natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sådanne pakkeløsninger tager som regel form af en éngangs­, gensidigt fordelagtig aftale mellem myndighederne og virksomheden, selv om drøftelserne i nogle tilfælde kan tage form af en stræben efter en "løbende balance" i allokeringen af en virksomhede investeringer i henholdsvis styrede og støttede områder.
Such package deals generally take the form of a one-off, quid pro quo between administration and firm, although in some cases, discussions may take the form of seeking a 'running balance' of the allocation of a firm's investment between controlled and assisted areas.
Man bør bemærke, at disse "pakkeløsninger" i højere grad er undtagelsen end reglen, i almindelighed vil der kun blive tale om pakkeløs­ninger, når administrationen er overbevist om, at hverken en dirigering gen­nem drøftelser eller et afslag vil resultere i en udflytning af projektet.
It should be noted that these 'package deals' are more the exception than the rule; generally, package deals will be made only when the government is convinced that neither verbal steering nor refusal would result in diversion.
Endelig bør det understreges, at der ikke er noget at handle om efter IDC­af­gørelsen med hensyn til den bistand, der kan opnås ved en flytning til de støttede områder.
A final point is that there is no bargaining between the IDC decision and the assistance available on a move to the assisted areas. The major regional
De vigtigste regionale udviklingsfremmende foranstaltninger i Storbritannien er af automatisk karakter (dvs, alle støtteberettigede in­vesteringer modtager dem), og de har faste satser, som der ikke kan forhand­les om.
66 incentives in the United Kingdom are of an automatic nature (i.e. all qualifying investment gets them) and their values are fixed, not negotiable.
Den eneste udviklingsfremmende foranstaltning, der ikke er automatisk, og som man kan forhandle om, er Selective Financial Assistance (selektiv fi­nansiel bistand), raen afgørelsen om, hvorvidt den skal ydes og i bekræftende fald med hvilken sats, er uden tilknytning til IDC systemet.
The only incentive which is not automatic or non-negotiable is Selective Finan cial Assistance, but the decision on whether this is to be given, and if so, how much, is unrelated to the IDC system.
Medens "pakkeløsninger" for IDC's vedkommende snarere er undtagelsen end reg­len, virker Agrément på en sådan måde, at især de store selskaber direkte får stillet forslag om sådanne aftaler, idet hensigten er at nå til enighed om fordelingen af selskabets aktiviteter mellem Paris­regionen og de støttede om­råder.
Whereas with the IDC, 'package deals' are more the exception than the rule, the Agrément operates to deliberately propose such agreements especially with the larger companies, where the aim is to reach agreement on the distribution of the company's activities between the Paris region and the assisted areas.
Når man undersøger ansøgningerne, især fra de store selskaber, finder man to og undertiden tre relaterede faktorer:
Two, and sometimes three, related factors are found in the examination of ap plications, particularly those of the large companies:
­ For det første den geografiske fordeling af selskabets aktiviteter på fransk territorium.
(a) Firstly, the spatial distribution of the company's activities over the French territory.
Selskaber med en høj koncentration af deres aktiviteter i Paris­regionen vil, alt andet lige, finde det vanskeligere at opnå godkendelse i sammenligning med de selskaber, der har placeret en stor del af deres akti­viteter i provinserne.
Companies with a high concentration of their activities in the Paris region will, ceteris paribus, find more difficulty in gain ing approval in comparison to those with a high proportion of their ac tivity in the provinces.
I almindelighed må store virksomheder foretage "er— statningsudflytninger" til de støttede områder til gengæld for en godkendel­se i Paris­regionen.
In general, large firms have to make 'compensa tory relocations' in the assisted areas in return for approval in the Paris region.
­ For det andet vil DATAR ­*■ ) forsøge at få virksomheden til at foretage denne "erstatningsudflytning" til en nøjagtig lokalisering inden for problem­re­gionerne i stedet for som i IDC's tilfælde at slå sig til tåls med en flyt­ning til de støttede områder i almindelighed. Faktisk kan en aftale om god­
(b) Secondly, the DATAR will attempt to get the firm to relocate this 'compensatory relocation' to a specific locality within the problem regions, rather than being content, as in the IDC, with a move to the assisted areas in general.
- 70 - kendelse om en ansøgning vedrørende Parisregionen være afhængig af, at der indgås en aftale om den nøjagtige lokalisering af "erstatningsudflytningen".
Indeed, agreement on the approval of an application for the Paris region can be dependent on reaching agreement on the specific location of the 'compensatory relocation'.
