natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med andre ord har vi her et eksempel på den inden for jura velkendte sondring mellem »regeltraktat« og »rammetraktat«.
In other words, we are here concerned with the difference, familiar to lawyers, between a treaty containing rules and a 'framework' treaty.
Ved en anden traktat, der blev undertegnet samme dag i Rom, og som trådte i kraft den 1. ja nuar 1958, oprettede de samme seks stater indbyrdes »et europæisk atomenergifællesskab« (Euratom). Dette Fællesskab har i henhold til traktatens artikel 1 » til opgave gennem skabelsen af de nødvendige betingelser for den hurtige dannelse og udvikling af en kerneenergi industri at bidrage til højnelse af levestandarden i medlemsstaterne og til udvikling af for bindelserne med andre lande«.
By a second Treaty signed in Rome on the same day, which came into force on 1 January 1958, the same six States declared the- establishment among themselves of a European Atomic Energy Community (EAEC or Euratom), 'whose task it is to contribute to the raising of the standard of living in the Member States and to the development of relations with the other countries by creating the conditions necessary for the speedy establishment and growth of nuclear industries', as stated in Article 1 of the Treaty.
For at gennemføre disse mål har de tre traktater skabt en meget egenartet organisationsform.
In order to realize these objectives, the three Treaties created a unique organization.
Traktaten om oprettelse af EKSF fastsætter i artikel 7, at Fællesskabets institutioner er Den høje Myndighed, bistået af et rådgivende udvalg, en fælles forsamling, et særligt ministerråd og en domstol.
Article 7 of the Treaty establishing the ECSC states that the institutions of the Community shall be a High Authority, assisted by a Consultative Committee, a Common Assembly, a Special Council of Ministers, and a Court of Justice.
Traktaten om oprettelse af EØF fastsætter i artikel 4, at de opgaver, der påhviler Fællesskabet, varetages af en forsamling, et råd, en kommission og en domstol, og at Rådet og Kommissionen bistås af et økonomisk og socialt udvalg.
Article 4 of the Treaty establishing the EEC lays down that the tasks entrusted to the Community shall be carried out by an Assembly, a Council, a Commission, and a Court of Justice, and that the Council and the Commission shall be assisted by an Economic and Social Committee.
Endelig er der i Eura-tom-traktatens artikel 3 tale om en sammensætning, der ligner den foregående.
Finally, Article 3 of the
Det bemærkes, at den protokollære rækkefølge i fusionstraktaten af 1965 er den samme som i EØF-traktaten og i Euratom-traktaten, og at Kommissionen, det »overnationale organ«, dermed officielt er rykket fra førstepladsen til tredjepladsen i rækken af fællesskabsinstitutioner.
It should be noted that the order of precedence used in the Merger Treaty of 1965 follows that used in the EEC and EAEC Treaties and gives official sanction to the relegation of the Commission, the 'supranational body', from first to third place among the Community institutions.
Efter fusionstraktaten er der kun fire institutioner tilbage, og de har følgende tre kendetegn:
Since the Merger Treaty there have thus been only four institutions.
1) de har deres egne beføjelser, som traktaterne tillægger dem med henblik på varetagelsen af de opgaver, der påhvilker Fællesskaberne (artiklerne 3 og 7/EKSF, artiklerne 2, 3 og 4/EØF og artiklerne 1, 2 og 3/Euratom).
In all four cases: (i) they possess particular powers conferred on them by the Treaties to enable them to carry out the tasks devolving on the Communities (Articles 3 and 7 of the ECSC Treaty, Articles 2, 3 and 4 of the EEC Treaty and Articles 1, 2 and 3 of the EAEC Treaty).
Ved varetagelsen af deres opgaver har de mulig hed for at gøre deres stilling i forhold til de øvrige fællesskabsinstitutioner retligt gældende;
In order to carry out their tasks, they have the power to defend their own position against the other Community institutions in law; (ii) their members are appointed directly by the authorities of the Member States; (iii) they enjoy a certain degree of legal, administrative, and financial autonomy.
I det følgende gives en meget skematisk fremstilling af disse fire institutioner.
Let us now examine these four institutions.
Kommissionen er traktaternes vogter, den fællesskabspolitiske initiativtager og Fællesskabets udøvende organ.
The Commission is the guardian of the Treaties, the initiator of Community policy, and the executive organ of the Community.
Den har tretten medlemmer, der udnævnes af medlemsstaternes regeringer efter fælles overenskomst (fusionstraktatens artikel 11), men som udfører deres hverv i fuld kommen uafhængighed og i Fællesskabernes almene interesse (samme traktats artikel 10, stk. 2).
