natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen fremhævede, at der i kriseperioder måtte være en snæver forbindelse med ydelsen af statsstøtte og strukturomlægningsbestræbelser fra virksomhedens side, men afviste påstanden om, at der skal være et helt præcist, kvantitativt forhold mellem støttebeløbet og den produktionskapacitet, der nedlægges.
While emphasizing the close relationship that must exist in a period of crisis between the grant of aid and the restructuring effort made by the firm con­cerned, the Court rejected the applicant's contention that there must be a precise quantitative relationship between the amount of the aid and the pro­duction capacity to be eliminated.
Domstolens præjudicielle afgørelse i sag 311/843) er interessant, fordi Dom stolen her præciserede, at der er tale om misbrug af dominerende stilling i traktatens
The preliminary ruling given by the Court in Centre Belge d'Etudes de Marché — Telemarketing SA ν Compagnie Luxembourgeoise de Télédiffusion
Sag 267/832) vedrørte spørgsmålet om, hvorvidt en vandrende arbejdstagers ægtefælle, der ikke længere boede sammen med denne på grund af uoverensstem­melser, fortsat havde ret til ophold i det land, hvor den vandrende arbejdstager var beskæftiget.
In Diatta ν Land Berlin2the question arose whether the wife of a migrant worker, who by reason of marital discord was no longer living with her husband, had the right to remain in the country where the migrant worker was employed.
Hvad angår artikel 10 i forordningen af 15. oktober 19683) om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, ifølge hvilken medlemmer af en vandrende arbejdstagers familie har ret til at tage ophold hos arbejdstageren, udtalte Domstolen, at denne bestemmelse ikke kræver, at samtlige medlemmer af denne familie til stadighed bor hos den vandrende arbejdstager.
The Court noted that Article 10 of Regulation No 1612/68 of 15 October 1968 relating to freedom of movement for workers within the Community,3in providing that members of the migrant worker's family had the right to install themselves with him, did not require that any member of the family should cohabit permanently with the worker.
At Domstolen bragte det i EØF-traktatens artikel 7 indeholdte forbud mod en i nationalitet begrundet forskelsbehandling i anvendelse i denne sag, begrundede den med følgende: — selv om undervisningens tilrettelæggelse og undervisningspolitikken ikke som sådan henhører under Fællesskabets kompetence, er spørgsmålet om adgang til og deltagelse i undervisning og ansættelse i lærlingestillinger, særlig når det drejer sig om faglig uddannelse, ikke et anliggende, der falder uden for fællesskabsretten; — den i traktatens artikel 128 omhandlede fælles politik for faglig uddannelse er et uomgængeligt nødvendigt element i Fællesskabets virksomhed; — adgangen til faglig uddannelse kan fremme den frie bevægelighed for personer ved at give dem mulighed for at erhverve faglige kvalifikationer i den medlemsstat, hvor de påtænker at udøve deres erhvervsaktivitet, og ved at give dem lejlighed til at videreuddanne sig og udvikle deres særlige evner i den medlemsstat, hvor den faglige undervisning fører til den ønskede specialisering.
(iii) Access to vocational training was likely to promote free movement of persons, by enabling them to obtain a qualification in the Member State where they intended to work and by enabling them to complete their training and develop their particular talents in the Member State whose vocational training programmes included the special subject desired.
I sagerne 249/83 og 122/84, hvori der blev afsagt dom den 27. marts2), udtalte Domstolen, at den ved en belgisk lov af 7. august 1974 indførte ret til et »eksistensminimum« ikke kunne henføres under en af de sociale sikringsydelser, der er
In Hoeckx ν OCMW Kalmthout and Scrivener ν CPAS Chastre1the Court held that the 'minimum means of subsistence' established by the Belgian Act of 7 August 1974 cannot be classified under any of the branches of social security listed in Article 4 of Regulation No 1408/71 of 14 July 1971,2but does constitute a 'social advantage' within the meaning of Regulation No 1612/68 of 15 October 1968 relating to freedom of movement for workers within the Community.3
Den ydelse, der var tale om i dette tilfælde, må derfor på grundlag af forbudet mod forskelsbehandling af arbejdstagere af forskellig nationalitet ydes til de i Belgien bosatte EF-statsborgere på samme vilkår som dem, der gælder for belgiske statsborgere.
