natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne politik svarede endvidere til den daværende planlægning i hovedparten af med lemsstaterne, således at man undgik radikale ændringer.
It was also much the commonest practice in most Member States, thus avoiding radical change.
Indkomststøtten via landbrugspriser fungerede tilfredsstillende så længe Fællesskabet stadig var henvist til at indføre landbrugsprodukter.
Income support via farm prices worked quite well as long as the Community was importdependent.
I de senere år har denne politik imid lertid vist sine begrænsninger.
In recent years this policy has reached its limits.
De sikre garantipriser fik producenterne til at anvende alle de muligheder, som det tekniske fremskridt giver, til, uden at skulle tage hensyn til de reel le afsætningsmuligheder, stadig at øge deres produktion.
The secure guaranteed prices encouraged producers to take advantage of all possible opportunities offered by technical progress and to produce more and more, without having to worry about selling it.
Resultatet var de stærkt kritiserede »overskudsbjerge«, hvis oplagring og salg påførte Fællesskabet voldsomme omkost-
The 'food mountains' thus came into being, the Community having to foot the enormous bills for their storage and disposal.
Verdensmarkedspriserne — En usikker målestok
Consumer and food prices in the Community
Priserne er derfor udsat for stærke svingninger.
Index of prices of agricultural products
Rimelige landbrugspriser også set internationalt
Nel disposable income per inhabitani
Forbrugerprisindeks for levnedsmidler
Indices of consumer food prices
Gennemsnitlig årlig stigning 1977-I987(i%)
Consumer and food prices in the Community lincluding alcohol and tobaccol (%)
Levnedsmiddcludgifternes andel af de samlede forbrugerudgifter i private husholdninger i 1986
Belgium Denmark FR of Germany Greece Spain l-rance Ireland
Belgien Danmark FR Tyskland Grækenland Spanien Frankrig Irland Italien Luxembourg Nederlandene Portugal Det Forenede Kongerige
Portugal United Kingdom
21,0 priserne for et sortiment bestemte levnedsmidler i forskellige storbyer (se nedenstående tabel).
We would draw attention here to some statistics of the US Department of Agriculture comparing the prices for a particular assortment of food products in various capitals (Table below).
I maj 1988 kostede de samme varer i Bonn, Paris, London, Rom og Madrid mellem 53 og 59 USD.
In May 1988 this shopping basket cost between USD 53 and USD 59 in Bonn, Paris, London, Rome and Madrid.
Dette svarede nogenlunde til prisniveauet i Washington, Ottawa eller Seoul, og var noget dyrere end i Canberra.
This was roughly the same cost as in Washington, Ottawa or Seoul and slightly more than in Canberra.
Kun i Pretoria og i en række sydamerikanske byer, hvor indkomstniveauet imidlertid er betydelig lavere end i europæiske storbyer, var fødevarer betydeligt billigere.
Food was substantially cheaper only in Pretoria and some South American cities, where income levels are much lower than in European capitals.
I Bern, Stockholm og Tokyo måtte forbrugerne imidlertid betale to til tre gange så meget for de samme varer som i Fællesskabet. Selv om internatio-
In Bern, Stockholm and Tokyo consumers had to pay two to three times as much as in the Community for the same basket of shopping.
naie prissammenligninger er problematiske på grund af forskellige indkomstforhold, valutaer og efterspørgselsstrukturer, bekræfter disse tal, at forbrugerpriserne i Fællesskabet er rimelige.
Even though international price comparisons are difficult on account of differences in in comes, currencies and demand structures, these figures confirm the impression that con sumer prices in the Community are quite reasonable.
Gennemsnitlige fedevarepriser i storbyer i EF og i tredjelande (i LSD for et varesortiment bestående af 15 forskellige fødevarer)
Food prices in cities in the Community and outside (in USD for a basket of 15 items) fin USD)
Kilde: Del amerikanske Landbrugsministerium — Foreign Agricultural Service: maj 15
Sourit·: Foreign Agricultural Service of the IIS Department of Agriculture. May 1988.
Indtil nu har medlemsstaterne endnu ikke nogen fælles europæisk valuta.
To date there is no single European currency in all the Member States.
De fælles land brugspriser bliver fastsat i en fællesskabsenhed og derpå omregnet til de forskellige nationale valutaer.
The common agricultural prices are set in Community units and then converted into the different national currencies.
Som fælles enhed anvendtes indtil 1979 de såkaldte regningsenheder.
Until 1979 the common unit was the 'unit of account'.
