natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Spørgsmålet om et lands valg af de optimale pengepolitiske begrænsninger kan derfor besvares ved at analysere valget af optimalt valutakurssystem.
Leaving this task to national authorities could be defended on the ground that domestic constraints are different.
En sådan analyse viser, at det optimale valutakurssytem afhænger af markedets stivhed og af arten af og årsagerne til de påvirkninger, økonomien udsættes for ').
For example, smaller member countries may lind it and have found it, easiest to achieve inflation convergence through pegging their currency to a large lowinflation country.
Generelt gælder, at jo større variation der er i de forbigående, realøkonomiske påvirkninger, vareudbuddet udsættes for, jo mere ønskeligt vil det være med faste valuta kurser.
In larger countries this may not be the preferred money method because such countries can more easily control dom estic base money than can small member countries.
Dette skyldes, at betalingsbalancen virker som en støddæmper, der afbøder virkningerne for forbruget.
They may prefer to tackle inflation via control of the public sector deficit, or credits to the private sector, or both, thereby constraining the nominal GDP path.
Be tydningen heraf formindskes, efterhånden som kapitalens internationale mobilitet øges.
Some countries may have to initiate an incomes policy to soften the real impact of more restrictive monetary growth.
Dette betyder dog ikke, at det vil være formålsløst at sam ordne den europæiske finanspolitik.
Coordination in this case may most usefully consist in the accept ance oí difference of inflation rates to the declared target.
En samordnet ekspansiv finanspolitik ville føre til en appreciering af de europæiske valutaer og bane vej for den forbedring af bytteforholdet, der er nødvendig for at stimulere produktionen.
But however the problem is tackled, it docs require for the long run more uniform money supply growth (an intermediate target) which could become a useful target for coordination cither directly, or indirectly through exchangerate policy.
For det andet vil et sådant fastkurssystem i betragtning ar varemarkedernes store indbyrdes afhængighed i Fællesskabet kun være ønskeligt, hvis de monetære påvirkninger inden for EF begrænses mest muligt gennem en samordnet pengepolitik.
The major supply-side policies are monetary policy (via the interest rate), taxes, subsidies, social security, incomes policy, industrial policy, and, more generally.
I det omfang, det overhovedet er muligt at samordne penge politikken med USA, ville det stabilisere kursforholdet mellem dollaren og ECU'en.
Ordnungspolitik', i.e. the definition of the 'rules of the game'. The latter falls more appropriately into the domain of harmonization, and coordination of monetary policy has already been discussed, as has been the current feasibility of coordination of incomes and industrial policies.
Er en sådan samordning ikke mulig, vil en fast kurs mellem dollar og ECU ikke være ønskelig.
Subsidies which distort competitive conditions in the Community are legally ruled out by the Treaty of Rome and coordination is likely to fail where the Treaty of Rome is ignored.
I mangel ar en samordnet pengepolitik ville der naturligvis være behov for at samordne finanspolitikken for derved at undgå divergerende inflationsrater, uligevægt på betalingsbalancen og pres mod EMS-kurserne. Ud fra et pragmatisk synspunkt forekommer finanspolitikken imidlertid at være meget vanskeligere at samordne end pengepolitikken.
However, the need to enforce the Rome Treaty's spirit remains and if. on an ad hoc basis, a temporary subsidization of specific factors of production seemed desirable, then this would and should become a subject for coordination.
Pengepolitikken anvendes ofte til at udligne forstyrrelser, der skyldes ændringer i pengeefterspørgslen.
(v) There remains the problem oí ensuring proper national implementation of commonly-defined policies.
Sådanne ændringer i pengeefterspørgslen er ofte mest markante i et
In the gametheoretic framework of Chapter 4 it was seen that enforce ment of coordination requires some monitoring.
) Der er her tale om påvirkninger inden for Fællesskabet.
It docs not preclude the possibi-
Makroøkonomisk politik hed eller indbyrdes afhængighed) eller implicit samordning.
Macroeconomic policies lity that over time and with successful coordination in a limited domain, additional policies offer useful opportunities for increased coordination, such as industrial policy, incomes policy, and various supply policies.
Hvilke krav må være opfyldt, for at dette skal lykkes?