The benefit in question must therefore, if the rule of non­discrimination between workers of different nationalities is not to be infringed, be granted to Community nationals established in Belgium on the same conditions as it is to Belgian nationals.
Navnlig kan ydelsen i relation til ikke-belgiske statsborgere ikke gøres betinget af, at den pågældende udlænding faktisk har haft bopæl i Belgien i mindst 5 år, når et sådant krav ikke stilles over for belgiske statsborgere.
In particular it cannot, in the case of non­Belgian nationals, be made conditional on the claimant's having resided in Belgium for at least five years if no such condition is imposed on Belgian nationals.
I sagen Deak/Office national de l'emploi3) gjorde en ungarsk søn af en italiensk arbejdstager, der var bosiddende i Belgien, krav på at få udbetalt den ungdomsarbejdsløshedsydelse, som i Belgien udbetales til personer uden beskæftigelse, der venter på at kunne påbegynde deres videregående uddannelse.
In Deak ν Office National de l'Emploi1the Hungarian son of an Italian resident in Belgium claimed the benefit payable in Belgium to young workers unable to find employment after completing their studies.
Som svar på et præjudicielt spørgsmål fra en belgisk domstol udtalte Domstolen, at disse ydelser var »sociale fordele«, jf. artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning af 15. oktober 1968 (1612/68)4) om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, og at de derfor skal udbetales til arbejdstagere, der er statsborgere i en af Fællesskabets medlemsstater, på samme grundlag som til de belgiske arbejdstagere. Statsborgere fra tredjelande kan dog ikke påberåbe sig Rådets forordning 1408/71 ') om samordning af de nationale socialsikringsordninger i Fællesskabet.
On a reference from a Belgian court, the Court of Justice held that such benefits constituted a 'social advantage' as referred to in Article 7(2) of Regulation No 1612/68 of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community,2and therefore had to be granted to the dependent children of a worker who is a national of a Member State in the same way as to nationals; but nationals of non­member countries could not found such a claim on Regulation No 1408/ 71 on the application of social security schemes to employed persons and their families moving within the Community.3
I sag 137/845) skulle Domstolen tage stilling til, om en vandrende arbejdstager med luxembourgsk statsborgerskab og bopæl i Belgien i en tysksproget kommune kunne kræve, at en straffesag, der blev ført mod ham ved domstolen i Verviers, skulle foregå på tysk.
In Ministère Public ν Mutsch4the question was put to the Court whether a migrant worker of Luxembourg nationality residing in a German­speaking municipality in Belgium was entitled to require that criminal proceed­ings instituted against him before the Tribunal Correctionnel (Criminal Court) of Verviers should take place in German.
Ifølge en belgisk lov fra juni 1935 har tiltalte med belgisk statsborgerskab og bopæl i en tysksproget kommune inden for tribunal correctionnel de Verviers' retskreds adgang hertil.
Under a Belgian law of 1935 proceed­ings in German may be required by accused persons of Belgian nationality residing in a German­speaking municipality within the jurisdiction of the Verviers court.
Domstolen statuerede, at princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed indebærer, at en arbejdstager med statsborgerskab i én medlemsstat, men bopæl i en anden, har ret til at kræve, at en straffesag indledt mod ham foregår på et andet sprog end det processprog, der anvendes ved den pågældende domstol, hvis indenlandske arbejdstagere under samme vilkår har denne ret.
The Court ruled that the principle of free movement of workers required that a worker who is a national of one Member State and habitually resides in another Member State be entitled to require that criminal proceedings against him take place in a language other than the language normally used in proceed­ings before a court which tries him if workers who are nationals of the host Member State have that right in the same circumstances.
2) EFTL 227 af 19.10.1968.
Case 137/84.
Domstolen fandt, at muligheden for at benytte sit eget sprog i en retssag i det land, hvor den pågældende har bopæl, på samme vilkår som indenlandske arbejdstagere, yder et effektivt bidrag til at integrere den vandrende arbejdstager og dennes familie i værtslandet og dermed til at virkeliggøre målet om arbejdskraftens frie bevægelighed.
COMMUNITY LAW under the same conditions as national workers constituted an important contri­bution to the integration of migrant workers and their families in the society of the host country, and hence to the attainment of the objective of the free movement of workers.
Denne mulighed må anses at have hjemmel i artikel 7, stk. 2, i forordningen af 15. oktober 1968 (1612/68) om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet1).
