natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Anvendelsesområdet for hver af de tre foreslåede foranstaltninger (rammeordning for national støtte, ordning for indkomststøtte med EF-refusion eller -medfinansiering samt førtidspension) griber ind over hinanden.
The three schemes proposed (a framework for national aids, a system of income aids eligible for Community co-financing, and the "prepension") partly overlap in their scope.
Efterstående opstilling giver et helhedsbillede.
The chart below should dispel any ambiguity as to the composition of the sub-sets concerned.
Ved vurderingen af dette aspekt af forslaget må det ikke glemmes, at kun det regionale indkomstgennemsnit i landbruget og grænsen på 125% af det regionale indkomstgennemsnit i landbruget er referencestørrelser, som er klart definerede og direkte anvendelige.
For the assessment of this aspect of the proposal, it sould be borne in mind that only the level of the average agricultural income of the region and the limit of 125% of the average agricultural income of the region provide clearly defined, operational bearings.
Afgrænsningen nedefter (75% af det regionale indkomstgennemsnit i landbruget) er teoretisk og anvendes kun konkret for at muliggøre et skøn over, hvorledes indkomststøtteordningen som medfinansieres over EF-budgettet fordeler sig, og hvilken virkning den har.
The delimitation downwards (75% of the average agricultural income of the region) is notional and is used in practice only to allow an estimate of the breakdown of the total and of the financial impact of the system of aids to incomes co-financed by the Community budget.
I realiteten er det område, hvor medfinansiering kan finde sted, ikke klart afgrænset nedefter. Den pågældende afgrænsning udgøres af den betingelse om senere bæredygtighed, som er fastsat i EF-bestemmelserne.
In fact, the area of the part eligible for co-financing has no specific delimitation downwards: this delimitation is constituted by the conditions as regards ultimate viability laid down in the regulations.
Anvende I s e s omrade for EF-foranstalt-ningen
Breakdown of total in relation with average regional income
"Bæredygtige bedrifter"
"Viable farms'
Førtidspension, hvor den frigjorte jord udgår af land bruget
"Pre-pension" with ^ setaside of land released
125 % af det regionale indkomstgennemsnit i landbruget
125% of average agricultural income of region
100 % af det regionale indkomstgennemsnit i landbruget
100% of average agricultural income of region
"Midlertidige bedrifter" ("potentielt bæredygtige") dygtige")
"Intermediate farms" ("potentially viable")
"Bedrifter med et stærkt socialt element"
"Social problem" farms
(*) 75 % af det regionale Rammeordning for indkomst gennemsn i t national støtte i landbruget
< (*) 75% of average agricultural income of the region /
(*) Teoretisk tærskel (se den vejledende bemærkning på foregående side).
(*) National threshold (see explanatory note on preceding page)
Tillæg til 1986-rapporten om landbrugets stilling i Det europæiske Fællesskab Rue de la Loi, 200 - 1049 Bruxelles
COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNITIES Directorate-General for Agriculture Supplement to the 1986 report on the agricultural situation in the Community Rue de la Loi, 200 - 1049 Brussels
Redaktør: Α. GILBERT i samarbejde med afdeling VI A 2
Editor: A. GILBERT with the assistance of the Division VI A 2
Kontoret for de Europæiske Fællesskabers officielle publikationer, 1987
Luxembourg: Office for Officiai Publications of the European Communities, 1987
Den 4. marts 1966 forelagde Kommissionen for Det europæiske økonomiske Fællesskab Ministerrådet »forslag med henblik på fastsættelse af et fælles prisniveau for mælk og mejeriprodukter, oksekød, sukker, ris, oliefrø og olivenolie fra produktionsåret 1967/68«.
On 4 March 1966 the Commission of the European Economic Community presented to the Council of Ministers its 'proposals with a view to establishment of common price levels for milk and milk products, beef/veal, sugar, rice, oilseeds and olive oil as from the 1967/68 marketing year'.
EF trådte hermed ind i den fælles landbrugspolitiks æra. Det vigtigste element i denne politik er Ministerrådets årlige fastsættelse af fælles priser og disses anvendelse i hele Fællesskabet.
Europe thus entered the era of the common agricultural policy, the main feature of which is the annual review by the Council of Ministers of common prices applicable throughout the Community.
Siden da har væsentlige begivenheder såsom de tre udvidelser og deltagelsen i store internationale forhandlinger påvirket Fællesskabets udvikling.
Since 1966 the building of Europe has been influenced by important events such as three successive enlargements of the Community and participation in major international negotiations.
