natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den uafvendelige udvidelse (som helhed betragtet) af Fællesskabets virksomhed (og der er her tale om en tendens, som er endnu stærkere end Fællesskabets evne til at ændre tingenes nuværende tilstand, selv om den er genstand for bitter og hårdnakket kritik, som det f.eks. er tilfældet med den fælles landbrugspolitik eller Fællesskabets personalepolitik) medfører en voksende politisering af Fællesskabet og rejser med stadig større styrke to problemer, som oftest blandes sammen, nemlig for det første Fællesskabets berettigelse og for det andet dets demokratisk-repræsentative karakter.
The inevitable expansion (as a whole) of the Community's field of action (a tendency far stronger than the Community's ability to modify the status quo, even where this is the object of con tinual bitter criticism, as in the case, for example, of the Community's common agricultural policy or staff policy) entails increased involvement in politics and raises ever more acutely two problems which are often confused: justification and democratic legitimation of Community power.
Fællesskabets berettigelse viser sig ved inddragelse af nye handlingsområder for bevarelse af freden, friheden og borgernes velfærd14) (dette er grunden til. at den ujævne fordeling, som ses inden for Fællesskabets virke, navnlig i forholdet landbrug — industri, og landbrug — forbrugere, har særlig indvirkning på Fællesskabets troværdighed).
Justification for the Community is to be found in the opening of new fields of action to safeguard the peace, liberty and well-being of its citizens 14(for this reason imbalance in Community activities, especially in agriculture/industry or farmer/consumer relations, has considerable repercussions on the Community's credibility).
Denne berettigelse gør dog ikke Fællesskabets demokratisk-repræsentative karakter overflødig, og i så henseende er der sket betydelige fremskridt gennem indførelsen af almindelige direkte valg til Europa-Parlamentet, uden at denne proces dog er afsluttet.
This justification does not, however, make democratic legitimation superfluous; the direct election of the European Parliament marked an important step forward in this connection but it has not yet been brought to a final conclusion.
Den fremtidige udvikling af Europa-Parlamentets stilling og beføjelser vil tilstrækkeligt tydeligt vise udviklingen af Fællesskabets karakter.
The future development of the European Parliament's position and powers will reflect fairly accurately the development of the nature of the Community.
Kapitel III — Fællesskabets beføjelser af Antonio
Chapter III — The powers of the Community by Antonio Tizzano
Afsnit I — Omfanget af de beføjelser, som er givet ved traktaterne
Section I — The framework of powers conferred by the Treaties
Selv om De europæiske Fællesskaber er bestemt til at skulle virkeliggøre store mål og udøve beføjelser af stor rækkevidde, er der dog som bekendt ikke tillagt dem ubegrænsede beføjelser.
Although intended to pursue wide aims and exercise farreaching powers, the European Communities, as is well known, do not have unlimited jurisdiction.
Til forskel fra staterne, men i lighed med andre internationale organisationer, har de, som det traditionelt udtrykkes, kun attributive beføjelser, eller de skal med andre ord handle inden for rammerne af de beføjelser som de har i medfør af deres respektive statutter.
Unlike States, but like other international organizations, all they actually possess is merely a derived power, compétence d'attribution to use the traditional phrase; in other words, they must act within the framework of the provisions laid down in their respective statute.
Selv om denne tese i dag ikke mere giver udtryk for de faktiske forhold i Fællesskabet, og man derfor må uddybe dens betydning og rækkevidde, er den dog det helt uundgåelige udgangspunkt for enhver undersøgelse af Fællesskabets beføjelser.
Although nowadays this statement does not fully explain the significance of the Community experiment and a deeper study of its meaning and scope is therefore needed, it remains the indispensable starting point for any enquiry into Community powers.
Ved fastlæggelsen af omfanget af disse beføjelser må man således gå ud fra det oprindelige system i traktaterne.
To define the framework of these powers, it is therefore necessary to start from the original design of the Treaties.
På den anden side må det erindres, at bestemmelserne i disse ikke indeholder nogen opregning af de forhold, som falder ind under Fællesskabets beføjelser, således som tilfældet normalt — med en ofte benyttet sammenligning — er for så vidt angår forbundsstater eller stater, som kendetegnes ved forskellige former for udstrakt selvstyre for underordnede territoriale enheder.