6.4 Policy coordination between the European Community and the rest of the world
Det er klart, at helt faste valutakurser inden for EMS bl.a. kræver konvergens mellem inflationsraterne på længere sigt, da valutakurser og inflationsrater ikke er indbyrdes uafhæn­gige. Man kunne overlade det til de nationale myndigheder at beslutte, hvorledes denne konvergens med hensyn til infla­tionsrater skulle opnås, hvis det ikke var fordi, at der nød­vendigvis må være enighed om, hvilken følles inflationsrate der skal stiles mod.
The US policy mix stimulates demand for European products via real appreciation of the dollar, only partly offset by the induced increase in European real interest rates, and tends to raise European prices. ' As far as output, prices and interest rates are concerned expansionary policies in Europe would have the same qualitative effects.
Denne proces omfatter således to etaper. Den første består i at opnå konvergens omkring en følles inflationsrate, hvilket fører til stabile kurser inden før EMS.
As in the previous discussion of coordination within the European Community, two issues need to be addressed: feasibility and desirability of policy coordination.
Den anden etape går ud på at vælge en bestemt inflations­rate.
Overshooting is beneficial for Europe in the short run. but anticipation of a future depreciation of the dollar creates substantial uncertainty for resource allocation and expectation of turmoil in European exchange markets.
ken skatteniveauet og skattestrukturen, de offentlige udgif­ters størrelse og struktur eller størrelsen ar det offentlige underskud kan sættes i direkte relation til politiske mål som f.eks. BNI­vækst eller prisinflation.
As the analysis in Chapter 5 has shown, a more restrictive, coordinated European monetary policy response would have the following effects: attenuate the appreciation of the dollar and thereby the inflationary transmission: and therefore prevent the need for a later exchange rate reversal.
Formel (1) i kapitel 3, der vedrørte forudsætningen for ligevægt på varemarkedet, kan imidlertid bruges til at definere det budgetunderskud, som på mellemlang sigt svarer til fuld beskæftigelse (også kaldet strukturelt underskud), når man erstatter (S­I) og (Χ­Μ) med de tilsvarende størrelser for fuld beskæftigelse.
European output would not be affected substantially and would therefore continue to benefit from expansionary US fiscal policy. Otherwise, more expansionary fiscal policy could be used to offset the output effects of monetary policy.
Er der ikke fuld beskæftigelse i et land, bør det overlades til de automatiske stabilisatorer at give de finanspolitiske impul­ser.
Coordination with all non-Community economies is neither practicable nor necessary.
Dette ville også være i nogenlunde overensstemmelse med et fælles inflationsmål, hvis inflationen er negativt kor­releret eller ikke korreleret med BNP­gabet.
Given the structures of interdependence the major candidates for a coordination process are the United States and Japan.
Lande med forskellige beskæftigelsesgab bør derfor ikke tvinges til at køre med lige store budgetunderskud.
As long as the Community does not achieve higher convergence through increased inter nal coordination the chance for increased outside coordination remains slim.
Det er heller ikke hverken nødvendigt eller ønskeligt at kræve, at alle lande for at sikre fuld beskæftigelse skal stile mod et ensartet budgetunderskud.
In terms of our previous discussions it is clear that the US or Japanese dependence on policies in each individual Community country is not high enough to induce a cooperative effort.
Ud fra et langsigtet mål om overførsel ar midler fra højindkomst­ til lavindkomstlande, bør højind­komstlandene stile mod budgetoverskud, hvilket ville komme til udtryk ved større overskud på de løbende poster.
The US refusal to enter into a coordination process, as recently articulated by M. Feldstein (1983), can therefore be understood as a perfectly rational attitude.
Derved skabes harmoni mellem de langsigtede konvergens­mål og de mere kortsigtede konjunkturmål.
This refusal is further justified by the difficulty of dealing with several major European countries, instead of dealing with the Community, and their conflicting policy aims and assessments.
Med et flydende kursforhold mellem dollaren og ECU'en er det på længere sigt forholdet mellem inflationstendenserne i EF og USA, der vil være afgørende, således at valg ar inflationsmål for EF implicit indebærer en dollarpolitik. På kortere sigt kan udsving i købekraftspariteterne i ECU/ dollar­førholdet accepteres, eller de kan korrigeres ved sam­ordnet intervention.
Hence, a precondition for effective transatlantic policy coordination is for the Community to act as a bloc, i.e. to achieve policy coordination first in the Community.
Fordelene ved at styrke EMS gennem en sådan politisk samordning er både iøjnefaldende og almindeligt anerkendte, og man kan derfor undre sig over, at det endnu ikke er sket2).