Landbruget, som er omfattet af fælles regler, har fortsat måttet udvikle sig og tilpasse sig de nye markedsdimensioner.
Agriculture, now subject to Community rules, has continued to develop, adapting itself to the new scale of the market.
Formålet med denne artikel er at kaste et kort blik tilbage over den vej, der er tilbagelagt i de sidste tyve år, og uddrage den vigtigste lære heraf.
The purpose of this article is to review developments over the past 20 years and summarize the main lessons to be learned therefrom.
Ved afslutningen af anden verdenskrig i 1945 var landbruget i de lande, som senere kom til at udgøre Det europæiske Fællesskab, af traditionelt tilsnit, og arbejdskraften bestod i høj grad af medhjælpende familie.
At the end of the Second World War, farmers in the countries which were to form the European Community were working along traditional lines and employing large numbers of family helpers.
Det byggede ofte på selvforsyning, men led under et efterslæb i udviklingen og var ikke i stand til selv at dække de europæiske landes fødevarebehov.
Frequently left to their own resources, they were still backward and incapable of meeting Europe's food requirements on their own.
De enkelte lande, som stod over for en stigende efterspørgsel, og som var klar over, at det var nødvendigt at fremskynde moderniseringen af landbrugssektoren, havde hver for sig truffet forskellige foranstaltninger til fordel for landbrugerne ; foranstaltningerne tog dels sigte på at fremme og udvikle landbrugsproduktionen, dels på fortsat at udruste landdistrikterne og bedrifterne for at sikre, at landbrugets udvikling kom til at svare til udviklingen i de øvrige sektorer.
Faced with the growth in demand and aware of the need for more rapid modernization of the agricultural sector, each country adopted its own measures to assist farmers. The effect of these measures was to encourage and develop agricultural production, on the one hand, and to improve facilities in the countryside and on farms, on the other hand, so that agriculture could develop in harmony with other economic sectors.
Selv om målene med de enkelte landes politik udviste en vis lighed, blev der fulgt forskellige veje og anvendt forskellige midler; sigtet var først og fremmest at indføre fælles markedsordninger og fremme produktionen!).
National policies, whilst pursuing comparable objectives, used various ways and means, usually giving priority to the establishment of market organizations and the encouragement of production. (')
Iværksættelsen af en sådan politik førte hurtigt til et opsving i EF-landbrugets produktion, og det fremgår af rapporterne fra OECD (på daværende tidspunkt OEEC), at indekstallet for landbrugsproduktionen i EF's seks oprindelige medlemsstater steg fra 1956 med et årligt gennemsnit på 3,9% udtrykt i mængde.
The introduction of such policies rapidly brought about a recovery in European farm production and the reports published by the OECD (at that time the OEEC) show that by 1956 the index for the volume of agricultural production in the six original Member States of the EEC was rising at an average annual rate of more than 3.9%.
Fra 1950 trådte det europæiske landbrug under indtryk af de første resultater og som følge af virkningerne af afvandringen fra landet, der skyldtes den økonomiske udvikling, ind i en vækst- og omstillingsperiode, hvor det praktisk taget har befundet sig lige siden.
From 1950 onwards, encouraged by these early successes and under the impact of the drift from the land prompted by economic expansion, European agriculture as a whole began to undergo a series of changes which are still in progress to this day.
11958 overtog Det europæiske økonomiske Fællesskab, som var blevet oprettet ved Rom-traktaten, udviklingen af landbruget og gjorde samtidig medlemsstaternes to hovedmålsætninger til sine.
In 1958 the European Economic Community as established by the Treaty of Rome took over responsibility for the development of agriculture and for the two major concerns of the Member States.
Ængstelsen for forsyningssikkerheden gjorde sig fortsat gældende, idet De Seks endnu ikke var selvforsynende med hensyn til visse hovedprodukter, og det var nødvendigt straks at gøre en indsats for at forbedre de økonomiske vilkår for landbruget for at søge at indhente den forsinkelse, der adskilte dette erhverv fra de øvrige med hensyn til udvikling og indkomster.
One of these concerns was security of supply, since the Six were still not self-sufficient in certain essential products and there was an urgent need to improve economic conditions in farming and thus make agriculture less backward as compared with other sectors in terms of development and incomes.
De fortsatte bestræbelser på at opfylde denne målsætning stødte imidlertid på visse problemer, som Kommissionens næstformand med landbrug som forretningsområde, Sicco Mansholt, sammenfattede således i sin afsluttende tale på Stresa-konferencen :
The pursuit of these objectives, however, raised certain problems which Sicco Mansholt, the Commission Vice-President with responsibility for agricultural matters, summed up in his closing speech at the Conference of Stresa.