But it must also be remembered that these texts do not set out a list of the subjects falling within the Communities' jurisdiction, as is usually the case—to take a fairly common example—in federal States or States where wide autonomous powers are granted to lesser territorial entities.
Som for de fleste internatio nale organisationers vedkommende er den fremgangsmåde, som man har benyttet i traktaterne, derimod mere indviklet, eftersom Fællesskabets kompetenceområder er fastlagt ved en kombination af bestanddele, der giver mulighed for udøvelse af et skøn, og navnlig på basis af både de pågældende områder og de former for virke, som Fællesskabet kan udfolde på disse områder, samt ved de beføjelser, det har fået tillagt med henblik herpå.
As is true of the majority of international organizations, the technique employed in the Treaties is, by contrast, more complex because the sphere of Community competence is defined by reference to a combination of elements to be assessed; it is based on the subject dealt with as well as on the action the Community may undertake and the powers which have been conferred upon it for that purpose.
Idet fremstillingen her begrænses til kun at omfatte EØF-traktaten er det nyttigt at erindre sig, at organisationens mål, udover hvad der er anført i præamblen og bestemmelserne vedrørende de enkelte sektorer '), er opregnet i alment holdte vendinger i artikel 2, som tillægger Fællesskabet den »opgave gennem oprettelse af et fællesmarked og gennem gradvis tilnærmelse af medlemsstaternes økonomiske politik at fremme en harmonisk udvikling af den økonomiske virksomhed i Fællesskabet som helhed, en varig og afbalanceret ekspansion, en øget stabilitet, en hurtigere højnelse af levestandarden og snævrere forbindelser mellem de stater, som det forener«. Trods
Thus, to consider the EEC Treaty alone at this stage, it is useful to remember that, apart from indications furnished by the preamble and provisions relating to individual sec tors, ' the organization's objectives are set out in general terms in Article 2, which states that 'the Community shall have as its task, by establishing a common market and progressively approximating the economic policies of Member States, to promote throughout the Community a harmonious development of economic activities, a continuous and balanced expansion, an increase in stability, an accelerated raising of the standard of living and closer relations between the States belonging to it'. However, having specified the ends, the Treaty does not automatically confer on the Community all the powers necessary for attaining them.
Til uddybning og forklaring af ordene i artikel 2 (»gennem oprettelsen af et fællesmarked og gennem gradvis tilnærmelse af medlemsstaternes økonomiske politik«) foretages der nemlig i artikel 3 umiddelbart efter en opregning af de opgaver, der skal udføres, og de midler, der skal anvendes ved virkeliggørelsen af traktatens mål.
the sentence appearing in Article 2 ('by establishing a common market and progressively approximating the economic policies'), Article 3 proceeds to draw up a list of tasks to be executed and instruments to be used for the purpose of attaining the Treaty's objectives.
Disse opgaver og disse midler behøver dog ikke nødvendigvis at være overladt til området for »Fællesskabets virke« eller i det mindste alene at være henlagt til Fællesskabets institutioner, fordi der tillige forudsættes et virke i medlemsstaterne eller organisationer, som ikke i streng betydning falder ind under Fællesskabets institutionelle struktur ).
These tasks and these instruments are not, however, necessarily encompassed by the 'activities of the Community', or, at least, they are not entrusted solely to the Community institutions, since there is also provision for action by the Member States or by bodies which in the strict sense are not included in the Community institutional system. 2
Dette princip fremgår særligt af artikel 3. der fastslår, at Fællesskabets virke skal finde sted »under de betingelser og i det tempo, som er foreskrevet i denne Traktat«. selv om dette kun indirekte fremgår af artikel 4, stk. 1, andet afsnit, som dog oftest normalt citeres i denne forbindelse.
This principle emerges chiefly from Article 3, which specifies that the activities of the Com munity must be exercised 'as provided in this Treaty and in accordance with the time table set out therein', whereas the second subparagraph of Article 4(1), which is usually quoted in this connection, only refers to the principle indirectly.
Denne bestemmelse, hvori det hedder, at »hver institution handler inden for rammerne af de beføjelser, som er tillagt den ved denne Traktat«, sigter formentlig kun til forholdet mellem institutionerne indbyrdes og nødvendigheden af. at disse respekterer de kompetenceområder, som følger heraf.
This provision, which states that 'each institution shall act within the limits of the powers conferred upon it by this Treaty' is probably only intended to affect interinstitutional relations and to emphasize the internal spheres of competence inherent in those relations.