That right therefore fell within the scope of Article 7(2) of Regulation No 1612/68 on freedom of movement for workers within the Community.J
Ved en dom afsagt den 28. marts i sag 275/832) nåede Domstolen til den konklusion, at nationale bestemmelser om, at der skal tilbageholdes bidrag i de lovmæssige alderspensioner og efterladtepensioner, var i strid med fællesskabsretten (artikel 33 i forordningen af 14. juli 1971 (1408/71)3) om sociale sikringsordninger for vandrende arbejdstagere), når sådanne pensioner ydes til EF-borgere, for hvilke 'sygedagpenge og barselsgodtgørelser — som følge af, at de pågældende har taget bopæl i en anden medlemsstat — ikke skal afholdes af den institution i den første medlemsstat, der ellers udbetaler sådanne ydelser, og hvem provenuet af ovennævnte tilbageholdelser tilfalder.
In Commission ν Belgium2national rules requiring the deduction of contributions from statutory old­age, retirement, service­related and survivors' pensions were held contrary to Community law (Article 33 of Regulation No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes for migrant workers3) when these pensions were paid to Community nationals who, because they resided in another Member State, were not entitled to sickness or maternity benefits from the institution of the Member State making the deductions, and the benefit of the deductions was paid to that institution.
tage stilling til, hvorvidt artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv af 14. februar 1977s) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdsta gernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter6), også finder anvendelse i de tilfælde, hvor den, der afhænder virksom heden, er erklæret konkurs eller har opnået betalingshenstand.
Bedrijfsvereniging voor de Metaalindustrie en de Electrotechnische Industrie, FNV ν the Nether­lands State and Botzen ν Rotterdamsche Droogdok Maatschappij,4the Court was called upon to rule on the question whether the scope of Article 1(1) of Council Directive 77/187/EEC of 14 February 1977 on the safeguarding of employees' rights in the event of transfer of undertakings, businesses or parts of businesses5extended to a situation in which the transfer of an undertaking was adjudged insolvent or was granted judicial leave to suspend payment of debts ('surséance van betaling').
Domstolen fastslog, at denne bestemmelse ikke fandt anvendelse på overdragelse af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter i de tilfælde, hvor overdrageren var erklæret konkurs, 'da den pågældende virksomhed eller bedrift i så fald udgør en del af konkursboet.
The Court ruled that the provision did not apply to the transfer of an undertaking, business or part of a business where the transferor had been adjudged insolvent and the undertaking or business in question formed part of the assets of the insolvent transferor, although the Member States were at liberty to apply the principles of the directive to such a transfer on their own initiative.
6) Ifølge denne bestemmelse finder direktivet anvendelse pá overførelser af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter til en anden indehaver, når denne er et resultat af en »aftale eller fusion«.
Under Arride 1(1) the Directive applies to 'the transfer of an undertaking, business or part of a business to another employer as a result of a legal transfer or merger'.
— direktivets artikel 3, stk. 1, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke finder anvendelse på overgangen af de personers rettigheder og forpligtelser, der på overførselstidspunktet var beskæftiget som lønmodtagere i den pågældende virksomhed, men som efter eget ønske ikke fortsætter med at være beskæftiget hos erhververen;
(ii) Article 3(1) of the Directive had to be construed as not covering the transfer of the rights and obligations of persons who were employed by the transferor at the date of the transfer, but who, by their own decision, did not continue to work as employees of the transferee.
— der i dette direktiv ved udtrykket »arbejdstager« forstås enhver person, der i den pågældende medlemsstat i sin egenskab af arbejdstager er beskyttet af den nationale arbejdsretlige lovgivning.
(iii) The expression 'employee' within the meaning of the Directive had to be interpreted as covering any person who, in the Member State concerned, was protected as an employee under national labour law.
I sag 282/833), hvori der blev afsagt dom den 12. februar, fastslog Domstolen, at en ophævelse af ansættelsesforholdet fra arbejdstagernes side i anledning af, at arbejdsgiveren havde anmeldt betalingsstandsning, ikke kunne sidestilles med en af arbejdsgiveren foretaget afskedigelse i den betydning, der er omhandlet i Rådets direktiv af 17. februar 19754) om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser. Domstolen udtalte, at dette direktiv kun fandt anvendelse, når arbejdsgiveren faktisk har påtænkt at foretage kollektive afskedigelser eller har udarbejdet en plan om kollektive afskedigelser.