Sammenlignet med IDC har Agrement derfor et meget stærkere dirigerende præg inden for rammerne af sin styringsmålsætning.
In comparison to the IDC, the Agrément therefore has a much stronger directional feature within its steering objective.
- Det sidste aspekt er et forbindelsesled mellem afgørelserne vedrørende sty ringsmidlerne og de udviklingsfremmende foranstaltninger.
(c) The final aspect is a link between the decisions on controls and incentives.
De vigtigste ud viklingsfremmende foranstaltninger i Frankrig varierer mellem nul og 25% af de godkendte omkostninger, således at DATAR, som er et vigtigt organ i de to separate udvalg, der træffer afgørelse vedrørende styringsmidlerne og de ud viklingsfremmende foranstaltninger, har en vis (omend begrænset) magt til at forhandle med virksomhederne med hensyn til både udviklingsfremmende for anstaltninger og styringsmidler under eet.
The major regional incentives in France take the form of a range between zero and 25% of approved costs, so that the DATAR, being an im portant body in the two separate committees deciding on controls and in centives, has some (admittedly limited) leverage to negotiate with firms in terms of both incentives and controls together.
Denne magt giver sig om regel ud slag i, at DATAR vil støtte ansøgninger om udviklingsfremmende foranstaltninger og i nogle tilfælde vil forsøge at sikre, at virksomhederne får det maksimale beløb, der kan bevilges ved udflytning, til gengæld for, at der indgås en aftale vedrørende det projekt, der skal godkendes til lokalisering i Parisregionen, og det projekt, der skal lokaliseres i provinserne, samt den nøjagtige lokalisering af det sidstnævnte projekt i et højtprioriteret område inden for problemregionerne.
This leverage generally takes the form that the DATAR will support applications for incentives and will attempt, in cases, to ensure that they get the maximum amount available on relocation in return for agreement with the firm in terms of the project to be approved in the Paris region, the project to be located in the provinces and the specific location of the latter project in a high priority area within the problem regions.
Den franske koordinationsmetode er derfor langt mere omfattende og integreret, end det er tilfældet med IDC, Den hviler imidlertid på det etablerede og gode samarbejdsforhold mellem staten og erhvervslivet i Frankrig i overenstemmelse med "économie concertée"-princippet.
The French approach to coordinate is therefore much more comprehensive and integrated than in the IDC case. It does, however, rest on the established and good working relationships in France between government and industry in terms of 'économie -concertée'.
Proceduren er faktisk indrettet til op nåelse af aftaler i den ovenover skitserede form, og udstedelsen af et afslag betragtes som udtryk for, at proceduren har slået fejl, medens ansøgninger om IDC i Det forenede Kongerige ofte bliver afslået for at opfylde målsætningerne for politikken.
Indeed, the procedure is geared to reaching agreements in the form outlined above and the issue of a refusal is regarded as a failure of the procedure whereas in the United Kingdom, IDC applications are often refused to achieve the policy objectives.
Både i Agrément- og IDC-procedureme findes der træk af "pakkeløsning".
Both the Agrément and IDC procedures have 'package deal' features.
Det er blevet påvist, at disse aftaler nærmest udgør undtagelsen, hvad IDC-politikken angår, og nærmest reglen, hvad Agrément angår.
These have been shown to be more the exception in the case of IDC policy and more the rule in the Agrément.
Endnu en forskel består i, at for IDC's vedkommende er der tale om "gentleman's agreements", medens de franske aftaler ofte tager form af juridisk bindende kontrakter ("Contrats de Localisation").
A further difference is that with the IDC, these are 'gentleman's agreements' whereas, at least since the early 1970s, the French agreements have often taken the form of legally binding contracts ('Contrats de Localisation').
I begyndelsen var de franske aftaler, ligesom det er tilfældet med IDC, éngangs-, gensidigt fordelagtige aftaler, men de store virksomheders forventninger om en ekspansion i begyndelsen af 1970'erne fik dem til at søge at formindske den usikkerhed, der var indbygget i tilladelsessystemer, der beroede på skøn, og at indgå aftaler af længere varighed, som regel for en periode på fem til ti år.
Initially, the French agreements were, as with the IDC, one-off, quid pro quo deals, but the expansionary expectations of big business in the early 1970s caused them to seek to reduce the uncertainty inherent in discretionary.permit systems and to engage in agreements of a more continuous nature, generally over a five to ten-year period.