Efter indførelsen af Det Europæiske Monetære System i marts 1979 blev disse enheder erstattet af ecuen (European Currency Unit = europæisk valutaenhed), der er en form for regnskabsmæssig fællesskabsvaluta.
After the in troduction of the European Monetary System in March 1979, this was replaced by the ecu (European currency unit), which is a kind of Community currency used for accounting purposes.
Denne valuta beregnes på grundlag af et gennemsnit af de nationale valutaer, og kaldes derfor også »valutakurven«.
It is made up of a 'basket' of the various national currencies.
En lakune — Manglen på stabile monetære omregningskurser
A requirement still to be met: stable exchange rates
For at ordningen med fælles landbrugspriser kan fungere uden problemer, når man stadig har forskellige nationale valutaer, er det en forudsætning, at omregningskurserne mellem de nationale valutaer forbliver stabile.
The system of common agricultural prices can work smoothly only if the rates of exchange between the national currencies remain stable.
Indtil 1969 var dette også i stor udstrækning tilfældet.
This was largely the case until 1969.
Derefter begyndte der at indtræde ændringer i valutakurserne først mellem den franske franc og den tyske mark, senere praktisk talt mellem samtlige valutaer i Det Europæiske Monetære System. Det Europæiske Monetære System har ganske vist kunnet af bøde konsekvenserne af disse valutatilpasninger, men har ikke kunnet eliminere dem helt.
From then on. however, the parities began to change, first between the French franc and the German mark and then between all the currencies.
Valutaudsvingene er en permanent trussel mod det fælles landbrugsmarkeds fortsatte be ståen. For at imødegå denne risiko har man måtte indføre en reguleringsmekanisme: de monetære udligningsbeløb.
Exchange-rate fluctuations constitute a lasting threat to the very existence of the common agricultural market.
Disse tjener til, ved hjælp af en mekanisme, der desværre er temmelig kompliceret, at sikre kontinuiteten i samhandelen inden for Fællesskabet, hvis en eller flere medlemsstater enten ikke ønsker, eller ikke kan tåle at udsætte sig for konsekvenserne af monetære bevægelser (devaluering eller revaluering) for medlemsstatens landbrug.
Their operation is unfortunately a very complex matter. The aim is to guarantee con tinuity in intra-Community trade should some Member States be unwilling or unable to let their agriculture bear the consequences of currency movements (devaluation or revaluation).
Alt i alt er det ved hjælp af de monetære udligningsbeløb hidtil lykkedes at opretholde enhedsmarkedet trods forskellige priser i national valuta (uensartede ved omregning til centralkursen), og således sikre den fælles landbrugspolitiks fortsatte eksistens.
If the differences between the official and green rates remain fixed for too long or are increased owing to frequent revaluations and devaluations, serious distortions which could undermine the policy itself may occur.
Denne re guleringsmekanisme er dog ikke uden mangler.
This is why efforts have been made to phase out monetary compensatory amounts, and this objective has been emphasized within the context of completing the internal market.
I 1977, der var et år med store svingninger i valutakurserne, gik 12% af landbrugsudgifterne til monetære udligningsbeløb.
By progressive adjustment of parities, the Community has managed to eliminate nearly all monetary compensatory amounts, most notably by the introduction in July 1987 of a system for automatically dismantling them, but so long as the economic and monetary policies of the Member States are not really harmonized, further changes to the parities, arc only a matter of time.
Endnu vigtigere er formentlig ordningens langsigtede virkninger.
The introduction of the European Monetary System in 1979 was a major advance towards establishing an area of relative stability in an otherwise turbulent world-wide monetary system.
De vedvarende forskelle mellem de officielle kurser og de grønne kurser virker konkurrenceforvridende, hindrer strukturelle tilpasninger og virker hindrende for en optimal anvendelse af Fællesskabets disponible ressourcer.
Building on this, the Community must now fur ther integrate its various currencies and genuinely harmonize its economic and monetary policy.
Ved en devaluering er det modsatte tilfældet.
C. A new dimension: the structural policy
Dette forklarer de anstrengelser, der udfoldes for lidt efter lidt af afvikle de monetære ud ligningsbeløb.
The market organizations and the policies on prices and trade are the main instruments of the common agricultural market.
En målsætning, der også er blevet bekræftet, som et led i virkeliggørelsen af det indre marked.
But these alone cannot provide a satisfactory response to the problems of Community agriculture.
Indførelsen af Det Europæiske Monetære System i 1979 var et vigtigt skridt hen imod at skabe et Europa, der er et relativt stabilt valutaområde i en verden med voldsomme valutaudsving.
