natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Betragtninger vedrørende Fællesskabets anden udvidelse (med Grækenland, Portugal og Spanien) A—Udvidelsen og Europas finanser Β — Institutionelle mekanismer i det udvidede Fællesskab C — Udvidelsen og de budgetmæssige problemer, som de fremstår i midten af 1980
Some thoughts on the second enlargement of the Community (to include Greece, Portugal and Spain) A—The effect of enlargement on the finances of Europe B—Institutional arrangements in the enlarged Community C—How enlargement will affect the budget problems apparent in mid-1980
Almindelig indledning: Kampen om budgetbeføjelserne
General introduction: The struggle for budgetary power
Som ethvert andet organiseret samfund er Det europæiske Fællesskab skuepladsen for en kamp mellem de kræfter, som tilsammen udgør Fællesskabet, om at overtage ledelsen.
Like every organized society, the European Community is the scene of a struggle for con trol among the forces constituting it.
At opnå budgetbeføjelserne giver ubestrideligt en mulighed for at styre Fællesskabet.
Securing budgetary power is incontestably one way of exercising such control.
I Europas historie har kampen om budgetbeføjelserne fundet sted på to planer, og ofte på samme tid.
In the course of the Community's history, the struggle for budgetary power has been waged on two levels, very often at the same time.
På den ene side har striden stået mellem medlemsstaterne og Fællesskabet som sådant, da det skulle bestemmes, om Fællesskabet skulle råde over egne finansielle midler eller ej.
First, the Member States and the Community as such have been in dispute about whether the latter should or should not have its own finan cial resources.
På den anden side er der opstået en rivalisering mellem Fællesskabets institutioner i forbindelse med spørgsmålet om, hvem der skulle udøve beføjelserne, Den høje Myndig hed/Kommissionen, Rådet eller Parlamentet.
Second, the Community institutions have been in conflict over which of them should possess the power: the High Authority/Commission, the Council, or the Parliament.
Derfor er historien om tildelingen af budget beføjelserne en slags sammenfatning af historien om den europæiske integration.
An account of the tenure of budgetary power is therefore a kind of condensed history of European integration itself.
Da det var den overnationale integrationsform, der var i højsædet, blev budgetbeføjelserne således til delt den institution, som inkarnerede denne overnationalitet, nemlig EKSF's Høje Myndig hed. Senere, da disse overnationale ideer måtte vige, vandt tanken frem om at betro disse beføjelser til Rådet, der repræsenterer de nationale regeringer.
At the time when the supranational principle was dominant, budgetary power was conferred on the institution that embodied it, the High Authority of the ECSC.
I de senere år er der inden for et Fællesskab, som efterhånden har opnået fuldstændig finansiel selvstændighed, indledt en kamp mellem Rådet og det af folket udgåede Europa-Parlament.
Today, the contest is between this latter institution and that expression of the people of Europe, the European Parliament, within a Community which has gradually acquired complete financial independence.
Vil man søge at skitsere hovedtrækkene i budgetbeføjelserne, kan man sige, at de hovedsagelig omfatter følgende fire rettigheder: retten til at skabe en indtægt, til at bevilge en udgift, til at vedtage budgettet og til at kontrollere dets gennemførelse.
If we try to establish its scope, the exercise of budgetary power essentially comprises four rights: to create revenue, to authorize expenditure, to fix the budget, and to audit the implementation of the budget.
I det efterfølgende beskrives ganske kort, hvorledes disse fire rettigheder er blevet og nu bliver udøvet i kampen om bud getbeføjelserne, som for øvrigt dækker en forholdsvis kort periode, nemlig ikke meget mere end et kvart århundrede. Dette historiske forløb kan analyseres som omfattende fire perioder, der somme tider overlapper hinanden.
Let us now very briefly describe where these four capabilities have rested, and how their holders have changed, during the history of the struggle for budgetary power. The story is really quite short, covering hardly more than a quarter of a century.
Jeg skal afslutte denne redegørelse med nogle betragtninger over udøvelsen af retten til at udstede forskrifter på det finansielle område, da denne er meget nært beslægtet med budgetbeføjelserne.
We shall supplement this account with a few thoughts on the exercise of regulatory power in the financial sphere, because this is a power that comes very close to being budgetary power.
Paristraktaten af 18. april 1951 (fra 1952 til i dag)
The Treaty of Paris of 18 April 1951 (from 1952 to date)
Paristraktaten om oprettelse af Det europæiske Kul- og Stålfællesskab indeholder tre artikler, som omhandler budgettet, nemlig artiklerne 49, 50 og 78.