This would reduce the number of players in the policy game, and achieve the necessary degree of interdependence for making coordination feasible of potential mutual benefit.
Det er vanskeligt at gå i nærmere enkeltheder med den nøjagtige dosering af finanspolitikken, fordi der er for mange usikkerhedsmomenter i den økonomiske struktur til, at der kan optilles klare og enkle formler for forholdet mellem dels finanspolitiske variabler på den ene side og BNP­vækst og prisinflation på den anden, og det er derfor også vanskeligt at give brugbare og praktiske retningslinjer for samordning af finanspolitikken ').
Timing and calibration of such a coordinated European monetary policy response would doubtlessly be difficult, but at least the possibility exists for the Community to 'uncouple' itself to some extent from US policy choices. Of course, if the United States reacted to the European response by reinforcing its present policy stances, an unstable game would emerge.
årsager, som illustrerer og udbygger de teoretiske be­tragtninger i kapitel 4.
This possibility is. however, highly unlikely because the United States would also benefit from the European response.
EMS udgør et sæt faste regler, der dog giver et betydeligt politisk spillerum. I betragtning ar formålet med EMS er det naturligvis pengepolitikken, der står i centrum for samordningen, og de institutioner, der er etableret med henblik herpå, er faktisk ret avancerede (regler for interven­tion og de fornødne justeringsprocedurer). Som følge heraf er man allerede nået langt med den eksplicitte samordning.
The alternative to European uncoupling would be to convince the United States to change its policy mix so as to attenuate the increase in interest rates and the appreciation of the dollar.
I dag kan intet europæisk land fastlægge sin egen politiske kurs uden at tage hensyn til sine vigtigste partnere. Dette kan siges at være en form for tvungen (som følge af afhængig­
If the United States adopted a more expansionary monetary policy and a lower budget deficit, matched by qualitatively
En hurtig nedbringelse ar inflationsraterne vil sandsynligvis forbigående føre til en tilbagegang i beskæf­tigelsen, men på længere sigt (og det er den relevante tidsho­risont, når der er tale om konvergens på inflationsområdet) vil de fleste regeringer sikkert acceptere, at Phillips­kurven praktisk taget er lodret.
For concreteness one may consider the current policies in the United States: restrictive monetary policy, and expansionary fiscal policy.
Desuden er højere inflationsrater ofte forbundet med større udsving i inflationsraterne, hvilket almindeligvis opfattes som en hindring for vækst. Manglende
The lessons to be drawn from the example of the current situation are of general interest for the question whether the Community can pursue macroeconomic policies out of line with US policies.
2) I tillægget anføres en række tal, der åbner mulighed for en vurdering af de hidtidige resultater.
For a detailed discussion see De Grauwe and Fratianni (1983).
Grundlæggende problemstillinger behov for en mere ensartet vækst i pengemængden (et mel­lemliggende mål), og dette kunne være et nyttigt mål for samordningen — enten direkte eller indirekte gennem valu­tapolitikken.
Convergence and coordination of macroeconomic policies framing and disciplining managed floating in such a way that, by complying with a certain number of simple rules, careful and judgemental consideration of the interest of the partners on a case-by-case basis becomes superfluous.
vilje til at nedbringe inflationsraten kan i så fald kun ret­førdiggøres med, at de kortsigtede omkostninger anslås at overstige de langsigtede gevinster.
World real interest rates might be lower, the dollar appreciation would be less (less overshooting) and the stimulation of world demand would be at least as high.1 There are therefore potential benefits from such a coordinated action for both countries.
Men den kendsgerning, at regeringerne ikke længere kan gøre sig håb om en varig og positiv »trade­οΓΓ« mellem inflation og beskæftigelse, burde gøre det lettere for dem at acceptere lavere inflations­mål og dermed det lettere at enes om en samordning.
Whether the United States and the Community will be able to agree on the analysis, and whether internal constraints allow for enough flexibility so as to make possible a coordinated approach, appropriately timed and calibrated, are questions to which one is not easily tempted to give an affirmative answer.
(ii) Det er muligt, at fordele og ulemper ved samordningen vil blive ulige fordelt mellem de enkelte medlemsstater — dette afhænger ar det enkelte lands økonomiske struktur og udgangsposition.
This is industrial policy via Ordnungspolitik'. Beyond that, discretionary industrial policy is either national, in some cases complemented by intergovernmental cooperation, or is Community policy.