It is composed of 13 members appointed by common agreement of the governments of the Member States (Article 11 of the Merger Treaty), who must, in the general interest of the Communities, be completely independent in the performance of their duties (Article 10(2) of the same Treaty).
Kommissionen udgør en meget original brik i Fællesskabets »institutionelle spil«; den repræsenterer Fællesskabets højeste interesser og har mæglerens rolle.
The Commission is a highly original element in the institutional interplay of the Community, whose overriding interests it has to represent. It plays the role of mediator.
Rådet har den lovgivende magt i Fællesskabet; det er altså der, de vigtigste beslutninger træffes.
The Council is the legislative organ of the Community.
Det har ni medlemmer, et for hver stat, som hver medlemsstats regering udpeger som delegeret (fusionstraktatens artikel 2), dvs. enten udenrigsministeren, eller, hvis der på samlingen skal drøftes specifikke emner, den pågældende fagminister (finansminister, land brugsminister, budgetminister ...).
It is composed of nine members, one from each State, who are delegated by the governments of the Member States (Article 2 of the Merger Treaty), and are either the foreign ministers, or, in the case of meetings on specific subjects, ministers of finance, agriculture, budgetary affairs, and so on.
Det er i Rådet, man forsøger at få Fællesskabets og med lemsstaternes interesser til at gå op i en højere enhed; det er ofte umuligt.
The Council is the scene of the delicate and often impossible task of reconciling the Community's in terests and those of the Member States.
Rådet træffer afgørelse enten med enstemmighed, eller med et flertal af stemmerne eller med kvalificeret flertal; stemmernes vægt fremgår af bilag 2.
The Council takes decisions either on a unanimous vote, or by a majority of its members, or by a 'qualified' majority on the basis of the weighting shown in Annex 2.
På præsident Giscard d'Estaing's initiativ blev det på topmødet i Paris den 10. december 1974 besluttet, at Rådet tre gange om året skulle samles på regeringschefniveau; disse samlinger skulle træde i stedet for »topmøderne«, hvor »fællesskabsprincippet« havde måttet vige for princippet om »samarbejde« mellem staterne.
On the initiative of President Giscard d'Estaing, it was decided at the Paris Summit of 10 December 1974 that there should be meetings of the Council at head of government level three times a year instead of the previous system of summit meetings, which had tended to support the. idea of cooperation among States to the detriment of a Community approach.
Siden da har Det europæiske Råd holdt møde med de planlagte intervaller, og det er blevet den højeste instans i Fællesskabets beslutningsproces.
Since that time the European Council has met at the prearranged intervals and has become the supreme decisionmaking body in the Community.
Det har meget ofte behandlet de europæiske budgetmæssige problemer, jf. bilag 3.
It has addressed itself to Europe's financial problems many times, as Annex 3 shows.
Ved afgørelse 76/787/EKSF, EØF, Euratom af 20. september 1976 vedtog Rådet en akt, som i artikel 1 fastsætter, at: »Repræsentanterne i Forsamlingen for folkene i de i Fællesskabet sammensluttede stater vælges ved almindelige direkte valg«.
In Decision No 76/787/ECSC, EEC, Euratom of 20 September 1976 the Council adopted an act, the first article of which reads: 'The representatives, in the Assembly, of the peoples of the Member States of the Community shall be elected by direct universal suffrage'. The text ix
Denne tekst blev vedtaget af medlemsstaterne i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser, og de før ste valg fandt sted mellem den 7. og den 10. juni 1979.
was adopted by the Member States in accordance with their respective constitutional rules, and the first elections were held between 7 and 10 June 1979.
Antallet af repræsentanter, der vælges i hver enkelt medlemsstat, adskiller sig fra det tidligere fastsatte derved, at det står i mere direkte forhold til befolkningstallene uden dog at være strengt proportionalt hermed.
The number of representatives for each State has changed and now corresponds more closely with their population, although it is not strictly proportionate thereto.
Tallene er følgende: Forbundsrepublikken Tyskland, Frankrig, Italien og Det forenede Kongerige: 81 medlemmer hver; Nederlandene: 25; Belgien: 24; Danmark: 16; Irland: 15 og Luxembourg: 6, dvs. 410 medlemmer i alt, altså mere end dobbelt så mange som tidligere, hvor antallet var på 198. Denne institution har ikke de samme prærogativer som et parlament i en
The distribution of seats is as follows: France, the Federal Republic of Germany, Italy and the United Kingdom 81 each; the Netherlands 25; Belgium 24; Denmark 16; Ireland 15 and Luxembourg 6.
demokratisk stat, da dens beføjelser er meget begrænsede undtagen på budgetområdet.