The Treaty of Paris, which established the ECSC, contains three Articles dealing with budgetary matters: Articles 49, 50, and 78.
Ifølge artikel 49 er Den høje Myndighed berettiget til at fremskaffe de til gennemførelsen af dens opgaver nødvendige midler ved at lægge afgifter på produktionen af kul og stål og ved at optage lån.
Article 49 states that the High Authority is empowered to procure the funds it requires to carry out its tasks by imposing levies on the production of coal and steel and by con-
Den tidligere artikel 78 fastsætter imidlertid, at hver af de fire institutioner i Fællesskabet opstiller et overslag over sine udgifter til administration, og at de fire overslag sammenfattes i et »generelt overslag«, som vedtages, ikke af Den høje Myndighed, men af »udvalget af fire formænd«, der består af Domstolens præsident, formanden for Den høje Myndighed, for manden for Europa-Parlamentet og formanden for Rådet, og som mødes under forsæde af førstnævnte.
The original Article 78 provided that each of the four Community institutions should draw up an estimate of its administrative expenditure and that the four estimates should be con solidated in a 'general estimate' to be adopted, not by the High Authority, but by a 'Committee of the Four Presidents', consisting of the President of the Court of Justice, who acted as chairman, the President of the High Authority, the President of the Parliament, and the President of the Council.
Endelig angives det i EKSF-traktatens artikel 78, stk. 3, fjerde afsnit, at fastsættelsen af det generelle overslag medfører bemyndigelse og forpligtelse for Den høje Myndig hed til at opkræve dertil svarende indtægter i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 49.
Article 78, paragraph 3, subparagraph 4 of the ECSC Treaty stipulates that the adoption of the general estimate was to have the effect of authorizing and directing the High Authority to collect the corresponding revenue, as provided in Article 49.
Disse kortfattede bestemmelser viser på en gang hvor enkelt og hvor originalt budgetsystemet er i dette »eksemplariske« Fællesskab, som Claude Cheysson, budgetkommissær fra 1973 til 1976, kaldte det under et møde i Parlamentet den 11. december 1973.
These laconic provisions bear witness to the simplicity and likewise to the originality of the budgetary system of this Community, which Mr Cheysson—the Commissioner for the budget from 1973 to 1976—characterized as 'exemplary' to Parliament on 11 December 1973.
Den høje Myndighed, et overnationalt organ, skaber indtægten, eftersom staterne har overdraget den retten til at opkræve afgifter.
The High Authority, a supranational body, can authorize revenue because the Member States have surrendered to it the sovereign power of raising a tax, the 'levy'.
Den høje Myndighed bevilger udgifterne, når det drejer sig om aktionsudgifter, altså i virkeligheden de vigtigste udgifter, idet »udvalget af fire formænd«, en ret blandet forsamling, som for øvrigt ikke findes mere, udelukkende bevilger administrationsudgifterne.
Ex penditure is authorized by the High Authority in the case of operational expenditure, the most significant category, leaving only administrative expenditure to be authorized by the Committee of the Four Presidents, a rather hybrid body, which has now disappeared.
Der er altså ikke tale om at vedtage budgettet, eftersom der ikke er et egentligt budget, men en aktion, som finansieres ved hjælp af tilskud.
There is therefore no need for the adoption of a budget since there is no budget as such, but rather an operational activity covered by non-reimbursable payments.
Kontrollen med budgettets gennemførelse varetages af en »revisor«, hvis beretning »meddeles« Parlamentet.
Audit of the implementation of the budget is carried out by the Community Auditor, whose report is 'laid before' Parliament. ment.
Det bør i øvrigt nævnes, at afgiftniveauet på 1 % i praksis aldrig er blevet overskredet, hvor for Rådet aldrig har skullet tage stilling til dette spørgsmål.
It should also be noted that in practice it has never been necessary to exceed a levy rate of 1% and so the Council has never had to discuss the question.
Til gengæld fik Parlamentet alle rede i 1957 udvirket hos Den høje Myndighed, at det skulle være med til at fastsætte afgiftssatsen og til at udarbejde oversigten over EKSF's udgifter og indtægter.
On the other hand, Parliament obtained from the High Authority in 1957 a procedure associating it in decisions about the rate of the levies and in the preparation of the ECSC's estimates of revenue and expenditure.
Denne praksis har faktisk fået væsentlig betydning, eftersom Kommissionen, der havde til hensigt at vedtage en sats på 0,30 % for regnskabsåret 1973 og derefter for regnskabsåret 1974, gav afkald herpå som følge af en negativ udtalelse fra Parlamentet og videreførte satsen på 0,29 % og derfor så sig nødsaget til at revidere sine overslag over aktionsudgifterne.