Nielsen & Son, Maskinfabrik the Court ruled that the termination by workers of their contract of employment following an announcement by the employer that he was suspending payment of his debts could not be treated as dismissal by the employer for the purposes of Council Directive 75/129/EEC of 17 February 1975 on collective redundancies.4The Directive applied only where the employer had in fact contemplated collective redundancies or had drawn up a plan for collective redundancies. In Commission ν Belgium5
) statuerede Domstolen, at den belgiske lovgivning i sin nuværende udformning ikke fuldt ud opfylder de krav, der er fastsat i direktiv af 17. februar 19753). For det første sikres arbejdstagerne ikke en tilstrækkelig retlig beskyttelse, således som forudset i direktivet, når afskedigelsen sker som følge af virksomhedslukning, hvor de nationale særbestemmelser finder anvendelse.
Belgian legislation did not fully meet the requirements of Directive 75/129/ EEC.4First, the protection of workers envisaged by the Directive was not guaranteed with a sufficient degree of legal certainty when redundancies were the consequence of the closure of an undertaking, such closures remaining subject to specific national rules.
I en anden sag vedrørende virksomheden Gaston Schul1) udtalte Domstolen sig om beregningen af den merværdiafgift, der skal betales af en ikke-afgiftspligtig person, når denne indfører en brugt vare, for hvilken der allerede er betalt merværdiagift i udførselslandet.
In a second case involving the firm Gaston Schul,1the Court clarified the method of calculating the VAT payable on the import by a private person of a second­hand article which has already been taxed in the country of export.
Denne dom supplerer den dom fra 1982 (Gaston Schul I)2), hvorved Domstolen fastsatte visse regler for fortolkning af EØF-traktatens artikel 95 med henblik på at håndhæve neutralitetsprincippet ved beskatning af brugte varer, der er indkøbt hos en privat person.
This judgment supplements the judgment delivered in 1982 in the first Gaston Schul case,2in which the Court laid down certain rules for the interpretation of Article 95 in order to ensure the neutrality of the taxation of second­hand articles bought from private persons.
I sag 168/843), der vedrørte begrebet »fast forretningssted« i sjette momsdirektiv4), statuerede Domstolen, at for så vidt angår spilleautomater installeret om bord på en færge, kan en erhvervsmæssig virksomhed kun betragtes som fast forretningssted i den i sjette momsdirektiv omhandlede forstand, såfremt forretningsstedets grundlag er en varig samvirken af menneskelige og tekniske ressourcer, som er nødvendige for at kunne præstere de pågældende tjenesteydelser, og såfremt tjenesteydelserne ikke mere formålstjenligt kan henføres til hjemstedet for tjenesteyderens økonomiske virksomhed.
In Berkholz ν Finanzamt concerning the concept of 'fixed establishment' for purposes of the sixth VAT Directive,4the Court had to rule on a case of gambling machines on board a ferry boat; it held that an establishment qualified as a fixed establishment within the meaning of the Directive only if it required a permanent combination of human and technical resources necessary for the provision of the services in question and if it was impractical to connect those services with the place where the supplier had established his business.
I sag 249/845) statuerede Domstolen, at en medlemsstat i henhold til gældende EF-ret ikke må opkræve moms ved indførsel af en bil købt i en anden medlemsstat, for hvilken der er betalt moms i sidst nævnte medlemsstat, og som er indregistreret dér, når brugeren af det pågældende køretøj er statsborger i og har bopæl i denne anden medlemsstat, men følger en uddannelse i den førstnævnte medlemsstat, hvor han for hele sit studiums varighed er tilmeldt registret over udlændinge.
In Ministère Public v Profant5the Court held that the rules of Com­munity law prevent the levying by a Member State of VAT on the importation of a motor vehicle purchased in another Member State, where VAT was paid and the vehicle is registered, when the vehicle is used by a national of the second Member State resident in that State but studying in the first Member State, where for the period of his studies his name is entered in the aliens' register.
I sag 116/843) bekræftede og uddybede Domstolen sin hidtidige retspraksis, hvad angår medlemsstaternes fastsættelse af maskimumavancen for detailhandel med landbrugsprodukter, der er et væsentligt led i nationale priskontrolordninger.
In Criminal proceedings against Roelstraete1the Court confirmed and clarified its previous findings on the fixing by the Member States of a maximum profit margin to be charged by retailers selling agricultural products to the consumer; such a margin formed a major factor in a national price control scheme.