Denne metode med langtidsaftaler var ønskværdig for både erhvervslivet og ad ministrationen, for det førstnævnte formindskede den usikkerheden ved proceduren, medens den for den sidstnævnte sikrede en strøm af projekter til de støttede områder.
This approach to longer term agreements was desirable to both business and government; for the former it reduced the uncertainty of the procedure, while for the latter it ensured a flow of projects to the assisted areas.
Disse ønskværdige egenskaber ved Agrément findes ikke i samme grad i IDC-systemet med dets mindre udviklede integration med den øvrige regionalpolitik og dets anderledes procedurer.
These de sirable attributes of the Agrément are not found to the same degree in the IDC system with its lower degree of integration with the rest of regional policy and its different procedures.
Følgelig bliver IDC stadig kritiseret på grund af det usikre miljø, som det skaber, medens afslag på ansøgninger om IDC ikke nødvendigvis resulterer i en strøm af projekter til pro blemregionerne.
Consequently, the IDC is still criticized because of the uncertain environment it creates, while refusal of IDC applications does not necessarily provide a flow of projects to the problem re gions.
Vi vil i kapitel 4 påvise, at langt de fleste af de projekter, for hvilke der gives formelt IDC-afslag, ikke derefter bliver udflyttet til de støttede områder.
We will show in Section 4 that the large majority of projects receiving formal IDC refusal do not subsequently relocate to the assisted areas.
I Italien var det hensigten at sammenkæde Autorisationen meã både de regional politiske udviklingsfremmende foranstaltninger (finansielle og infrastruktur-
In Italy, the intention was to link the Authorization to both regional policy incentives (financial and infrastructure) and to the National Economic Plan via the 'Contrattazione programmata', a system of planning agreements between large firms and the government along lines somewhat similar to the French 'Contrats de Localisation'.
Formålet med "Contrattazione Programmata" var at oprette planlægningsaftaler mellem CIPE *) og store selskaber med henblik på at gennemføre den erhvervspolitik, som Planen for den nationale Økonomi tog sigte på. Store selskaber skulle forelægge deres fremtidsplaner for CIPE, for at dette ministerielle udvalg kunne få mulighed for at øve indflydelse på disse planer ved hjælp af udviklingsfremmende foranstaltninger (regionale og sektorbestemte), infrastrukturpolitikken og Autorisationen.
The aim of the 'Contrattazione programmata' was to establish planning agreements between CIPE and large companies in order to implement the industrial policy of the National Economic Plan.
Tanken om planlægningsaftaler op stod i 1969 (før Autorisationen blev indført), da man anvendte udviklingsfremmende foranstaltninger og infrastrukturpolitikker for at opnå langtidsaftaler mellem CIPE og selskaberne.
The idea of planning agreements began in 1969 (before the Authorization) when incentives and infrastructure policies were to be used to achieve long-term agreements between CIPE and companies.
Autorisationen skulle bruges som et våben til at bidrage til at opnå disse planlægningsaftaler.
The Authorization was to be used as a weapon to help achieve these planning agreements.
Det forventedes, at regeringen indførte en lovgivning der skulle koordinere virkeliggørelsen af denne buketmetode, men det har den faktisk aldrig har gjort). Det var også hensigten, at denne lovgivning skulle forbedre koordine ringen af disse aftaler mellem BM 2),SOm administrerer Autorisationen, og Ministeriet for Syditalien, som er ansvarligt for alle regionalpolitiske over vejelser, der har tilknytning til Syditalien.
The government was expected to introduce legislation (but in fact never has) to coordinate the implementation of this package approach.
Skønt det var hensigten af koordinere Autorisationen med regionalpolitikken og Den Samfundsøkonomiske Plan på denne måde, blev det aldrig ført ud i livet. Der var følgende grunde hertil:
While this was the way in which the Authorization was intended to be coordinated with regional policy and the National Economic Plan, this situation never came about. This was because:
- Det indførte styringsmiddel var i sin udformning meget forskelligt fra det, der var tanken med det, og det virker hovedsagelig koncentrat!onsbekæmpende, selv om det blev udformet som et meget mere "globalt" instrument for den fysiske planlægning.
- 68 and it operates primarily as a congestion control when it was designed as a much more 'global' instrument of spatial planning.
- Der er kun blevet indgået aftaler med selskaber, der ønskede at investere i Syditalien, og disse aftaler angik kun udviklingsfremmende foranstaltninger og infrastrukturelle hensyn.