This procedure has acquired real significance since the Commission abandoned its resolve to fix a rate of 0.30% for the financial year 1973, and again for the financial year 1974, after Parliament expressed an unfavourable opinion, and reverted to the existing rate of 0.29%; the Commission was accordingly obliged to revise its estimates of operational ex penditure.
I praksis spiller Parlamentet altså en fremtrædende, for ikke at sige eksklusiv, rolle under fastsættelsen af afgiftssatsen.
In practice, therefore, Parliament plays a dominant, if not exclusive, role in fixing the rate of the levy.
Da Kommissionen forelagde sit forslag om revision af traktaterne i 1973 (jf. s. 8), foreslog den, at traktaten skulle ændres på dette punkt.
The Commission, in its 1973 proposal for the revision of the Treaties (see p. 8). suggested that the Treaty should be amended in this respect.
Den gav i sidste ende afkald herpå, da den mente, at sædvanen var lige så bindende som lovforskrifter, og at det ikke var nødvendigt med en risikabel revision af traktaten.
In the end the proposal was withdrawn, as it was considered that practice in this instance was equivalent to law and that a problematical constitutional amendment was not called for.
I dag er EKSF's administrative udgifter optaget i Fællesskabernes almindelige budget. Kun »EKSF's aktionsbudget« bevarer, hvad angår dette Fællesskabs interventionsudgifter, sin autonomi og egenart.
Today the administrative expenditure of the ECSC is incorporated in the general budget of the Communities; only the 'ECSC operational budget' covering this Community's grant ex penditure still preserves its independent and unique character.
Traktaten om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab og traktaten om oprettelse af Det europæiske Atomenergifællesskab indeholder en redegørelse for budgettet, der er meget mere omfattende og detaljeret end redegørelsen for Det europæiske Kul- og Stål fællesskabs budget i Paris-traktaten.
The Treaty establishing the EEC and the Treaty establishing the EAEC devote much more space to the budgets of those Communities and are much more precise on the subject of their budgets than was the Treaty of Paris in the case of the ECSC.
I begge traktaterne er et helt afsnit (afsnit II i femte del af EØF-traktaten og fjerde afsnit i Euratom-traktaten) med overskriften »Finansielle bestem melser«, omfattende elleve artikler (artiklerne 199 til 209) i EØF-traktaten og tretten artikler (artiklerne 171 til 183) i Euratom-traktaten forbeholdt dette emne.
Both Treaties devote, an entire title to the subject (Title 2 of Part 5 of the EEC Treaty and Title 4 of the EAEC Treaty), under the heading 'Financial provisions', which takes up 11 articles in the EEC Treaty (Articles 199 to 209) and 13 articles in the EAEC Treaty (Articles 171 to 183).
Budgetmekanismen er med de fornødne ændringer nøjagtig den samme i de to traktater for så vidt angår det her omhandlede emne, nemlig definitionen af budgetmyndigheden.
For our present purposes, namely definition of the Budget Authority, the budgetary machinery is exactly the same, mutatis mutandis, in both Treaties.
Beføjelserne på dette område er fastsat i EØF-traktatens artikel 203 og Euratom-traktatens artikel 177.
The powers in this sphere are determined by Article 203 of the EEC Treaty (Article 177 of the EAEC Treaty).
Hver af Fællesskabets institutioner opstiller et »overslag over sine udgifter«, som Kommissionen sammenfatter i et »foreløbigt budgetforslag«; den føjer hertil en udtalelse, der kan indeholde afvigende overslag, og oversender det til Rådet senest den 30. september i det år, der ligger forud for det, forslaget vedrører.
Under this article each of the Community institutions has to draw up estimates of its own expenditure. The Commission then consolidates them in a 'preliminary draft budget', adding its own views, which may include alternative estimates, and places it before the Council not later than 30 September of the year before that in which the funds are to be spent.
Når Rådet påtænker at fravige det foreløbige forslag, indhenter det en udtalelse fra Kommissionen og i givet fald fra de andre berørte institutioner; derefter fastlægger det »budgetforslaget« med kvalificeret flertal og oversender det til Parlamentet senest den 31. oktober.
The Council consults the Commission, and, as appropriate, the other in stitutions concerned wherever it intends to depart from the preliminary draft budget. Then, acting by a qualified majority, it adopts the draft budget, which it has to place before Parliament not later than 31 October.
Parlamentet har ret til at foreslå Rådet ændringer i budgetforslaget.
Parliament has the right to propose amendments to the draft budget (technically known as modifications) to the Council.
