natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I de to sager vedrørende GATT har Domstolen efter at have anført, at man »måtte tage hensyn til såvel ånden i som den økonomiske baggrund for og ordlyden af den alminde­lige aftale« slået sig til tåls med en almen fortolkning af aftalen og er kommet til det re­sultat, at den pågældende artikel »i denne sammenhæng« ikke var egnet til at påberåbes af borgerne for domstolene.
It nevertheless showed that the only acceptable way of answering the question put was by interpretation of the agreement.
Ο Dom af 12.12.1972, forenede sager 21­24/72, International Fruit og dom af 24.10.1973, sag 9/73, Schlüter, jf. ovenfor.
Judgment of 30.4.1974, Case 181/73, Haegeman, previously mentioned. Judgment of 24.10.1973, Case 9/73, Schlüter, previously mentioned (paragraph 28).
Domstolen har henvist til præmisserne i sin afgørelse i International Fruit­sagen i sine domme af 16. marts 1983, forenede sager 266, 267­269/81.
Similarly in the previously-mentioned judgment given in International Fruit case: 'In order that the incompatibility of a Community instrument with a provision of international law shall affect the validity of that instrument, the Community must first be bound by the said provision.
SIOT, SPI, SAMIJf. ovenfor.
The same applied in the Kupferberg case (Case 104/81,26.10.1982, [ 1982] ECR 2364).
(2) Dom af 5.2.1976, sag 87/75, Bresciani, jf. ovenfor.
Brescia n /case, previously mentioned, paragraph 16. PICJSeriesB,Nol5,p. 17.
svarende virkning som told i forhold til de associerede lande, »var tilstrækkelig tydelig og ikke indeholdt noget underforstået eller udtrykkeligt forbehold fra Fællesskabets side, der var egnet til at skabe ret for borgerne til at påberåbe sig den ved domstolene«.
Far from confining themselves to trying to establish what the parties intended, the courts ­ which increasingly recognize the existence of provisions which can be invoked ­ mostly prefer to base themselves on an objective interpretation which mainly analyses the general characteristics of the treaty and the individual characteristics of the provi­sion in question.'
I Pabst-sagen fandt Domstolen på samme måde efter en hurtig fremstilling af sammen hængen, at artikel 53, stk. 1 »indeholdt en klar og tydelig pligt, hvis udførelse eller retsvirkninger ikke afhænger af nogen yderligere retsakt«.
Before considering the solutions adopted by the Community in the matter, it has to be stated that the question of the invocability of a treaty provision is not to be confused with that of the application of a monist or a dualist system.
Afgørelsen i Kupferberg-sagen ligger på linje med de to foregående, idet Domstolen lægger vægt på både aftalens og den pågældende bestemmelses karakteristiske træk.
In monist States, the courts do not accept the presumption that the provisions of inter­national agreements can be invoked but decide case by case.
Afgørelsen er dog mere kompliceret efter en nærmere undersøgelse, idet den omfatter tre stadier, og ikke som hidtil kun to.
This is clearly the position with the French courts, for example.
Det første stadium består i en undersøgelse af aftalen som helhed med henblik på at fastslå, at hverken dens beskaffenhed, eller dens økonomiske baggrund kan være til hinder for, at en erhvervsdrivende påberåber sig en af dens bestemmelser for en domstol in den for Fællesskabet«.
In dualist States, while it is true that an international agreement can never be deemed to be a source of rights and obligations and cannot therefore be 'invoked' before the courts, the existence of an internal provision which transforms or introduces the agreements does not have the indirect effect of entitling individuals to invoke all the provisions of the agreement.
Efter denne fortolkning er den i bestemmelsen indeholdte pligt »ubetinget og tilstrækkelig klar« til at kunne påberåbes af borgerne.
It is on this condition only that legal rules binding on citizens can be created'.2
Ved afgørelsen i Kupferberg-sagen indføres der ikke blot en mere forfinet fortolkningsmetode ved Domstolen.
In other words, dualism does not eliminate the need to interpret an agreement in order to determine whether it contains provisions which may be 'invoked'.
Ved afgørelsen har denne også haft mulighed for at tage stilling til synspunkter, der var fremsat af adskillige medlemsstater, Kommissionen og general advokaten i Polydor-sagen, og som alle gik ud på at Domstolen burde være særdeles for sigtig med at give borgerne ret til at påberåbe sig bestemmelser i en international aftale (')·
The interpreta­tion may of course be given by the authority which has to adopt the introducing order; but this interpretation may be reviewed by the courts, under the German system at least.