The institution does not possess all the attributes of a parliament in a democratic State, as its powers are very limited, except in budgetary matters.
Den kan imidlertid fremsætte mistillidsvotum til Kommissionen, hvis medlemmer så skal udskiftes.
Parliament may, however, pass a vote of censure on the Commission, in which circumstances the members of the latter would be required to resign.
Det at Parlamentet nu vælges ved almindelige valg, har ikke ændret dets beføjelser, men nogle frygter, og andre håber, at det vil forsøge at få flere beføjelser på lovgivningsområdet ved en ændring af traktaterne.
Election by direct universal suffrage has not altered Parliament's powers, but some fear (and others hope) that it will try to obtain greater legislative power by revising the Treaties.
Hvorom alting er, får valget af Parlamentet Fællesskabet til at fremstå som mere demokratisk, og giver det en ny dynamik.
However that may be, Parliament's election has strengthened the Community's democratic legitimacy and given it a new dynamism.
Den planlagte udvidelse af Fællesskabet til tolv stater vil ganske givet rejse ømtålelige politiske problemer (jf. bilag 16, s. 401).
The planned enlargement of the Community to 12 countries will inevitably raise some tricky political problems (see Annex 16, p. 407).
Hvor ømtålelige kan man se ved at stille følgende to spørgsmål: kan Kommissionen fungere med 17 medlemmer?
Two questions are enough to demonstrate the extent of the problems: will the Commission be able to function properly with 17 members?
Kan Rådet med tolv medlem mer opnå enstemmighed?
Will the Council be able to reach unanimity with 12 members?
Hvad de øvrige institutioner angår, er det helt andre problemer, udvidelsen rejser.
For the other in stitutions the problems posed by enlargement are totally different.
Den har fastlagt en retspraksis, som betyder en væsentlig styrkelse af Fællesskabets juridiske beføjelser.
It has managed to build up a body of law that considerably strengthens the legal powers of the Community.
Udover disse fire institutioner er der en kvasi-institution, der blev oprettet ved traktaten af 22. juli 1975, nemlig Revisionsretten, som reviderer regnskaberne.
In addition to these four institutions, there is a further quasi-institutional body, set up by the Treaty of 22 July 1975, namely, the Court of Auditors, charged with the function of auditing Community accounts.
Den består af ni medlem mer, der udnævnes for seks år af Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed efter høring af forsamlingen, dvs. at dens medlemmer til forskel fra de fire foregående institutioners udnævnes af fællesskabsinstitutioner (artikel 78 e i EKSF-traktaten, artikel 206 i EØF-traktaten og artikel 180 i Euratom-traktaten). Den erstatter EØF's og Euratoms Kontrolkommission og EKSF's revisor.
This has nine members appointed for six years by the Council, acting unanimously, after consultation with Parliament; the feature distinguishing this body from the four previously mentioned is the fact that its members are appointed by other Community institutions (see Article 78e of the ECSC Treaty, 206 of the EEC Treaty and 180 of the EAEC Treaty).
Den efterprøver lovligheden og den formelle rigtighed af indtægterne og udgifterne og sikrer sig, at den økonomiske forvaltning har været forsvarlig.
It has the duty of checking the legal basis and regularity of receipts and expenditure and satisfying itself that the quality of financial management is satisfactory.
Endelig omfatter De europæiske Fællesskaber nogle »organer«, som dog ikke har fået denne betegnelse i traktaterne.
The European Communities also possess certain other 'organs' (although they are not called this in the Treaties).
To, som vi allerede har nævnt, findes i traktaternes afsnit om institutionerne, nemlig Det rådgivende Udvalg for EKSF og Det økonomiske og sociale Udvalg.
Two of them do, in fact, appear in the institutional part of the Treaties and have already been referred to: the ECSC Consultative Committee and the Economic and Social Committee.
Andre er nævnt i et afsnit eller i et kapitel af EØF-traktaten, f.eks. Den europæiske Investeringsbank, som har status som juridisk person, og Den europæiske Socialfond, som derimod kun er en af Kommissionens tjenestegrene og faktisk ikke burde kaldes et organ.
Others are the subject of a title or a chapter in the EEC Treaty: the European Investment Bank (EIB), which has legal personality, and the European Social Fund, which, by contrast, is merely a department of the Commission and does not really deserve to be called an organ.