Men alt i alt følger dette princip navnlig af det system, som er fastlagt i traktaterne og består i en fastlæggelse i de materielle regler af rækkevidden af Fællesskabets beføjelser og reglerne for og den måde. hvorpå de skal udøves, idet det herved undgås, at bestemmelser med alment indhold kan fortolkes som givende selskabets institutioner automatiske og ubegrænsede handlingsbeføjelser.
But as a whole the principle is chiefly apparent in the system adopted by the Treaty, which consists in specifying, in its substantive rules, the scope, conditions and methods for exercising the various Community powers, thus ensuring that provisions of a general character cannot be interpreted as automatically conferring unlimited powers of action on the Community institutions.
Heraf følger, at opbygningen af Fællesskabets materielle kompetenceområde, hvis man holder sig til bestemmelsernes ordlyd, skal ske på basis af de forskellige regler i traktaten, idet der skal ske fastlæggelse ikke blot af de områder, som skal tages op. men nødvendigvis tillige af arten og rækkevidden af de beføjelser, der i hvert enkelt tilfælde skal henlægges til Fællesskabet på disse områder.
It follows that, abiding by the texts, the substantive powers of the EEC have to be reconstituted on the basis of each of the Treaty's various rules, by identifying not only the matters which are the subject of them, but, necessarily too, the nature and extent of the powers in these matters which have, in each case, been conferred on the Community.
I en sammentrængt og meget forenklet fremstilling af EØF's vigtigste beføjelser må man således begrænse sig til i første omgang efter selve systemet i traktaten at nævne sektorerne for frie varebevægelser og den frje bevægelighed for personer, tjenesteydelser og kapital, inden for hvilke omfanget af de. beføjelser, som er overladt til Fællesskabet, er særlig stort.
Thus to sum up very briefly the principal powers of the EEC, the first point, following the lay-out of the Treaty itself, is the sector on the free movement of goods, persons and capital, where the powers conferred on the Community are especially far-reaching.
Der er dog tale om områder, som er tilstrækkeligt præcist afgrænset i traktaten, der ligeledes fastlægger rammerne for de regler, som skal finde anvendelse på disse områder, såvel som betingelserne for udøvelse af Fællesskabets virke, der væsentligst består i fastsættelsen af fristerne for liberaliseringen og de måder, hvorpå den skal finde sted.
The subjects are, however, adequately defined by the Treaty which also lays down the general terms of the rules to apply to these subjects and the conditions under which Community action is to take place; this action is to consist chiefly in fixing time-limits and arrange ments for achieving freedom of movement.
Dette forklarer, hvorfor man sædvanligvis bruger direktiver, eftersom Fællesskabets virke her navnlig består i at stimulere og koordinere medlemsstaternes virke, og det er overladt til dem at foretage det fornødne til gennemførelse af liberaliseringen ). Ofte. og navnlig inden for sektoren for frie varebevægelser, pålægger traktaten derimod medlemsstaterne nøje fastlagte handlings- eller undladelsesforpligtelser, således at institutionernes virke er begrænset til udførelse af kontrolopgaver, hvortil kommer deres almindelige beføjelse til at rette henstillinger 4).
This explains the frequent use of the directive as an instrument, since Community intervention is chiefly intended to stimulate and coordinate action by the Member States whose duty it is to adopt the practical measures necessary for achieving free movement.3Quite often, especially in the movement of goods sector, the Treaty imposes specific obligations directly on the Member States to act or refrain from acting, so that action by the institutions is limited to supervisory tasks, apart from the general power to issue recommendations.4
) Se f.eks. artikel 11 - 13. 16. 23. 27.
As regards action by the Member States see, for example.
31 - 34 og 37 om frie varebevægelser.
See for example, Articles 11, 13, 16, 23, 27, 31 to 34, 37 for the free movement of goods.
Om andre bevægelser se artikel 50. 53. 62. 64. 65.
For other movements.
Se yderligere om den fiskale sektor, i direkte forbindelse med de frie varebevægelser, artikel 95 og 96.
See further the tax provisions directly linked to the free movement of goods (Articles 95 and 96).
I andre sektorer (landbruget, artikel 37 - 47, transport, artikel 74 - 84, og handelspolitik ken, artikel 110 - 116) karakteriseres Fællesskabets beføjelser derimod ved en større samling af beføjelser til at give almengyldige retsregler, således at forstå, at traktaten begrænser sig til at anføre Fællesskabets mål i almene vendinger, idet det overlades til institutionerne at vedtage detaljerede bestemmelser til disses gennemførelse.
wider spread of normative powers; the Treaty confines itself to defining Community objectives in general terms, leaving it to the institutions to adopt specific implementing provisions.