The differences in agricultural structures, dating a long way back and sometimes reinforced by national policies before the establishment of the common market, have not been eliminated by 25 years of the common agricultural policy.
På dette grundlag skal Fællesskabet nu gennemføre en yderligere integration af de forskellige valutaer, og en virkelig harmonisering af den økonomiske politik og af valutapolitikken.
Indeed, as new countries have joined, the disparities have actually become wider.
C. En ny dimension — Landbrugsstrukturpolitikken
Lhe implications for the policy on prices and markets are obvious.
De fælles markedsordninger samt pris- og handelspolitik er de vigtigste instrumenter i det fælles landbrugsmarked.
The situation is quite different for a small holding which is just managing to make ends meet.
Dette er dog ikke i sig selv nok til, at man kan finde en til fredsstillende løsning på problemerne i det europæiske landbrug.
In this case higher prices may enable the farmer to survive but. generally speaking, price ajustments alone cannot tackle the real causes of his poor economic position, whether they be shortage of land, inadequate training or insufficient marketing facilities.
Af praktiske årsager anvendes normalt betegnelsen »europæisk landbrug«, som om der var tale om en helhed, der kan beskrives ved hjælp af nogle gennemsnitstal. Forskellene mellem de ti millioner bedrifter i de tolv medlemsstater er imidlertid meget store.
If the Community wants to increase productivity, as the EEC Treaty requires, and thus boost the incomes of those working on the land, price and market measures alone are not enough.
Dette gælder ikke kun for de forskellige naturlige produktionsbetingelser som jordbund og klima, men også bedriftsstørrelse, specialisering og produktionsmetoder, forskelle i land mændenes alder og uddannelsesniveau.
It needs instruments which contribute directly to an improvement in agricultural structures but the Member States were slow to accept a truly common structural policy.
For udviklingen af landbruget er det omgivne økonomiske og sociale miljø samt udviklingsniveauet for de sektorer, der ligger uden for landbruget i de enkelte områder, af lige så stor betydning.
Structural conditions were too different and consequently so were the expectations which the Member States had of a structural policy.
Tværtimod, disse forskelle er blevet større ved Fællesskabets tre udvidelser.
Unlike its approach to the policy on prices and markets, therefore, the Community refrained at first from replacing the structural policies of the Member States by a common concept.
Det er indlysende hvilken rolle de forskellige strukturer spiller for pris- og markedspolitik ken.
The first stepstaken in 1962 were quite modest: the Commission did its best to carry out its task of coordinating national measures in order to bring them into line with agricultural market policy, general economic policy and regional policy.
En forhøjelse af landbrugspriserne betyder for en moderne storbedrift en velkommen ekstraindtjening, der tilvejebringer midlerne til yderligere investeringer, og som eventuelt får landmanden til at øge produktionen til et niveau, som ligger over den mængde, der kan afsættes.
At the same time it took part in the funding, through the Guidance Section of the common agricultural fund.
Situationen i en lille bedrift, der lige nøjagtig kan klare sig. er anderledes.
The aim in the early 1960s was that one-third of the funds made available for guarantee expenditure was to be devoted to the improvement of agricultural structures.
Her sikrer prisforhøjelsen måske, at bedriften overlever: de virkelige årsager til den dårlige økonomiske situation — det kan være et for lille dyrkningsareal, landmandens manglende uddannelse eller utilstrækkelige afsætningsmuligheder — ændres i almindelighed ikke ved prispolitikken.
It was decided as early as 1964 to tackle the major structural problems in the Community by means of comprehensive programmes, but the Community· confined itself for nearly another 10 years to contributing towards individual projects submitted by the Member States for Commission approval.
Når Fællesskabet, som det kræves i EØFTraktaten, vil forbedre landbrugets produktivitet for at øge indkomsterne for de beskæftigede inden for landbruget, er pris- og markedspolitik i sig selv ikke længere tilstrækkelig.
The projects to which the Community contributed proved very successful economically and socially.
Fællesskabet har behov for instrumenter, som fører til en umiddelbar forbedring af landbrugsstrukturerne.
In many regions farmers managed to improve productivity significantly
En beskeden begyndelse
during the 1960s.
Fællesskabet indskrænkede sig imidlertid til i endnu næsten ti år kun at deltage i finansieringen afenkeltprojekter, som medlemsstaterne forelagde Kommissionen til godkendelse.
Despite all efforts of the Commission to coordinate the measures, however, there was a strong tendency on the part of the Member States to go their own way with large numbers of individual measures.