(b) Planning agreements were made only with companies wishing to invest in the South, and these agreements only pertained to incentives and infrastructure considerations.
I Frankrig eksisterer planlægningsaftaler stadig, og Agrément er en altafgørende faktor i disse aftaler. Imidlertid blev der i Italien indført en ny lov i 1976 for Syditalien, som bragte metoden med planlægningsaftaler fuldstændigt til ophør. Tidligere kunne der forhandles om tildelingssatsen i henhold til de udviklingsfremmende foranstaltninger, der var til rådighed ved store investeringer i Syditalien, men nu er der faste satser, således at det ikke længere er muligt for de store selskaber at købslå med Ministeriet for Syditalien,
In France, planning agreements still exist and the Agrement is a crucial factor in these agreements.
Skønt Autorisationen således skulle have spillet en rolle ved indgåelsen af planlægningsaftaler på en måde, der til en vis grad lignede Agrément's rolle, svigtede den fuldstændigt i sa henseende som følge af, at det faktiske sty ringsmiddel er meget forskelligt fra det tilsigtede (både med hensyn til ud formning og virkninger, og dette skyldes mangelen på en lovgivning, der kunne
Thus, while the Authorization was supposed to fulfil a role in achieving planning agreements in a manner somewhat similar to the Agrément, it failed completely in this respect as a result of the actual control being very dif ferent from the intended one (in terms of both design and effects), because of the lack of legislation to coordinate the approach to the 'Contrattazione programmata' and the new legislation preventing incentives bargaining.
Vi kan forsøge at sammenfatte dette afsnit om styringerne i relation til deres sammenhæng med den fysiske strukturpolitik ved at henvise til tabel 2.1,, hvor vi forsøger at klassificere styringsmidlerne under de tre indbyrdes forbundne overskrifter: vigtigste territoriale målsætning, områdedækning og koordination med de regionale udviklingsfremmende foranstaltninger.
We can attempt to summarize this section on the controls in terms of their context within spatial policy by referring to Table 2.1 where we attempt to classify the controls under the three related headings of major spatial objective, area coverage, and coordination with regional incentives.
I typologien bør man bemærke to vigtige punkter:
In the typology, two important points should be noted:
- For det første klassificerer vi styringsmidlerne efter deres erklærede og tilsigtede målsætninger, som ofte kan være forskellige fra deres virkninger som følge af den måde, hvorpå de er blevet gennemført,
(a) Firstly, we classify the controls according to their stated and intended objectives, which can often differ from their effects following the way in which they were implemented.
- For det andet undersøger vi kun de vigtigste målsætninger, idet vi udelader en særskilt behandling af de lavere prioriterede målsætninger eller biprodukterne af styringsmidlernes virkning.
(b) Secondly, we examine only the major objectives, omitting from explicit consideration lower order objectives or by-product effects of the con trols.
Skønt de ligner hinanden i funktionel henseende, bør man bemærke, at de som styringsmidler stadig er me get forskellige set på baggrund af andre karakteristiske træk (ODP er et til ladelsessystem, medens Redevance er et skattemæssigt system), og at ODP's re gionalpolitiske rolle i den senere tid atter er blevet understreget. Tabellen viser imidlertid, at de agglomerationsbestemte styringsmidler udviser de fleste lighedspunkter, idet den eneste væsentlige forskel i henhold til typologien ligger hos SIR, der både spiller en "stimulerende" og en "restriktiv" rolle inden for det styrede område.
While these are functionally similar, it should be noted that they are still very different controls from the point of view of other features (the ODP is a permit system while the Redevance is a fiscal system) and that, more recently, the regional policy role of the ODP has been reemphasized.
Man finder den største uensartethed ved de regionalpolitiske styringsmidler.
The greatest degree of dissimilarity is found in the regional policy controls.
Kun IDC har en enkelt prioriteret målsætning på interregionalt plan, Agrément kombinerer både interregionale og agglomerationsbestemte målsætninger, medens Autorisation også omfatter højt prioriterede landsomfattende målsætninger.
Only the IDC has a single priori-y spatial objective at the interregional level; the Agrément combines both interregional and agglomerational objectives while the Authorization also includes high ranking national objectives.
Kun IDC begrænser sin dækning til "eksternt" styrede områder. Agrément har og så "intern" styring (hvorved det igen viser sin dobbelte funktion), medens Autorisation har landsomfattende dækning.
Only the IDC restricts its coverage to 'externally' controlled areas; the Agrément also has 'internal' control (again revealing its twin function) while the Authorization has nationwide coverage.