Kommissionen gjorde i forsigtige og nuancerede vendinger gældende, at artikel 21, stk. I i EØF-aftalen med Portugal måtte kunne påberåbes til fordel for en fortokning af denne artikel, som ville give den en mindre rækkevidde end EØFT artikel 95. stk. 1. Kommissionen gjorde derimod gældende, at artikel 21, stk. 1 ikke kunne påberåbes, dersom Domstolen til lagde den samme rækkevidde som artikel 95. stk. 1. Kommissionen gjorde med andre ord anerkendelse af, at bestemmelsen kunne påberåbes, afhængig af en fortolkning af selve bestemmelsens indhold.
Conversely, the ruling handed down by the Swiss Federal Court on 13.10.1972, Banque de Crédit interna­tional versus Conseil d'État of Geneva Canton {Cahier de droit européen, 1974, 181) can be quoted asan ex­ample of a judgment giving detailed grounds for a direct right to invoke an agreement.
- Det er ikke hensigtsmæssigt og formentlig uklogt så at sige automatisk på internatio nale aftaler, der er afsluttet af Fællesskabet, at overføre de kriterier, der har gjort det muligt for Domstolen at bestemme, at visse bestemmelser i Traktaterne om Fælles skabernes Oprettelse og den afledte ret er umiddelbart anvendelige.
Chronologically, the Court first handed down two decisions on the subject, both con cerning the GATT.'
- Domstolens beføjelse til at fortolke Fællesskabets internationale aftaler kan tænkes at have indflydelse på den institutionelle ligevægt inden for Fællesskabet, hvis den fører til, at en kompetence, der indehaves af parterne i aftalen, overføres til Domstolen.
The Court next ruled on the right to invoke the provisions of the Yaoundé Convention.2 tion.2
- Når Domstolen tager stilling til spørgsmålet, om en aftale kan påberåbes direkte, bør den være opmærksom på gensidighedsproblemet og spørgsmålet, om dette, at aftalen kan påberåbes inden for Fællesskabet, ikke medfører risiko for at stille dette ringere over for parter, der ikke selv anerkender borgernes ret til at påberåbe sig internationale aftaler (').
More recently, the Court had to consider almost at the same time - in all cases by way of preliminary question - whether it was possible to invoke directly Articles 14 and 23 of the agreement between the EEC and Portugal;3 Article 53(1) of the agreement of association between the EEC and Greece;4 Article 21(1) of the agreement between the EEC and Portugal.5
Domstolen tog ikke udtrykkeligt stilling til det første punkt.
In the Polydor case, the Court did not deem it necessary to answer the question regarding direct invocability.
Man kan dog udlede af dens afgørelse-som iøvrigt også af dens tidligere afgørelser -at den ikke på nogen måde føler sig bundet afde kriterier, som den har anvendt, når den har fastslået den direkte anvendelighed af fællesskabsbestemmelser i egentlig forstand i forhold til borgerne (2).
It did so briefly in the Pabst case. Lastly, in the Kupferberg case, it went into very detailed arguments as it wished to state its decision as a principle.6
Domstolen tilkendegav dog tillige, at den respekterede parternes autonomi, idet den ud talte:
In the two cases concerning the GATT, the Court after having stated that 'the spirit, economy and terms of the General Agreement must all be taken into account' confined itself to an overall interpretation of the agreement to deduce that 'set in that context', the article in question was not such as to create for justiciable persons the right to in voke it in a court of law.
»De fællesskabsinstitutioner, som har kompetence til at forhandle og indgå en aftale med et tredjeland, kan i overensstemmelse med de folkeretlige principper frit aftale med dette, hvilke virkninger aftalens bestemmelser skal have i de kontraherende parters interne retsordener. Kun hvis dette spørgsmål ikke er reguleret i aftalen, tilkommer det
In the Bresciani case, the Court repeated the formulae used in earlier cases, but went on not only to interpret the convention as such but also to analyse the provision in ques-
(2) I Bresciani-sagen havde generaladvokat Trabucchi givet udtryk for samme indstilling (Sml. 1975, s. 149).