Hvis det inden en måned efter forelæggelse af budgetforslaget godkender dette, eller hvis det ikke oversender sin udtalelse til Rådet, betragtes budgettet som endeligt vedtaget.
If, within one month of the document being placed before it, Parliament gives its approval or fails to give its opinion to the Council, the draft budget is deemed to be finally adopted.
Såfremt Parlamentet inden udløbet af denne frist stiller ændringsforslag, oversendes budgetforslaget ledsaget af ændringsforslagene til Rådet.
If within this period Parliament has proposed modifications, the draft budget so revised is forwarded to the Council.
Rådet drøfter budgetforslaget med Kommissionen og i givet fald med de andre berørte institutioner og vedtager budgettet endeligt, idet det med kvalificeret flertal tager stilling til hvert af Parlamentets ændringsforslag.
The Council has to discuss it with the Commission and, where appropriate, with the other institutions concerned, and finally to adopt the budget, acting by a qualified majority in respect of each of the modifications proposed by Parliament.
Eftersom bud gettet skal balancere, og da indtægterne udgøres af bidrag fra medlemsstaterne, retter indtægtsbeløbet sig efter det beløb, der vedtages for udgifterne.
Since the budget must balance and the revenue consists of the contributions of the Member States, the amount of the revenue is adjusted to match the amount of expenditure approved.
Da Rom-traktaterne er mindre »overnationale« end Paris-traktaten, overdrages budgetbeføjelserne altså ikke længere til den institution, som er inkarnationen af denne overnationalitet, nemlig Kommissionen, men til Rådet, som repræsenterer medlemsstaterne.
Since the Treaties of Rome are less supranational than the Treaty of Paris, budgetary power was not conferred on the supranational institution, the Commission, but on the Council, the body that represents the Member States.
Den i EØF-traktatens artikel 203 omhandlede procedure, som syntes at give visse garantier til hver institution og navnlig til Kommissionen, eftersom de skulle høres, har i realiteten sikret Rådet fuldstændig fortrinsstilling.
In practice, the machinery of Article 203 of the EEC Treaty, which seemed to give certain guarantees to each institution, par ticularly the Commission, since they must be consulted, actually ensures the complete preeminence for the Council.
I tolv år var Rådet den eneste budgetmyndighed.
For 12 years the Council was the sole budgetary authority.
Ganske vist har Parlamentet hvert år benyttet sig af muligheden for at stille »ændringsforslag«, men Rådet har i reglen under andenbehandlingen bekræftet den afgørelse, den traf under første behandlingen.
Parliament, it is true, made use of its opportunity to propose modifications each year, but generally speaking the Council confirmed at its second reading what it had decided at its first.
Budgettet er altid kommet til at ligne budgetforslaget.
The final budget was always virtually the same as the draft budget.
Det må her understreges, at i henhold til traktaterne skulle Rådet træffe afgørelse med »kvalificeret flertal« (jf. bilag 2, s. 345) og ikke med enstemmighed, som det ellers ofte var tilfældet, og at de to traktater i praksis ikke er blevet ændret på dette punkt.
It should be emphasized that in this matter the Treaties stipulated that the Council shall act by a 'qualified majority' (see Annex .2, p.
Faktisk er budgettet normalt blevet vedta get med kvalificeret flertal og ikke med enstemmighed, hvilket har gjort det muligt for visse nationale delegationer at udtrykke misbilligelse af et eller andet punkt i budgettet ved at stemme imod, uden derfor at fremkalde en langtrukken debat, som blot ville have ført til, at man ved at søge at opnå enighed om beløbet fik nedsat Fællesskabets budgetmidler.
347) and not, as so often, unanimously, and that practice has preserved the intention of the two Treaties, In fact the budget has generally been voted by a qualified majority rather than unanimously, thus enabling some national
Det må imidlertid anføres, at Euratoms tidligere forskningsbudget ligesom forskningspro grammerne er blevet vedtaget med enstemmighed, selv om forsknings- og investeringsbudgettet selv i henhold til Euratom-traktatens artikel 177, stk. 5, kunne have været vedtaget med et særligt kvalificeret flertal (jf. bilag 2, s. 345).
In contrast to this, it should be noted that the old Euratom research budget was, like the research programmes, decided by unanimous vote, although under Article 177(5) of the EAEC Treaty, the research and investment budget itself could have been adopted ,by a special qualified majority (see Annex 2, p. 347).
De politiske kræfter, der brydes i Europa, har imidlertid ikke gjort det muligt.
The political forces in play on the European chess-board did not permit this.
