har fået denne valg mulighed skyldes, at Rådet ikke kunne vedtage den første og eneste løsning, som Kommissi onen foreslog.
The choice was left to the Member States because the Council found it impossible to adopt the first and only solu tion proposed by the Commission.
I praksis har kun to stater valgt den første metode (Danmark og Irland), mens de øvrige benytter den anden, hvilket øger momsopkrævningernes karakter af finansielt bidrag.
In practice, only two countries chose the first method (Denmark and Ireland), the remainder the second, which accentuates the financial contribution character of VAT levies.
Endelig sker indbetalingerne hver måned i tolvtedele på grundlag af budgetoverslaget for det pågældende regnskabsår, hvilket øger indbetalingernes præg af at være forud fast satte og uden forbindelse med den daglige økonomiske virkelighed, i modsætning til hvad der er tilfældet for landbrugsafgifterne og tolden.
VAT contributions are paid each month in twelfths of the budget estimates adopted for the current financial year, which is further confirmation of the predetermined nature of these payments which bear no relation to day-to-day economic reality, unlike agricultural levies and customs duties.
Til gengæld kan det konstateres, at den procentdel af merværdiafgiften, der tildeles EF, har karakter af egen indtægt, for så vidt som den indbetales automatisk hver måned på Fællesskabets konto i medlemsstaterne og herefter ikke er til rådighed for disse.
On the other hand, it should be noted that the VAT percentage made over to the Community is an own resource in the sense that the Member States pay it to the Community each month automatically and it is therefore no longer available to them.
Ganske vist anvendes momsandelen til at afbalancere Fælles skabernes budget på indtægtssiden, således som det var tilfældet med staternes finansielle bidrag, men i modsætning til disse indbetales merværdiafgiften regelmæssigt i tolvtedele og ikke efterhånden som EF's finansieringsbehov opstår.
True, the VAT percentage helps balance the revenue side of the budget of the Communities, as Member States' financial contributions had done, but unlike these, it is paid regularly in twelfths and not as and when needed for Community financing.
Endnu en kritik, der kan rettes mod merværdiafgiften i dens egenskab af egen indtægt er dens »degressive virkning«, dvs. den undertiden belaster den afgiftspligtige mere end et finansielt bidrag på grundlag af BNP.
A further criticism one could make of VAT as an own resource is its 'regressive effect', i.e. that it sometimes imposes a heavier burden than financial contributions based on GDP.
Inden for rammerne af budgettet for regnskabsåret 1979 (EFT L 41 af 18.2. 1980) kan den degressive virkning, der markeres med et plus, udtrykkes ved følgende procenter: Irland ( + 30,79 %), Det forenede Kongerige (+11,13%), Tyskland ( + 2,32%), Nederlandene (+1,93%), Luxembourg (-1%), Belgien (-1,14%), Frankrig (-1,18 %), Danmark (-7,21 %), Italien (-18,12 %).
With regard to the budget for 1979 (OJ L 41 of 18.2.1980) the regressive effect, indicated by a plus sign, was as follows: Ireland (+30.79%), United Kingdom (+11.13%), Federal Republic of Germany (+2.32%), Netherlands (+1.93%), Luxembourg (—1%), Belgium (-1.14%), France (-1.18%), Denmark (-7.21%) and Italy (-18.12%).
Disse procenter viser, at virkningen er degressiv i fire lande, omtrent neutral i tre (Luxembourg, Belgien og Frankrig) og progressiv i to.
The percentages show that there is a regressive effect in four Member States, a more or less neutral one in three (Belgium, France and Luxembourg) and a positive one in two.
I det land, hvor den progressive virkning er størst, nemlig Italien, skal beregningerne ses i relation til de betydelige skatteunddragelser, idet beregningsgrundlaget for merværdiafgiften i dette land faktisk er større end de positive regler angiver.
In the country where the progressive effect is most obvious, Italy, the calculations must be interpreted in the light of major tax evasions, since the VAT assessment basis is greater defacto than de jure.
Tilsvarende kan den degressive virkning for Tysklands vedkommende ikke forklares og vil formentlig blive korrigeret, når EF får de korrekte statistiske oplysninger.
In the case of the Federal Republic of Germany, the regressive effect cannot be explained and will no doubt be corrected when the Community has the correct statistics before it.