»Vi kan først og fremmest konstatere store forskelle, men vi kan også se, at landbruget på mange måder drives efter forældede metoder, der langtfra er på højde med den opgave, det skal løse i fremtiden, og at der står meget tilbage at forbedre på det tekniske, økonomiske og sociale plan.
'At first we see great diversity but we also see that in many respects farming is old-fashioned and far from capable of the task with which it will be faced, and that many improvements are needed in the technical, economic and social spheres.
·) Medlemsstaterne prioriterede generelt landbrugsprisstøtten højest og sikrede denne støtte på forskellig vis: interventioner, direkte støtte, udligningsordninger m.v.
( ' ) Generally speaking, priority was given to support for agricultural prices, for which purpose various means were employed (intervention, direct aid, equalization etc.)
Parallelt hermed fremmede de udviklingen af deres landbrug ved strukturelle og produktionsstyrende foranstaltninger: i Tyskland f.eks. foretrak man at lægge hovedvægten på modernisering af bedriftsstrukturen, i Nederlandene og Belgien udviklede landbruget sig mod intensiv og specialiseret produktion, medens Frankrig og Italien iværksatte en dybtgående reform, som omfattede grundforbedringsproblemerne og rationalisering af produktionen.
At the same time structural and guidance measures were implemented in order to develop agriculture: for example, Germany gave priority to the modernization of farm structures, whereas the Netherlands and Belgium favoured intensive and specialized production. France and Italy, for their part, undertook in-depth reforms, tackling the problems of land ownership and the rationalization of production.
I slutresolutionen fra Stresa-konferencen ses igen ideen om et landbrug, der er integreret i den samlede økonomi, og hvis produktion svarer til afsætningsmulighederne i Fællesskabet.
The final resolution adopted by the Conference of Stresa takes up the idea of agriculture as an integral part of the economy, with production being geared to the Community's potential outlets.
Der blev således skabt rammer for markedet, og det blev samtidig understreget, at det var nødvendigt at gennemføre strukturelle ændringer og produktivitetsudvikling, hvilket var i overensstemmelse med målene i Rom-traktatens artikel 39.
It thus provided the framework for a market but also stressed the need for structural change and improved productivity, endorsing the objectives defined in Article 39 of the Treaty of Rome.
UDDRAG AF SLUTRESOLUTIONEN FRA STRESA-KONFERENCEN 3.-12. juli 1958J)
EXTRACTS FROM THE FINAL RESOLUTION OF THE CONFERENCE OF STRESA (') (3-12 JULY 1958)
Medlemsstaternes landbrugskonference
The Agricultural Conference of the Member States
KONSTATERER ved afslutningen af forhandlingerne, at der har kunnet opnås almindelig tilslutning til følgende ideer :
Takes note, at the conclusion of its work, that general agreement was recorded on the following points:
Landbruget skal betragtes som en integreret del af økonomien og som en væsentlig faktor i samfundslivet.
Agriculture must be regarded as an integral part of the economy and as an essential factor in social life.'
Iværksættelsen af traktaten skal naturligt føre til en gradvis udvikling af samhandelen inden for Fællesskabet ; der skal samtidig tages hensyn til nødvendigheden af at opretholde handelsforbindelserne og de kontraktlige, politiske og økonomiske bånd med tredjelande og af at bevare muligheden for at beskytte sig mod fordrejet konkurrence fra tredjelande.
The implementation of the Treaty must lead naturally to a progressive expansion of trade within the Community ; at the same time account must be taken of the need to maintain both trade and contractual, political and economic links with non-member countries and also the possibility of providing safeguards against unfair external competition.'
Der skal tilstræbes ligevægt mellem produktion og afsætningsmuligheder under hensyntagen til mulig udførsel og indførsel samt til en specialisering, som er i overensstemmelse med de økonomiske strukturer og de naturgivne vilkår i Fællesskabet.
'A balance must be sought between production and potential outlets in the light of export and import possibilities and of a specialization adapted to the natural conditions within the Community and to its economic structure.'
Den indsats, der således gøres for at forøge produktiviteten, skulle gøre det muligt at gennemføre en prispolitik, hvormed det undgås at skabe overskudsproduktion, samtidig med at landbruget kan fortsætte med at være eller blive konkurrencedygtigt.