The Court referred to the grounds for its decision in the International Fruit case in its judgments of 16.3.1983, Cases 266, 267 to 269/81, SIO T, SPI, SAMI, previously mentioned.
de kompetente retsinstanser, og især Domstolen inden for rammerne af dens kompetence ifølge traktaten, at afgøre det på samme måde som ethvert andet fortolkningsspørgsmål vedrørende gennemførelsen af aftalen inden for Fællesskabet« (').
tion set in its 'context' and concluded that Article 2( 1 ) of the convention which required the Community to abolish taxes of equivalent effect in relation to the associated States 'was precise and not subject to any implicit or explicit reservations on the part of the Community and was therefore such as to create for justiciable persons the right to avail themselves of it before the courts'.
Endelig forkastede Domstolen kategorisk Kommissionens bemærkninger vedrørende det tredje punkt, som sandsynligvis var det vigtigste, idet den anførte følgende:
In the Pabst case, the Court, after briefly restating the context, similarly took the view that Article 53(1) of the agreement 'involved a clear and precise obligation, the execution and effects of which are not subordinate to the intervention of any subsequent in strument'.
»Ifølge folkerettens almindelige regler skal enhver traktat opfyldes af deltagerne i god tro.
The Kupferberg decision is in line with the two previous ones, because the Court took account of the characteristics of both the agreement and the relevant provision.
Til slut kan det fastslås, at der nu inden for Fællesskabets retsorden findes en teori om borgernes adgang til at påberåbe sig bestemmelser i internationale traktater, der er betydelig mere udviklet end den, man finder i mange staters retsorden.
The first stage was scrutiny of the agreement as a whole in order to determine that 'neither the nature nor the economy of the agreement (could) prevent an economic operator from invoking one of the provisions of the said agreement before a Community court'.
Denne teori gør naturligvis ikke op med enhver tvivl for borgernes vedkommende, idet der altid må foretages en fortolkning af selve bestemmelsernes ordlyd.
The second stage was to set the relevant provision in its context in order to determine its exact purpose and scope.
Teorien kan dog lægges til grund for væsentlige dele afde overvejelser, man må gøre sig.
The third stage was the interpretation of the provision.
Selv om praksis på dette område er meget begrænset, antages det, at en international af tale kan bortfalde som følge af en ugyldighedsgrund.
The Kupferberg decision went further than a refinement of the Court's method of in terpretation.
Ugyldighedsgrunde kan først og fremmest bestå i mangler ved en eller flere aftaleparters viljeserklæringer, nemlig at det organ, der har afgivet erklæringen, har været inkompetent, vildfarelse, bestikkelse og tvang.
In the Polydor case four of the five governments intervening, the Commission and the Advocate General concluded that the provisions in question could not be invoked.
Der kan ligeledes være tale om uforenelighed mellem en eller flere bestemmelser i aftalen og en overordnet folkeretlig norm (en norm inden for »jus cogens«).
In the Kupferberg case, the three intervening governments maintained that the agreement could not be in voked, as did the Advocate General.
Teorien om aftalers ugyldighed, der er særdeles nøje fastlagt ved Wienerkonventionen om traktatretten finder anvendelse på aftaler, i hvilke internationale organisationer er
The Commission, in more cautious and carefully-phrased terms, proposed that Article 21(1) of the EEC-Portugal agreement should be deemed invocable by virtue of a substantive interpretation of the said article whereby its scope would be less than that of Article 95(1) of the EEC Treaty.
Hvor der er tale om internationale organisationer, findes der dog et specielt, vanskeligt problem, der angår aftaler indgået af en organisation uden for rammerne af dens beføjelser. ser.
(i) It would be inopportune and probably imprudent to transfer almost automatically to international agreements concluded by the Community the criteria which enabled the Court to determine that the provisions of the Community Treaties and of law derived therefrom could be invoked.
Staterne har nemlig principielt fuld kompetence på området for internationale aftaler. Til gengæld er internationale organisationer undei lagt princippet om deres »særlige karakter«. rakter«.
(ii) The powers of the Court to interpret the Community's international agreements would be such as to affect the balance of the Community's institutions, in particular if the effect were to transfer to the Court powers held by the parties to the agree ment.
På dette punkt har folkeretskommissionen lagt sig fast på en gennemsnitsløsning - der allerede er lagt til grund for Wienerkonventionen om traktatretten for så vidt angår reglerne om et statsligt organs manglende kompetence til indgåelse af en traktat - idet det i forslaget fastsættes, at en international organisation ikke kan påberåbe sig, at dens samtykke til at indgå en aftale er blevet givet i strid med regler vedrørende beføjelse til at indgå aftaler, »medmindre denne overtrædelse var åbenbar og vedrørende en regel i dens interne retssystem af grundlæggende betydning« (').