Der er i øvrigt her tale om de sektorer, inden for hvilke man oftest taler om Fællesskabets »lovgivningskompetence«, hvorved skal forstås, at institutionerne har et vidt skøn med henblik på gennemførelsen af de særlige mål inden for vedkommende sektor, hvilket både gælder valget af retsakter og disses indhold.
These are, moreover, the sectors where the Community's 'legislative' power is most often spoken of, meaning that in these cases the institutions enjoy a wide margin of discretion as regards both the choice and the content of normative instruments for attaining the specific objectives of the sector.
Med hensyn til konkurrencepolitikken gælder, at den er nøje fastlagt ved traktaten, således at institutionernes beføjelser til at give almengyldige retsregler er begrænset til gennemførelsen af de principper, der er kommet til udtryk i artikel 85 og 86.
Competition policy is defined with precision by the Treaty, so that the institutions' nor mative powers are limited to implementing the principles set out in Articles 85 and 86.
På dette område er de administrative opgaver, der er henlagt til EØF's institutioner, langt de væsentligste, således at forstå, at det påhviler dem at påse, at fællesskabsreglerne overholdes, at vurdere lovligheden af handlinger, der foretages på dette område, og at skride ind over for eventuelle overtrædelser.
In this domain there are duties involving direct management entrusted to the institutions of the EEC, so that it is incumbent on them to ensure observance of Community rules, to assess the legality of behaviour in this context and to put an end to any infringements that may occur.
På grund af disse områders betydning og karakter støtter traktaten sig væsentligst på medlemsstaternes virksomhed, idet den dog ikke udelukker forskellige former for indgreb fra fællesskabsinstitutionernes side, navnlig kontrol og samordning (artikel 105), udøvelse af direkte besluttende myndighed (f. eks. artikel 107 - 109) og endog udøvelse af »lovgivningsmagt« ).
Given the importance and the nature of this subject, the Treaty relies in essence on action by the Member States, although it does not rule out various forms of intervention on the part of the Community institutions; control and coordination (Article 105), exercising direct powers of decision (e.g. Articles 107 to 109) and even the exercise of'legislative' powers.5
Omvendt er omfanget og styrken af Fællesskabets beføjelser særligt begrænset inden for den socialpolitiske sektor, som i væsentligt omfang er overladt til medlemsstaternes virkeområde og beror på et samarbejde med dem (artikel 117 - 122). dog bortset fra oprettelsen af Den europæiske Socialfond og dennes virksomhed (artikel 123 -128).
The extent of Community powers is, on the other hand, particularly limited in the social policy sector, which is basically entrusted to action and collaboration by the Member States (Articles 117 to 122) except in respect of the organization and operation of the European Social Fund (Articles 123 to 128).
Inden for denne sektor, som i almindelighed inden for alle sektorer, som jeg har omtalt indtil nu, må man betone den kompetence, som på sin vis er begrænset til at omfatte midler, som traktaten tillægger Fællesskabet med henblik på indbyrdes tilnærmelse af bestemmelser i medlemsstaterne, »der direkte indvirker på fællesmarkedets oprettelse eller funktion« (se artikel 100, og angående mere specielle tilfælde artikel 54, litra g). 99 og 101).
In this sector, as generally in all the sectors so far considered, note must be taken of the power, to some extent instrumental, which the Treaty confers on the Community for the approximation of such national provisions 'as directly affect the establishment or functioning of the common market' (Article 100 and, for more specific cases, Articles 54(g), 99 and 101).
Der er her tale om en begrænset beføjelse til at give almengyldige retsregler, særligt på funktionelt plan, således at forstå, at kompetencen ikke angår et bestemt afgrænset område, men kan indvirke på reguleringen af adskillige områder med henblik på virkeliggørelsen af målene for disse.
The question here is one of normative power, functionally circumscribed, in that it has no specific subject-matter but may exert an influence on rules in numerous sectors in order to attain the stated objectives of Article 100.