Der vil i det følgende gentagne gange blive lejlighed til at placere og karakterisere dem.
We shall have frequent occasion to describe the position and characteristics of these institutions.
På budgetområdet er det to fællesskabsinstitutioner og ikke medlemsstaterne, der udgør »budgetmyndigheden«.
Where budgetary matters are concerned, two Community institutions, and not the Member States, constitute the Budgetary Authority.
Ifølge EKSF-traktaten og praksis er det således Den høje Myndighed, Kommissionen og Parlamentet, der har budgetmyndigheden i EKSF.
Under the ECSC Treaty, and by virtue of es tablished practice, the High Authority/Commission and Parliament are the holders of budgetary powers in the case of the ECSC.
Tilsvarende er det i medfør af traktaten af 21. april 1970 og af 22. juli 1975 Rådet og Parlamentet, der har bud getmyndigheden for så vidt angår det almindelige budget.
Under the Treaties of 21 April 1970 and 22 July 1975, Council and Parliament are the holders of budgetary powers in the case of the general budget.
Kommissionen og de øvrige institutioner for så vidt angår deres egne administrative udgifter, foreslår og gennemfører budget tet under eget ansvar inden for rammerne af de tildelte bevillinger.
The Commission, together with the other institutions for their respective administrative ex penditure, carries the responsibility for proposing the budget and implementing it within the limit of the funds made available.
Også set ud fra et finansieringssynspunkt er De europæiske Fællesskaber noget ganske særegent, for mens de internationale organisationer normalt finansieres ved hjælp af bidrag fra medlemsstaterne, råder De europæiske Fællesskaber over egne indtægter, som staterne har overført til dem.
When examined from the budgetary standpoint, the originality of the European Communities is in fact quite remarkable, for whereas inter national organizations are generally financed by contributions from the member countries, the European Communities have their own direct revenue.
Og mens de internationale organisationers udgifter som oftest er administrative udgifter, er der i De europæiske Fællesskaber for næsten 90 % vedkommende tale om interventionsudgifter, der skal bidrage til gennemførelsen af traktaternes mål; der er ikke tale om et »lige for lige«princip, hvilket gør, at nogle medlemsstater, i overensstemmelse med systemets logik, bliver netto-bidragydere. Europas Finanser har altså en del til fælles med de nationale statsfinanser med deres strikse regler og deres svagheder.
Similarly, whereas the expen diture of international organizations is most often just administrative expenditure, the principal outlay of the European Communities—almost 90%—consists of grants designed to contribute to the realization of the aims of the Treaties transferred to them by the Member States, without any idea of 'a just return', which means that certain States may, as a result of the action of this system, be net contributors.
Endvidere anerkendes det, at alle tre Fællesskaber har ret til at optage lån, hvilket har gjort det muligt for dem, enten siden starten eller fra for nylig, at finansiere en række interventioner ved lån og ikke ved tilskud, hvilket giver en
In addition, the three European Communities have enjoyed the right—either from the beginning or more recently—to finance certain activities by means of loans rather than non-recoverable grants, thus diversifying the means available to the Community.
spredning i Fællesskabets interventionsinstrumenter. I 1980 beløber tilskuddene sig til 16 556 mio ERE og lånene sikkert til 4 000 mio ERE, dvs. mere end 20 000 mio ERE i alt.
In 1980 the funds to be spent in the form of non-returnable grants amounted to 16 556 m EUA and the funds made available in the form of loans to probably some 4 000 m EUA, making a total of over 20 000 m EUA.
Tabellerne i bilaget indeholder tal, som vidner om den dynamik, der præger Europas finanser.
The tables given in the annexes bear witness to the dynamism of Europe's finances.
Således er De europæiske Fællesskabers udgifter i form af tilskud blevet 190 gange større siden 1953-1954 (året for EKSF's start), tretten gange større siden 1967 (det år, hvor den fælles landbrugspolitik blev iværksat) og næsten treenhalv gange større siden 1973 (det år, hvor Fællesskabet blev udvidet til ni).
Thus the nonrepayable expenditure of the European Com munities has increased 190-fold since 1953-54 (the year of inception of the ECSC), 13-fold since 1967 (the year the common agricultural policy started) and by a factor of nearly 3.5 since 1973 (the year of enlargement to a Community of Nine).
Det vil være hensigtsmæssigt allerede nu at forklare, hvad mio ERE betyder.
It is a good moment, at this early stage, to explain the significance of 'm EUA'.
Udtrykket står for »millioner europæiske regningsenheder« og udgør målestokken for Europas finanser.