For at bryde med de indgroede vaner må de, lande hvor inflationen traditionelt har været høj, måske i første omgang betale en højere pris for denne samordning, men gevinsten kan også blive større på længere sigt.
In some cases the first approach is preferable, in others the second.
Det antages ofte, at regionale indkomstforskelle udgør en hin­dring for samordningen, men dette er ikke nødvendigvis tilføldet, forudsat at regionale forskelle med hensyn til pro­duktivitetsniveauet også kommer til udtryk i lønforskelle.
When the perceived benefits of the policy are undisputed at the Community level, but when in a complex environment the distribution of future costs and benefits for member countries are difficult to estimate, a Community policy would be particularly desirable.
(v) Tilbage står problemet med, hvordan man skal sikre, at den fælles politik gennemføres på nationalt plan. Ar den teoretiske model i kapitel 4 fremgår, at det kræver en vis form for styring at gennemføre en samordnet politik.
In many instances, the Community would therefore benefit from a transfer of policy competence from the national to the Community level.·' This does not mean that nations have to give up their control or influence over the area of competence surrendered, but they have to exercise their control at a different level, that is within the European institutions.
De begrebsmæssige og empiriske vanskeligheder, der er forbun­det med at definere og måle finans­ eller pengepolitik i medlemsstaterne med alle deres indbyrdes institutionelle og strukturelle forskelle udgør en hindring for samordning.
This transfer does not imply either that control is a zero-sum game with gains at one level corresponding to losses at another.
Der anvendes feks. forskellige pengepolitiske instrumenter, og de finansielle markeder har særlige institutionelle kendetegn i hvert enkelt medlemsland.
The very purpose of the Community is to create mechanisms of action and control, which at present escape individual nations because of the increasing interdependence of the European economies.
Det vil derfor ikke være let at fa fastlagt en samordnet pengepolitik, ligesom manglende opfyldelse af det fastlagte inflationsmål heller ikke altid kan tilskrives en arvigelse fra den fastlagte kurs.
What differentiates an institutional approach from cooperation is its more permanent character, defined by the rules on which it is based, allowing decisions to be taken by majority rather than by unanimity.
En kompromisløsning, der går ud på, at lande med høj inflation nedbringer deres inflations­rate og lande med lav inflation øger deres inflationsrate, har den fordel, at der skabes symmetri (hvert land foretager tilpasning).
But the role of the Commission is to pursue overall objectives at the EC level. It can be argued that, as in a federal State, there exist optimal levels for policy-making, some remaining at the national level, others being transferred to the Community level.
Ulempen er, at inflationsraten så bliver vilkårlig: når det på længere sigt anses for at være gunstigst ikke at have inflation, bør der skabes konvergens om den lavest mulige inflationsrate.
The question is which policies ought to be transferred and the general answer is those where coordination is important but difficult to achieve.
Som nævnt under pkt. 6.2, er der ikke noget øjeblikkeligt behov for en samordning ar finanspolitikken, hvis pengepoli­tikken samordnes med det formål at skabe konvergens mel­lem inflationsraterne. Det er derfor hverken nødvendigt eller onskeligt (og måske heller ikke engang muligt) at foretage principiel samordning ar budgetudgifterne eller de kortsig­tede udsving i underskuddet på de offentlige finanser.
In some areas, coordination may become extremely difficult for reasons of diverging national interests, information processing, or purely procedural reasons.
Ud­sættes medlemsstaterne for samme konjunkturpåvirkninger (i kvalitativ henseende), har erfaringerne imidlertid vist, at det vil være en fordel at samordne finanspolitikken, hvad enten den er ekspansiv eller kontraktiv.
This can be done in essentially two ways: either by establishing rules (the 'constitutional' approach), or by transferring discretionary power from national governments to the Commission (the 'supranational' or 'institutional' approach).
Forskellene mellem de forhold, der gør sig gældende i de enkelte lande, kan imidlertid retførdiggøre, at dette overlades til de nationale myn­digheder. F.eks. vil små EF­lande måske — hvilket også har været tilfældet — finde det lettest at nå målet om inflations­konvergens ved at knytte deres valuta til et stort lavinfla­tionsland.
Rules are always required independently of whether decisions are taken in the market place, or by governments, or by inter-government bodies.
I større lande vil dette ikke altid være den fore­trukne metode, fordi disse lande har lettere ved at kontrollere den indenlandske pengebase end små lande.