(iii) In ruling on direct invocability of an agreement, the Court should take account of the problem of reciprocity and should consider whether recognition of invocability within the Community might not put the Community at a disadvantage as compared with partners who do not recognize such invocability.'
Det er imidlertid tilladt at antage, at der kan henvises til den i tilfælde af tvist.
The Court made no explicit ruling on the first point.
Selv om spørgsmålet hidtil aldrig har været rejst, er der ingen tvivl om, at De europæiske Fællesskaber i givet fald kan blive stillet over for problemet i forbindelse med en af tale, de har indgået uden for rammerne af deres beføjelser.
It can however be deduced from its manner of proceeding - and also from its earlier decisions - that it does not consider it self in any way bound by the criteria which it used to determine whether Community law in the strict sense could be invoked in respect of persons subject to it.2
Spørgsmålet er så meget væsentligere, som der i fællesskabsretten findes retsmidler, der kan bringes i anvendelse over for eventuelle krænkelser af reglerne om Fællesskabernes oprettelse, og altså enhver kompetenceoverskridelse.
Regarding the second argument - based on the fact that agreements are an integral part of the Community legal system - the Court formally restated its exclusive right of in terpretation because 'it could not be accepted that their effects within the Community should vary according to whether they are to be interpreted, in practice, by the Community institutions or by the Member States and, in the latter case, according to the at titude taken in law in each of the Member States in respect of the effects produced, within their internal order, by international agreements concluded by them'.3
Denne risiko er ganske vist ret begrænset, idet der ved EØF-traktaten er institueret en form for »forebyggende« kontrol ved bestemmelserne i artikel 228, stk. 2.
At the same time it declared its respect for the independence of the parties' wishes by stating:
Muligheden for at anvende denne procedure udelukker imidlertid på ingen måde efter følgende sanktioner i anledning af en aftale, der er indgået i strid med visse bestemmel ser i Traktaterne om Fællesskabernes Oprettelse.
The Advocate General, Mrs Rozès, was very specific on this point and argued that 'To recognize that a provision of this agreement is of direct effect without any guarantee that an individual can invoke that provision in Portugal on the same terms and conditons and with the same consequences in respect of legal protection would, because of the absence of reciprocity, ultimately be to the disadvantage of the Community, which was not the intention of the contracting parties so far as it can be determined (...)'.
I stk. 4 hedder det: »En overtrædelse er åbenbar, hvis den er eller ville være ob jektivt kendelig for enhver kontraherende stat eller organisation«. (2) I sin første afgørelse i medfør af denne bestemmelse (udtalelse 1/75, jf. ovenfor) har Domstolen fastslået, at
In the Bouhelier case, the Court rejected in clear terms the thesis that arguments applied to intra-Community relationships could be transposed to extra-Community relationships (11.10.1979, [1979] ECR 315).
»en aftales forenelighed med Traktatens bestemmelser må bedømmes på grundlag af samtlige Traktatens regler, dvs. såvel de regler, der fastsætter omfanget af Fællesskabets institutioners kompetence, som de materielle regler«.
In the Polydorcase in particular, the Court clearly stated (paragraphs 14, 15, 16, 17, 18), that the fact that the wording of provisions of the EEC Treaty was identical with that of a trade agreement concluded between the EEC and a nonmember country was not sufficient grounds for transposing to the interpretation of that agreement the elements and criteria used by the Court in respect of the EEC Treaty itself. Kupferbergjudgment: paragraph 14.
I sin udtalelse af 1975 har Domstolen i øvrigt omhyggeligt tilkendegivet, »at spørgsmålet om, hvorvidt en bestemt aftales indgåelse henhører under Fællesskabets kompetence, og om denne kompetence i givet fald er blevet udøvet i overensstemmelse med traktatens bestemmelser, principielt er et spørgsmål, der kan forelægges Domstolen enten direkte i medfør af traktatens artikel 169 eller artikel 173 eller præjudicielt«.
when this question has not been settled by the agreement that it has to be resolved by the competent courts and in particular the Court ... on the same basis as all other ques tions relating to the interpretation of the agreement within the Community'.'
Selv om Domstolen umiddelbart før disse bemærkninger havde understreget, at sanktioner i forbindelse med en allerede gældende traktat kunne give anledning til vanskelig heder, kan det ikke udelukkes, at der kan forekomme tilfælde, hvor en aftale indgået af Fællesskabet erklæres ugyldig eller uden retsvirkninger af Domstolen (').