2) Dom af 30.1.1985 (Kommissionen/kongeriget Danmark, sag 143/83). 3) Dom af 5.6.1985 (Procédure générale/Koelstraete, sag 116/84).
In Bozzetti ν Invernizzi and Ministero del Tesoro2the Court confirmed the validity of the milk co-responsibility levy introduced by Council Regulation
I sag 207/843) foretog Domstolen en præcisering af, hvor grænsen mellem EF's og medlemsstaternes respektive kompetence i fiskerispørgsmål skal trækkes.
In De Boer ν Produktschap voor Vis en Visprodukten1the Court clarified the demarcation between the powers of the Community and the powers of the Member States with regard to fisheries.
Forordningen overlader det til medlemsstaterne »i overensstemmelse med de gældende fællesskabsbestemmelser at fastsætte de nærmere betingelser for udnyttelsen af de kvoter, de har fået tildelt«.
The Regulation left it to Member States to determine, 'in accordance with the applicable Community provisions, the detailed rules for the utilization of the quotas allocated to them.'
Produktschap, der i Nederlandene har ansvaret for forvaltningen af den nederlandske kvote, har vedtaget, at Nederlandenes sildekvote skal forbeholdes maatjes-fangsten. Dette er sket ved, at sildefiskeriet er blevet forbeholdt de skibe, der har udstyr til saltning og rensning af fangsten om bord, idet fangsten enten skal renses og saltes eller nedfryses om bord.
The 'Produkt­schap' (Fish and Fish Products Board), which was responsible for managing the quota in the Netherlands, had reserved the Netherlands' entire herring quota for 'maatjes' by ruling that only vessels which were equipped for salting and gutting herring on board could engage in herring fishing and that any herring caught had to be either gutted and salted or deep-frozen on board the vessel.
I den sag, der blev rejst i Nederlandene, stillede den nederlandske domstol EF-Domstolen følgende spørgsmål: »Er fællesskabsretten til hinder for en national administrativ ordning — vedrørende den (begrænsede) nationale kvote som i den foreliggende sag — der udelukker
In a dispute which arose in the Netherlands the Dutch court asked the Court of Justice the following question: 'Does Community law... prohibit national rules... administering a limited quota like the quota involved in this case, when those rules have the effect of preventing herring caught in the sectors of the North Sea to which the quota relates from being marketed... in the form of ungutted and heavily salted herring, even if such herring itself satisfies the national and Community provisions in force?'
369 markedsføring af sild, som er fisket i de dele af Nordsøen, kvoten et tildelt for, og som ikke er renset og nedsaltet, selv om denne sild opfylder de gældende EF­ og nationale bestemmelser?«
369 with duties of a public nature, whereby only fishermen whose vessels are equipped for salting and gutting herring on board may receive a licence to fish for herring.
Domstolen udtalte først og fremmest, at EF­retten ikke er til hinder for en ordning vedtaget af et organ henhørende under en erhvervsorganisation i en medlemsstat og tillagt en form for offentlig myndighed, som går ud på, at kun de fiskere, hvis skibe er udstyret med anlæg til saltning og rensning om bord af sildefangsten, kan få tilladelse til at fange sild.
However, rules laid down by a public body to the effect that herring caught as part of the national quota had to be gutted and salted or deep-frozen on board the fishing vessel had nothing to do with the protection and conservation of fishery resources or with their balanced exploitation, aims which were set out in Article 1 of Regulation No 170/83, ' but were to be viewed as requirements in connection with the marketing of the product concerned.
Hvad angår en ordning vedtaget af et offenligretligt organ, der går ud på, at den sild, der fiskes inden for rammerne af den kvote, medlemsstaterne har fået tildelt, enten skal renses og saltes om bord på skibet eller skal nedfryses dér, udtalte Domstolen dog også, at sådanne bestemmelser ikke er knyttet til målet om beskyt­telse, bevaring og udnyttelse af fiskebestanden som nævnt i artikel 1 i forordningen af 25. januar 1983 ■), men må betragtes som bestemmelser vedrørende markedsførin­gen af den pågældende vare.
Unlike the Community provisions governing access to fishing quotas, which left certain powers to the national authorities, the Community rules on pro­duction and marketing left no powers to those authorities to require fishermen established in their territory to comply with rules concerning the preparation and processing of fishery products.