Mens der således i Luxembourg var et Fællesskab, der havde finansiel autonomi, og hvis budgetmyndighed først og fremmest var Den høje Myndighed, udviklede der sig i Bruxelles to Fællesskaber uden finansiel autonomi, hvor det var Rådet, der fastsatte udgifterne og ind tægterne, vedtog budgettet og meddelte Kommissionen decharge for forvaltningen af bud gettet.
Thus a financially independent Community, whose budgetary authority was essentially the High Authority itself, was operating in Luxembourg, but at the same time, the two Com munities developing in Brussels were essentially without financial independence, since it was the Council that determined revenue and expenditure, adopted the budget, and formally ap proved the Commission's implementation thereof.
EØF-traktaten oprettede endvidere »Den europæiske Investeringsbank«, som for øvrigt er autonom, og som kun er underkastet medlemsstaternes kontrol, samt »Den europæiske Udviklingsfond«, som også står uden for Fællesskabets budgetmekanismer.
In addition, the EEC Treaty had set up the European Investment Bank, an autonomous body monitored only by the Member States, and had created the European Development Fund, another body operating outside the Community's budget machinery.
Ved Rådets forordning nr. 25 af 14. januar 1962 fik Fællesskabet ansvaret for den fælles landbrugspolitiks finansiering gennem Den europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL).
Council Regulation No 25 of 14 January 1962 made the Community responsible for financing the common agricultural policy (CAP) through the medium of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF).
For så vidt angår iværksættelsen af den fælles finansiering, indeholdt denne forordning imidlertid kun konkrete bestemmelser for årene 1962-1963, 1963-1964 og 1964-1965. Det var altså nødvendigt at afgøre, efter hvilke retningslinjer finansieringen skulle finde sted fra 1965-1966, hvilket fik Rådet til ved beslutning af 15. december 1964 at bede Kommissionen forelægge det forslag inden den 1. april 1965.
However, this Regulation only laid down concrete provisions for carrying the joint financing arrangements into effect for the three years 1962-63, 1963-64 and 1964-65.
Den 31. marts 1965 forelagde Kommissionen altså Rådet nogle forslag om finansieringen af den fælles landbrugspolitik, om Det europæiske økonomiske Fællesskabs egne indtægter og om udvidelse af de beføjelser, der tillægges Europa-Parlamentet, som skulle vælges ved almindelige valg. Disse forslag stødte imidlertid på hårdnakket modstand, navnlig fra Frankrigs side, og den 30. juni 1965 måtte Rådet konstatere, at der ikke kunne opnås enighed.
So, on 31 March 1965, the Commission made proposals to the Council on the financing of the common agricultural policy, the provision of independent revenue—'own resources'—for the EEC, and a strengthening of the powers of the European Parliament, which was to be elected by universal suffrage.
Denne sag udløste en alvor lig krise i Fællesskabet, og i syv måneder, dvs. indtil aftalen af 29. januar 1966, førte Frank rig »den tomme stols politik«.
This affair caused a serious crisis in the Community; for seven months, until the agreement of 29 January 1966, France pursued the policy of the 'empty chair'.
På stats- og regeringschefernes konference den 1. og 2. december 1969 i Haag tog ideerne ny form, og der blev givet afgørende impulser, som skulle finde konkret udtryk i Luxembourgtraktaten af 21. april 1970 (jf- bilag 3, s. 348).
The Conference of Heads of State or Government in the Hague on 1 and 2 December 1969 represented a change of ideas and provided a decisive stimulus, materializing in the Treaty of Luxembourg of 21 April 1970 (see Annex 3, p. 350).
Luxembourg-aftalerne af 21. april 1970
The Luxembourg agreements of 21 April 1970
Luxembourgtraktaten af 21. april 1970 ændrer visse aspekter af overdragelsen af budgetbeføjelserne (udgifter, vedtagelse af budgettet, decharge), mens afgørelsen af 21. april 1970 gør De europæiske Fællesskaber økonomisk uafhængige på længere sigt ved at tildele dem egne indtægter.
The Treaty of Luxembourg of 21 April 1970 alters the distribution of budgetary power in certain respects (expenditure, adoption of the budget, discharge), while the Decision of 21 April 1970 grants the European Communities eventual financial independence by endowing
Endvidere fortjener tre vedtagelser, som er optaget i protokollen for Rådets samling den 21. april 1970, opmærksomhed.
them with their own resources. Three resolutions recorded in the minutes of the Council meeting of 21 April 1970 also deserve attention.
Denne samling tekster er en milepæl ikke kun i de europæiske finansers historie, men også i Europas historie.
These texts taken together mark an impor­tant date not only in the history of the financing of Europe but in the history of Europe itself.