Vigtigste territoriale målsætning
Major spatial objective
Områd edækn ing
Area coverage
Koordination med udvik1ingsfrearaende foranstaltninger
Coordination with incentives
Inter Lamdsom-Restrik Stimule regional fattende tiv rende støttede områder
Non-assisted areas
74 - primære geografiske målsætning ligger på interregionalt plan, det er tæt koordineret med den øvrige regionalpolitik, og det har "ekstern" områdedækning.
In some respects, these can be seen as the least complex of the instruments, having observable hierarchies in terms of objectives and with their other characteristics (link with regional policy and area coverage) be ing compatible with the prime objective.
Redevance og ODP, der ligger i den modsatte ende af spektret, udgør et typisk instrument for decentraliseringspolitikken med den vigtigste territoriale mål sætning på by-region-niveau, ringe koordination med regionalpolitikken og "intern" områdedækning.
The Redevance and ODP, at the opposite end of the spectrum, define a typical deglomeration policy instrument, with the major spatial objective at the city-region level, low coordination with regional policy and 'internal' area coverage.
De tre andre styringsmidler ligger inden for de grænser, der er afstukket af disse styringsmidler, idet Agrément og Autorisation ligger nærmere ved IDC og SIR nærmere ved Redevance/ODP, Disse tre styringsmidler svarer imidlertid ikke nøjagtigt til restriktive regionalpolitiske eller de centraliseringspolitiske instrumenter, idet de har fået forskellige, men dobbelte territoriale målsætninger (Agrément og Autorisation), eller de forfølger to målsætninger inden for, dvs. internt for, det styrede område (SIR).
The other three controls lie within the limits defined by these controls, the Agrément and Authorization lying closer to the IDC and the SIR closer to the Redevance/ODP. These three controls do not however correspond exactly to restrictive regional policy or deglomeration policy instruments given different, but twin, spatial objectives (Agrément and Authorization) or pursuing two objectives within, i.e. internal to, the controlled area (SIR).
Den kendsgerning, at vi ikke har fundet to fuldstændigt ens styringsmidler, er af betydning for kapitel 4, hvor vi søger at sammenligne styringsmidlernes virk ninger på lokaliseringsprocessen.
The fact that we have found no two controls that are identical is a finding of relevance for Section 4 when we seek to compare the effects of the controls on locational behaviour.
Man kan skelne mellem tre vigtige karakteristiske træk ved de instrumenter, som indføres for at opfylde målsætningerne, for styringspolitikkerne:
Three main distinctions can be made in relation to the characteristics of the instruments introduced to achieve the objectives set for the control policies:
- Endelig, om grundlaget for styringen hviler på finansielle eller ikke-finan-sielle variabler.
(c) Finally, whether the basis of the control is on financial or non-finan cial variables.
Hver af disse kategorier frembyder imidlertid forskellige typologier alt efter de forskellige kombinationer af karakteristiske træk blandt de ovenfor anførte valgmuligheder.
Each of these categories, however, presents various typologies according to the different combinations of characteristics between the options listed above.
Ved udformningen af styringsinstrumentet har de politiske beslutningstagere en lang række alternativer inden for spektret, der spænder fra rent tilladelsesbaserede til rent skattemæssige systemer med en række forskelligt sammen satte former inden for denne variationsbredde.
In designing the control instrument, policy makers have a variety of alternatives on the spectrum of purely permit to purely fiscal systems, with a number of different mixed forms within this range.
I praksis kan man foretage en sondring mellem disse alternativer alt efter hvilken rolle, det skattemæssige element spiller:
In practice, these alternatives can be distinguished according to the role played by the fiscal element.
- Rent tilladelsesbaserede systemer, hvor det skattemæssige element mangler fuldstændigt, og det alene er nødvendigt for virksomheden at opnå tilladelse for at kunne realisere sit projekt.
(a) Purely permit systems, where the fiscal*element is completely absent, and firms require a permit in order to realize their project.
~ ^afhmgigt skattemæssigt element, ved hvilket det kræves, at virksomhederne
(b) Mixed systems, with both permit and fiscal elements, where three forms exist in practice:
- betaler en afgift, inden de kan realisere deres projekt, uanset om pro jektet skal godkendes ved udstedelse af en tilladelse eller ej.
(ii) Independent fiscal element, whereby firms are required to pay a tax before .they can realize their project, regardless of whether or not they require permit approval;