Fremfor alt var det dog umuligt at overse, at landbrugsstrukturpolitikkens resultater var mindst dér, hvor der var størst behov fór fremskridt, nemlig i de til bagestående områder med de største problemer.
It was very clear, moreover, that the structural policy was least successful where it was most urgently needed, namely in the lessdeveloped regions with the greatest problems.
Ydermere havde pris- og markedspolitik ken nu nået sin begrænsning: Til trods for en stigende produktion lå landmændenes indkomst stadig betydeligt under indkomstniveauet i andre erhvervsgrene, og indtægtsforskellene inden for landbruget var snarere blevet større.
The limits of the prices and markets policy were also becoming apparent: despite increasing production, farmers' incomes were still well below those in other branches of the economy, and income disparities within agriculture had increased.
I et memorandum af december 1968 anbefalede Kommissionen indførelse af en fælles landbrugsstrukturpolitik parallelt med pris- og markedspolitikken.
In December 1968 a Commission memorandum recommended a common policy on agricultural structures to go hand in hand with the prices and markets policy.
Hovedmålsætningen var en fremskyndet produktivitetsforbedring for at øge indkomsten inden for landbruget, og en mere omfattende støtte til ugunstigt stillede områder i fællesskabet.
The main aim was to speed up the improvement of productivity in order to raise agricultural in comes and increase aid to the disadvantaged areas of the Community.
En ministerrådsbeslutning bragte i 1970 det afgørende gennembrud.
A decision of the Council of Ministers in 1970 marked the breakthrough.
Medlemsstaterne blev enige om for fremtiden i fællesskab at vedtage landbrugsstrukurforanstaltninger i stedet for blot at lade nationale projekter blive medfinansieret af Fællesskabet.
The Member States agreed that in future they would decide jointly on structural measures instead of making a Community contribution towards national schemes.
Således var vejen banet for en virkelig fælles landbrugsstrukturpolitik.
The way was thus clear for a genuine common policy on agricultural structures.
Modernisering, generationsskifte, uddannelse — Strukturdirektiverne
Modernization, rejuvenation and training: the 'socio-structural' directives
Fællesskabets første social- og strukturdirektiver stammer fra april 1972.
The Community's first socio-structural directives date from April 1972.
Det grundlæggende problem inden for det europæiske landbrug var dengang, at et stort antal bedrifter stadig arbejdede meget urentabelt.
The basic pro blem in European agriculture at that time was that a large number of farms were still operating very uneconomically.
Disse bedrifter havde enten ikke tilstrækkelige dyrkningsarealer til at anvende moderne maskiner og produktionsmetoder, eller de havde ikke de finansielle midler til de nødvendige investeringer.
They either had insufficient land to use modern machinery and production methods or were not in a financial position to make there quisite investments.
Mange landmænd havde kun en utilstrækkelig uddannelse eller gav på grund af alder afkald på at modernisere deres bedrift.
Many farmers had insufficient training or were reluctant to modernize their farms because of their advancing age.
Andre holdt kun fast ved landbruget, fordi de ikke havde nogen erhvervsuddannelse, der gav dem muligheder inden for andre erhvervsgrene.
Others only clung to farming because they had no vocational training for jobs outside farming.
En afbalanceret plan
A balanced view
Her greb Fællesskabet ind med en pakke indbyrdes tilpassede foranstaltninger.
The Community set to work with a package of coordinated measures.
Land mænd, der kunne forelægge en »bedriftsudviklingsplan« modtog støtte til modernisering og udbygning af deres bedrift.
Farmers who were able to submit a farm development plan received aid for modernizing and expanding their farms.
Investeringer inden for landbruget er som regel meget om kostningskrævende. Disse investeringer er derfor kun rentable, når en bedrift har en vis mindstestørrelse, som giver mulighed for en vedvarende og sikker indkomst fra land brugsvirksomhed. For at kunne få andel i moderniseringsstøtten måtte landmændene derfor kunne bevise, at de planlagte investeringer ville bringe deres bedrift så langt frem. at de inden for en bestemt tidsfrist kunne nå op på et indkomstniveau, der svarede til om rådets gennemsnitsindkomst.
Investments in agriculture are generally very expensive.
Uddannelsesstøtte til landmænd og konsulenter skulle medvirke til udbredelse af det økonomiske og tekniske fremskridt, og gøre landmændene til managementorienterede bedriftsledere.
Training grants for farmers and advisers were designed to help disseminate economic and technical pro gress and make farmers think like entrepreneurs.