Nærmere betegnet drejer det sig om mål, der nu som før kan fortolkes i videst muligt omfang, navnlig for at begunstige udviklingen af Fællesskabets beføjelser inden for sektorer, som man kunne kalde for »grænseområder« og hindre, at man på disse områder benytter sig af aftaler mellem medlemsstater (se nr. 16).
These objectives are and have in fact been open to the very widest interpretation, particularly in order to promote the development of Community power in the so-called 'frontier' zones and preventing recourse in these fields to agreements between Member States (see point 16 below).
Afsnit II — Udviklingen af Fællesskabets beføjelser
Section II — The development of Community powers
Traktaterne om oprettelse af De europæiske Fællesskaber giver dog kun delvist og i begrænset omfang udtryk for det virkelige omfang af Fællesskabets beføjelser, som de har udviklet sig i de forløbne år takket være en særdeles dynamisk praksis, som har ført til en gradvis og betydelig forøgelse af disse beføjelser, med resultater der af og til overstiger de mest optimistiske forudsigelser.
The Treaties establishing the European Communities outline, in a ven' sketchy and limited fashion, the actual extent of Community powers as it has been determined over the years by virtue of an extremely dynamic practice, which has progressively led to a considerable expansion of these powers, with results often exceeding the most optimistic expectations.
Denne undersøgelse må derfor gå ud over de grænser, der er afstukket i traktaterne, når man skal finde frem til midler, retningslinjer og resultater af denne praksis.
It is accordingly necessary to look beyond the Treaties in order to discover the instruments, tendencies and results of this practice.
I denne forbindelse må det kort understreges, at de fremskridt, som netop er omtalt, væsentligst er sket ad to veje, nemlig dels udvikling af fortolkningsprincipper og — teknikker, særligt i retspraksis, som har klarlagt samtlige muligheder for denne organiske helhed af regler, der falder ind under fællesskabsretten, og dels den stadig videre og hyppigere brug af de klausuler i traktaterne, der fastsætter formelle procedurer til udbyggelse af fællesskabsinstitutionernes beføjelser, nemlig EKSFT artikel 95, Euratomt artikel 203 og EØFT artikel 235 (se nr. 8).
In this connection it must be observed, very briefly, that the advances just mentioned have basically been achieved in two ways: on the one hand, developing principles and techniques of interpretation, especially judicial, that made clear the full potential of the rules known as Community law; on the other hand, by making continually wider and more frequent use of the clauses in the Treaties which lay down formal procedures to supplement the powers of the Community institutions, especially Articles 95 ECSC. 203 EAEC and 235 EEC (see point 8).
Ganske vist sker der dog inden for en stor del af den juridiske litteratur, der almindeligvis understreger vigtigheden af den vej, som jeg for nemheds skyld har kaldt retspraksis, altid en forklejnelse af dennes betydning for udvidelsen af Fællesskabets beføjelser.
It is true that many commentators, who in general emphasize the importance of the route which, for convenience, one may call judicial, nevertheless, as regards the extension of Community powers, end by diminishing its scope.
Som det vil ses nedenfor, er denne holdning kun delvist tilfredsstillende, navnlig fordi det i dag er muligt at henvise til en righoldig og betydningsfuld praksis, som gør det muligt lettere at forstå den retning, hvori systemet udvikler sig, og de linjer, hvorefter udviklingen foregår samt tendenserne inden for den proces, som ligger til grund herfor.
Such an approach is only partiallysatisfactory, chiefly because it is possible nowadays to take as a standard of reference a rich and meaningful practice which makes clearer the system's direction and lines of development, and the implications of the process underlying it.
Man kan i denne forbindelse bemærke, at selv om de to anførte veje formelt og logisk er forskellige, fremtræder de dog i virkeligheden som snævert forbundet på det funktionelle plan, således at forstå, at de begge fører til en udvikling af Fællesskabets beføjelser; selv om de forløber forskelligt, er de udtryk for behov, som dybest set er af samme karakter og næsten på samme måde genspejler udviklingstendenserne i systemet såvel som de fortolkningsprincipper og den politisk-forfatningsmæssige praksis, der er under udvikling i systemet, og som særligt finder udtryk ad de nævnte veje.
It will become apparent that, although formally and logically distinct, the two ways described are in reality closely connected at a functional level, in the sense that both tend toward the development of Community powers; though following different routes, they give expression to needs which are basically alike and they reflect in very similar ways the evolutionary tendencies in the system as well as the principles of interpretation and the politico-constitutional practice developing within the system and finding expression principally in these two ways.