'The efforts thus made to increase productivity should render possible the application of a price policy which will avoid over-production while enabling goods to remain or to become competitive.
På samme tid vil ydelse af støtte til ugunstigt stillede områder eller bedrifter muliggøre de nødvendige omlægninger«.
At the same time a policy of assistance to handicapped areas or undertakings will make possible the necessary conversions.'
Henleder EØF-Kommissionens opmærksomhed på den hastende karakter af de forslag, der skal stilles med hensyn til de fælles markedsordninger i henhold til traktatens artikel 40, stk. 2.
Draws the attention of the Commission of the European Economic Community to the urgency of the proposals to be made in connection with the common organization of markets under the terms of Article 40, paragraph 2, of the Treaty.
Henleder EØF-Kommissionens opmærksomhed på betydningen af følgende problemer: blemer:
Draws the attention of the Commission of the European Economic Community to the importance of the following problems:
Gradvis indbyrdes tilnærmelse af prisen på basisprodukterne, navnlig på de sekundære kornarter
Progressive approximation of the prices of basic products, particularly coarse grains ...
Den fælles landbrugspolitik har til formål : a) at forøge landbrugets produktivitet ved fremme af den tekniske udvikling, ved rationalisering af landbrugsproduktionen og ved den bedst mulige anvendelse af produktionsfaktorerne, især arbejdskraften, b) herigennem at sikre landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard, især ved en forhøjelse af de individuelle indkomster for de i landbruget beskæftigede personer, c) at stabilisere markederne, d) at sikre forsyningerne, e) at sikre forbrugerne rimelige priser på landbrugsvarer. «
(a) to increase agricultural productivity by promoting technical progress and by ensuring the rational development of agricultural production and the optimum utilization of the factors of production, in particular labour;
Landbrugsproduktionen : en stadig stigning
(d) to assure the availability of supplies;
Det vigtigste kendetegn for EF-landbrugets udvikling i de sidste tyve år skal ses i den regelmæssige og stadige stigning i produktionen.
The main feature of European agriculture over the past 20 years has been the steady rise in production.
Ændringerne i tallene for landbrugets samlede produktionsværdi viser for Fællesskabets seks oprindelige medlemsstater under ét en årlig stigning på 1,9%.
The indices for final agricultural production in volume terms show that production has been increasing annually by 1.9% on average in the six original Member States of the Community.
Væksten har ikke været af samme størrelse i alle lande.
The rate of growth has varied from country to country.
Den har været størst i Nederlandene (4,1%) og mindst i Belgien (0,6%), Luxembourg (0,9%) og Italien (1,3%), medens tallene for Frankrig (1,8%) og Tyskland (1,7%) ligger tæt på EF-gennemsnit-tet.
The highest rate has been recorded in the Netherlands (4.1%) and the lowest rates in Belgium (0.6%), Luxembourg (0.9%) and Italy (1.3%), whilst France (1.8%) and Germany (1.7%) have run close to the Community average.
Anvendelsen af de af FAO beregnede indekstal for landbrugsproduktionen på samme måde for alle verdens lande muliggør en tilnærmelsesvis sammenligning af EF-landbrugets udvikling med udviklingen i landbruget i andre industrilande.
Since the FAO calculates indices of agricultural production on the same basis for all countries, these can be used for a rough comparison between the trends in the Community and those in other industrialized countries.
I praktisk taget hele perioden 1966-1984 har EF-landbruget udvist en vækstrate, som ligger meget nær raten for de industrialiserede lande.
Throughout the period 196684 Community agriculture advanced at virtually the same rate as agriculture elsewhere in the industrialized world.
På nuværende tidspunkt er væksten en smule lavere end i det canadiske landbrug, men den er højere end væksten i landbruget i Japan og i de østeuropæiske lande, og den svarer nogenlunde til væksten i USA's landbrug.
Although the growth rate in the Community is currently somewhat lower than in Canada, it is still higher than in Japan or Eastern Europe and practically the same as in the United States of America.
Sammenlignet med udviklingen på verdensplan, repræsenterer stigningen i EF-landbrugets produktion ikke et særtilfælde.
As compared with the trends observed worldwide, the increase in the Community's agricultural production has not been out of the ordinary.
Med en stigningstakt, der er lidt lavere end verdensgennemsnittet, er EF-landbrugsproduktionen i høj grad distanceret af produktionen i lande som Brasilien, Kina, Indien og Indonesien, hvor stigningen er dobbelt så hurtig.
With a growth rate slightly below the world average, the Community is outstripped by countries such as Brazil, China, India and Indonesia, where production is expanding twice as rapidly.