The initials stand for 'millions of European units of account' and constitute the unit of measurement of Europe's finances.
Det vil blive benyttet igen og igen i dette værk.
They will be met with continually in this book.
Fællesskabet har, som det vil blive forklaret senere, haft flere definitioner på regningsenheden med det resultat, at modværdien i national valuta ofte har ændret sig.
As will be explained later, there have been several different definitions of the unit of account in the Community's history, with the result that its equivalent in national currencies has often varied.
Regningsenhederne vil imidlertid i den efterfølgende fremstilling blive sammenlagt, uden at værdierne er ført op til den senest kendte kurs.
However, we shall henceforth aggregate units of account without updating them to the last known rate.
Der vil altså ikke være tale om »konstante regningsenheder«.
We shall not therefore be using 'constant units of account'.
Denne løsning er valgt for ikke at være tvunget til ustandselig at revidere beløbene og især for at sikre overensstemmelse med de finansielle dokumenter, der hvert år udarbejdes af Fællesskaberne, og som naturligvis bygger på »løbende regningsenheder«.
This solution has been adopted in order to avoid having to keep revising the figures and above all to ensure con cordance with the financial documents drawn up each year by the Communities, which, obviously, are based on 'current units of account'.
Den 1. marts 1982 svarede 1 europæisk regningsenhed (ERE) til 8,13990 danske kroner. ECU'en, som er den nye betegnelse for ERE, har samme værdi som denne.
On 1 September 1980 one European unit of account (EUA) was equivalent to UKL 0.60 or IRL 0.67.
Der vil i denne bogs første del blive forsøgt at analysere Det europæiske Fællesskabs budgetret, i den anden del beskrive de finansielle instrumenter og i den tredje del at analysere de interventioner, som Fællesskabet finansierer.
In Part One of this book we shall attempt to analyse the budgetary legislation in the European Economic Community, in Part Two to describe the Community's financial resources and in Part Three to analyse the measures financed from these resources.
Disse tre dele efterfølges af bilag inde holdende oplysninger, der vedrører fortiden, eller som bidrager til forståelsen af den aktuelle situation.
These three parts are followed by annexes giving information about the past or contributing to an under standing of the present situation.
Der vil ofte blive brugt henvisninger for at undgå gentagelser og for så vidt muligt at sammenfatte begivenhedernes forløb, hvilket er nødvendigt for ikke at overskride dette værks rammer.
Reference will frequently be made to other parts of the book in order to avoid repetition and to make the explanations as concise as possible as re quired by the constraints on the length of the book.
Lad mig afslutte dette forord med at understrege en både grundlæggende og indlysende kendsgerning, nemlig at Fællesskabets offentlige finanser er et af de områder, hvor man bedst ser afspejlet, hvad der foregår i Det europæiske Fællesskab, denne lille pynt på det udstrakte europæisk-asiatiske kontinent.
But before closing this foreword we should like to draw attention to one fundamental, if obvious, fact and that is that the Communities' public finances give one of the best pictures of what is happening on the small cape that the European Economic Community constitutes on the vast Euro-Asian land-mass.
Budgetkrisen fra december 1978 til april 1979 og forkastelsen af budgettet i december 1979, for at nævne to nylige begivenheder, som hører ind under det område, der omfattes af dette værk, er kun på overfladen budgetmæssige fænomener.
The budget crisis of December 1978 to April 1979 and the rejection of the budget in December 1979, to mention two recent events falling within the scope of this study, are only superficially budgetary phenomena.
Dybest set er de udtryk for modsætningsforholdet mellem Parlamentet og Rådet, som har indledt en kamp om budgetbeføjelserne, dvs. om den politiske magt i Fæl lesskabet.
In essence they are manifestations of the confrontation between Parliament and the Council in the struggle for xi
Også den aftale, der efter store besværligheder blev indgået den 30. maj 1980 for på budgetplan at løse det britiske problem i 1980, 1981 og 1982, er blot et udtryk for, hvor vanskeligt det er at videreføre Fællesskabet efter de samme principper, som nu i snart tredive år har været grundlaget for dets eksistens.
budgetary power, that is to say, in the struggle to wield political power in the Community. By the same token, the agreement on a solution to the budgetary aspect of the British problem for 1980, 1981 and 1982, reached with difficulty on 30 May 1980, reflects the malaise felt by the Community in trying to continue to live by the principles that have been its raison d'être for nearly thirty years.
ALMINDELIG INDLEDNING: KAMPEN OM BUDGETBEFØJELSERNE
General introduction: THE STRUGGLE FOR BUDGETARY POWER