Discretionary power can how ever lead to conflict and eventually to a breakdown of rules and the willingness for international cooperation if it is
De foretrækker måske at løse inflationsproblemerne ved at kontrollere un­derskuddet i den offentlige sektor eller kreditgivningen til den private sektor eller begge dele, hvorved der lægges en dæmper på den nominelle BNP­udvikling.
For example, it is widely agreed that neither perfectly fixed nor perfectly floating rates inside or outside the EMS are viable solutions.
Nogle lande bliver måske nødt til at iværksætte en indkomstpolitik for at dæmpe de realøkonomiske virkninger aren strammere pen­gepolitik.
Unfortunately, these two extremes happen to be the only simple and unambiguous rules.
Som følge ar disse institutionelle og strukturelle forskelle vil det nok ikke være klogt at satse på en ensartet samordning ar alle mulige instrumenter.
What lies between them is an interplay between private market participants and public institutions.
I dette tilfælde bor samordningen nok snarere bestå i at opnå godkendelse af forskellige politiske helhedsløsninger, der alle har til formål at skabe konvergens omkring det erklærede inflationsmål.
The USD-ECU rate is man aged, that is interventions and other actions aimed at in fluencing this exchange rate arc taken in a discretionary way; but in an interdependent world, floating must be man aged jointly by the European countries (ideally together with the United States).
Uanset hvordan man går frem, er der dog på længere sigt
There is no practical possibility of
Hverken finans­ eller pengepolitikken virker kun på efter­spørgslen, de indvirker også på udbudet.
Concrete examples can easily be found.
Udbudet kan hovedsagelig påvirkes gennem pengepolitikken (renten), skattepolitikken, tilskudspolitikken, socialpolitikken, ind­komstpolitikken, industripolitikken og — mere generelt — gennem »Ordnungspolitik«, dvs. fastlæggelse ar »spillets reg­ler«.
One which has received much attention is Third World aid and development policy. At present duplication and lack of coherence between national and Community action are widespread.
Sidstnævnte område er velegnet for harmonisering, og samordning aT pengepolitikken er ligesom de nuværende muligheder for samordning ar indkomst­ og industripolitik­ken allerede blevet drøftet. Statsstøtte, der fordrejer konkur­rencen i EF, er forbudt i henhold til Rom­traktaten, og i de tilfølde, hvor Rom­traktaten tilsidesættes, vil en samord­ning sandsynligvis heller ikke føre til noget resultat. Der er dog stadigvæk behov før at sikre, at Rom­traktaten overhol­des, og hvis der skulle opstå et generelt ønske om midlertidig statsstøtte til specifikke produktionsfaktorer på et ad hoc­
A complete transfer of national development policies to the Communitv would facilitate the establishment of a more coherent and efficient policy framework.
Ønskelighed grundlag, burde der også foretages samordning på dette område. Tilbage er således kun socialpolitik, skatte- og argiftsstrukturer, der som før nævnt ikke er egnet til samordning, undtagen i de specielle tilfalde, hvor det kan være ønskeligt at samordne en permanent eller midlertidig ændring i specifikke skatteregler (f.eks. investeringsfradrag).
The aim of this paper is to examine the potential benefits of increased convergence of macroeconomic performance in the Community and the role to be played by coordination of economic policies.
Et system med flydende valutakurser gør ikke Fællesskabet immun over for virkningerne ar USA's penge- og finanspolitik, ligesom det i betragtning af EF's vægt heller ikke gør USA immun over for EF-landenes politik.
not exercised by institutions which receive a corresponding mandate from member countries. The more international relationships are governed by rules, the less is the need for intervention by institutions.
Dette kan helt konkret illustreres ved at se på den aktuelle politik i USA: kontraktiv pengepolitik og ekspansiv finanspolitik.
After all, an institution is an organizational arrangement for taking discretionary decisions.
Den lære, der kan drages af dette aktuelle eksempel, har generel betydning for, om Fællesskabet kan føre en makroøkonomisk politik, der afviger fra den amerikanske.
But. while judicious rules ease and smooth multicountry economic management, discretionary actions will always be required and so will properly mandated institutions.
Når der lægges så stor vægt på, at samordningen bør være koncentreret om nogle fa områder, skyldes det, at samordningsprocessen er forbundet med en lang række vanskeligheder.
If the view is shared that more discretionary power is required to manage the Community, then as a logical complement a strengthening of the Community institutions ought to be an acceptable goal.