Sådanne sammenligninger med landbrug, som har andre kendetegn end EF-landbruget, må tages med forsigtighed. Der kan dog konstateres stor lighed med forholdene i verden i øvrigt, navnlig USA.
Although a cautious approach must be taken to such comparisons between agricultural systems which are so different in nature, the trends in agricultural production in the Community are very similar to those observed elsewhere in the world, and in the United States in particular.
Resultaterne af de studier og statistiske undersøgelser, der er gennemført på EF-plan, viser, at forøgelsen af landbrugsproduktionen hverken skyldes udvidelse af de dyrkede arealer eller forøgelse af beskæftigelsen i landbruget.
Statistical studies and surveys carried out at Community level show that the increase in agricultural production is attributable neither to an expansion of the areas under cultivation nor to any rise in the agricultural workforce.
Den er først og fremmest en følge af en betydelig forbedring af produktiviteten som følge af en bedre udnyttelse af produktionsfaktorerne, øget kapitalanvendelse og forbrug af rå- og hjælpestoffer og endelig betydelige fremskridt inden for landbrugsforskningen ledsaget af en formidling af forskningsresultaterne.
It has stemmed mainly from a very substantial improvement in productivity (achieved by better use of the factors of production), from increased recourse to capital and inputs and from the substantial progress made in agricultural research, the results of which have been widely disseminated.
Anvendelse af produktionsfaktorerne jord og arbejdskraft
Use of land and labour
I De Ti er landbrugsarealerne blevet indskrænket med lidt over 6 mio ha på 19 o ar.
In the Community of Ten the area used for farming has shrunk by just over 6 million hectares in 19 years (see Table A).
Denne udvikling, der er af relativt beskedent omfang, svarer til en årlig indskrænkning på 0,3%.
This is a relatively small decrease (corresponding to an annual decrease of 0.3%).
Den er mere mærkbar i stærkt industrialiserede områder og i områder, hvor der er sket betydelige industrielle omlægninger (Tyskland -0,8% om året og Italien -0,6% om året).
The rate of decrease has been more rapid in the highly-industrialized regions and in those areas which have undergone large-scale industrial change (Germany - 0.8% per year, Italy - 0.6% per year); in the United Kingdom, however, where the strong industrial traditions go back much further, the decrease has been much slower (-0.1% per year).
Derimod er den af meget begrænset omfang i Det forenede Kongerige, hvor den industrielle tradition er stærk, men af ældre dato (-0,1% om året) (se tabel A).
In two highly agricultural countries, Greece and Ireland, the situation has been quite different and the area under cultivation has in fact increased, as a result of the policies on soil improvement and land use.
STIGNINGEN I DEN ENDELIGE PRODUKTION OG FORBRUGET AF RÅ- OG HJÆLPESTOFFER (i mængde)
INCREASE IN FINAL PRODUCTION AND IN CONSUMPTION OF INPUTS (in volume)
TABEL A Udnyttet landbrugsareal i EF
TABLE A Utilized agricultural area in the European Community
Der er i disse to tilfælde sandsynligvis tale om overgangsfænomener, idet de europæiske lande på grund af deres civilisationers alder og den begrænsede udstrækning af deres områder i almindelighed ikke har landbrugsjord i reserve.
ally speaking the Member States of the Community have no agricultural land in reserve, given the age of their civilization and the relatively small size of the countries concerned.
Indskrækningen af landbrugsarealerne synes for øjeblikket i højere grad at skyldes den øgede anvendelse af arealer til infrastrukturer end ophør med udnyttelse af jorden, idet kun en ringe del af arealerne går over til braklægning eller til anvendelse til skovbrug; skovarealet i De Ti øges kun med 0,1% om året.
The decrease in farmland now seems more attributable to the acquisition of land for infrastructural purposes than to its abandonment by farmers. Only a small percentage reverts to the status of fallow land or woodland (in the Community of Ten the total woodland area is increasing by only 0.1% per year).
Udviklingen i antallet af beskæftigede i landbruget har derimod været særdeles bemærkelsesværdig, idet arbejdsstyrken i landbruget praktisk taget er blevet halveret på tyve år.
The change in the numbers engaged in agriculture, on the other hand, has been very spectacular, the agricultural workforce having virtually halved over a period of 20 years.
Sagt på en anden måde var der hvert minut i perioden 19651975 en landbruger i De Seks, der ophørte med sin virksomhed.
In the Community of Six between 1965 and 1975 one farmer was leaving the land every minute.