Lastly, the Court categorically rejected the third argument, which was probably the most important, in the following terms:
Fællesskabet ville således befinde sig i samme situation som en stat, i hvilken en dom stol med kompetence hertil har erklæret en traktat indgået i strid med forfatningen ugyldig eller uden retsvirkninger (2).
Each of the contracting parties is responsible for the full implementation of the commitments it has entered into, but has to determine the appropriate legal means of achieving that purpose within its own legal system, unless the agreement, interpreted in the light of its aim and objective, itself determines the appropriate means.
Afgørelsen bevirker imidlertid, at den udøvende magt ikke længere kan gennemføre af talen eller den del af denne, der er blevet kendt stridende mod en overordnet national regel.
Finally, it may be considered that the Community legal system now accepts a much fuller theory of the direct invocability of agreements than do many national legal systems. tems.
Fællesskabet ville således befinde sig i en situation, hvor det ikke havde opfyldt en aftale, og kunne herefter blive holdt folkeretligt ansvarligt.
This theory cannot of course immediately remove all uncertainty for justiciable subjects because the text always has to be interpreted.
I dette tilfælde ville Fællesskabet lovligt kunne påberåbe sig denne oprindelige retlige mangel og over for sine medkontrahenter gøre gældende, at den var så åbenbar, at de ikke kunne være uvidende herom.
It has, however, the merit of determining the essential stages in the argument to be followed. lowed.
Det må imidlertid indrømmes, at det kun er lidet sandsynligt, at Fællesskabet vil kom me til at indgå en aftale, der »åbenbart« ligger uden for dets beføjelser (3).
Section 3: Community powers and nullity of agreements
(2) Dette kan ikke gøres efter alle landes retsordener. Det er f.eks. udelukket i Nederlandene.
Although practice in this area is very limited, it is accepted that an international agree ment can cease to exist when grounds for nullity supervene.
Kontrollen kan således angå en kompetencefordeling inden for rammerne af aftalen mellem på den ene side Fællesskabet og på den anden side medlemsstaterne, som Domstolen skønner uforenelig med fælles skabsretten.
Such causes may first of all be defects affecting the consent given to the agreement by one or more parties as, for example, the body giving consent being unqualified to do so, error, corruption or constraint.
En sådan afgørelse fra Domstolen må bevirke, at Fællesskabet og dets medlemsstater ændrer ordningerne ifølge aftalen, men sådanne ændringer kan principielt ikke gøre indgreb i aftalen i forhold til tredjelande.
It may also be a case of incompatibility between one or more provisions of the agreement and a superior rule of international law (jus cogens rule).
Afsnit 4: Medlemsstaternes gennemførelse af Fællesskabernes aftaler
This theory is simply transposed to the previously-mentioned ILC project on this point.
I medfør af principperne om traktaters relative retsvirkninger er det kun parterne i traktaten, der er bundet af denne og følgelig ansvarlige for dens gennemførelse.
However, in the case of international organizations there remains the difficult specific problem of agreements concluded by an organization ultra vires.
Dette princip er mindre indlysende, hvis »tredjelandene« faktisk er de samme som medlemsstaterne af en organisation efter en aftale indgået af denne.
States normally have plenary powers in the matter of international relations, but inter national organizations are governed by the principle of'special character'.
Det synes ved første øjekast logisk at bestemme, at medlemsstaterne er bundet ved be stemmelserne i aftalen i det omfang, hvori man antager, at organisationens »vilje« alene er »afledt« af staternes vilje.
On this point, the ILC project takes a middle course - already adopted in the Vienna Convention on treaty law as regards State bodies unqualified to conclude a treaty - and considers that an international organization cannot claim that its consent to be bound by an agreement was expressed in violation of the rules concerning powers to conclude treaties 'unless such violation was manifest and concerns a fundamentally-important rule of its internal law'.'
Staterne er imidlertid ikke særlig gunstigt stemt over for en sådan løsning, der gør dem ansvarlige, herunder også finansielt, for enhver aftale indgået af en organisation.
In the absence of any practice in the matter, such a provision cannot be deemed to codify the existing law. It is not out of the question, however, that it might serve as a refer ence in case of dispute.
Vanskelighederne i denne forbindelse er blevet klart belyst gennem de diskussioner, der har fundet sted i folkeretskommissionen i forbindelse med udarbejdelsen af et forslag til artikler på dette område.
Although the question has never yet arisen, there is no doubt that the European Communities could be confronted, at some stage, with the problem of an agreement which they had concluded ultra vires.