Samtidig tilbød Fællesskabet ældre landmænd over 55 år en førtidspensionsordning, hvis de overlod deres jorde til andre bedrifter, som ønskede at udvide.
At the same time the Community of fered early pensions to farmers over 55 years of age if they would transfer their land to expanding farms.
Sidste element i denne pakke var omskolingsstøtte til unge landmænd, der ønskede at udøve et erhverv uden for landbrugssektoren.
The package was rounded off with retraining aids for young farmers interested in finding employment outside farming.
Ændrede betingelser
New parameters
Kort sagt: Direktiverne skulle virke som en tilskyndelse for landmænd, der ønskede at opgive landbrugsvirksomhed, til at opgive deres bedrift for således at frigøre landbrugs jorde, som andre bedrifter havde et stærkt behov for til udvidelse, og samtidig skulle disse bedrifter modtage en målrettet støtte.
In a nutshell, the directives were designed to encourage farmers willing to leave agriculture to give up their holdings, thus releasing land for other farms in a position to expand, and also to target aid on the development of such farms.
Dette var imidlertid kun muligt, når betingelserne uden for landbruget var gunstige.
This could succeed only if the nonagricultural parameters were favourable, however.
Den almindelige økonomiske krise og de stigende arbejdsløshedstal siden midten af 1970'erne lagde imidlertid en dæmper på landmændenes vilje til at opgive deres bedrift.
The general economic recession and rising unemployment figures from the mid-1970s onwards made farmers less keen to give up their farms.
Viljen til at forlade landbruget sank til et minimum, ej heller Fællesskabets foranstaltninger kunne ændre dette forhold.
The mobility of both farmers and land sank to a minimum, and the Community measures were powerless to change this situation.
På grund af inflation og et højt renteniveau steg investeringsomkostningerne, således at mange landmænd ikke turde iværksætte moderniseringsforanstaltninger.
Inflation and high interest rates pushed up investment costs, which put many farmers off modernization schemes.
dvs. den indkomst, der blev anvendt til sammenligning med sektorerne uden for landbruget, blev det nu umuligt at nå for mange bedrifter.
With reduced numbers leaving farming, farm incomes came under even more pressure compared with nonagricultural incomes: the aid threshold, i.e. the comparable nonagricultural income, thus became unattainable for many farms.
Nye former for støtte
New aid schemes
Fællesskabet var tvunget til at tilpasse »social- og strukturdirektiverne« til de ændrede betingelser. Det indkomstniveau, der var nødvendigt for at kunne modtage bedriftsstøtte blev sænket, og begrænsede investeringer kunne også godkendes uden dokumentation for sammenlignelig indkomst.
The Community was forced to adapt the socio-structural directives to the changed circumstances.
På grund af den anstrengte situation på arbejdsmarkedet, men også på baggrund af samfundspolitiske og miljøpolitiske overvejelser inddrog Fællesskabet også landmænd, med landbrug som bierhverv, i investeringsstøtten. Fællesskabets støtte var imidlertid i dette tilfælde begrænset til rationaliseringsforanstaltninger til lettelse af arbejdssituationen, og til støtte til en bedre bedriftsorganisation.
On account of the difficult situation on the labour market and also on sociological and en vironmental grounds, the Community also included part-time farmers in the investment aid scheme, but only in the case of rationalization measures to ease the workload and improvements in farm organization.
På baggrund af de stigende overskud på landbrugsmarkederne måtte også støtteplanen for fuldtidslandmænd tages op til ny overvejelse.
In view of the increasing surpluses on the agricultural markets, the rules on aid for mainincome farmers also had to be reviewed.
Investeringsstøtten til kvæghold er i mellemtiden blevet begrænset til kun at omfatte kvæghold med et fastsat maksimalt antal dyr, er blevet helt indstillet, eller kan kun ydes, når den ikke medfører en produktionsudvidelse.
Investment aids for stockfarming have been made subject to a limit on herd size or have been completely eliminated or permitted only where no expansion of production is involved.
Bedriftsudviklingsplanerne blev erstattet af de mere fleksible »bedriftsforbedringsplaner«.
Farm development plans have been replaced by more flexible farm improvement plans.
Disse planer er koncentreret om nedsættelse af produktionsomkostninger, kvalitetsforbedring, produktionsomstilling til underskudsprodukter og til en forbedring af leve- og arbejdsvilkårene inden for landbruget.
These concentrate on cutting production costs, improving quality, switching to products in short supply and improving living and working conditions in agriculture.