natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På grundlag af de faktiske omstændigheder blev der efter ovennævnte kriterier draget den konklusion, at sagsøgerne ikke havde ført tilstrækkeligt bevis for, at aftalen havde til formål eller til følge at begrænse konkurrencen.
An examination of the facts of the present case in the light of the above criteriashowed that the plaintiffs had failed to prove that the agreement was madewith an anti-competitiveintent or had anti-competitive effects.
Det lod sig specielt ikke fastslå, at aftalen havde til formål eller til følge at påvirke parternes markedsadfærd. adfærd.
In particular,there was no evidence that the agreement was intended to influence, or in fact influenced,the parties' market behaviour.
Også sagsøgernes anbringende om, at Kommissionen havde undervurderet artikel 86's rækkevidde, blev tilbagevist at Domstolen.
The further submissionof the plaintiffs that the Commission had misdirecteditself on the question of the application of Article 86 was also rejected by the
Domstolen undlod i denne forbindelse at tage stilling til, hvorvidt Rothmans International besad en dominerende stilling på en væsentlig del af Fællesmarkedet.
Court. Ignoring the question of whether Rothmans International had a dominant position in a substantial part of the common market, the Court consideredthat there was certainly no abuse of such a position.
Men efter Domstolens opfattelse forelå der ingen form for misbrug af en sådan stilling. Et misbrug i artikel 86's forstand ville kun foreligge, hvis Philip Morris' erhvervelse af kapitalinteresser havde ført til faktisk kontrol med Rothmans International eller i det mindste til indflydelse på dette selskabs forretningspolitik.
It could have been anabuse of dominant position under Article 86 only if Philip Morris's acquisitionof Rothmans International shares had led to its gaining effective contiol overthe company or et least a position of influence over its commercial behaviour.However, as the examination under Article 85 had shown, this was not the case.
Denne dom har meget vidtrækkende betydning.
The iudgment has far-reaching implications.
Den understreger nødvendigheden af at anlægge økonomiske betragtninger ved fortolkingen og anvendelsen af artikel
It underlines the need for aneconomic approach in interpreting and applying Articles 85 and 85. Conduct
Virksomheder, der følger en konkurrencebegrænsende praksis, kan ikke omgå forbuddet ved at give denne konkurrencebegrænsende adfærd form som en »normal« retshandling.
ENTERPRISES cannot cease to be anti-competitive merely by reference to the legal form inwhich it is presented.
Selv erhvervelse af en aktiepost i en virksomhed kan være i strid med konkurrencereglerne, når der foreligger særlige omstændigheder.
Even purchases of blocks of shares in a company may inparticular circumstances infringe the competition rules.
Domstolens dom giver desuden en nærmere præcisering af rækkevidden af artikel 85 og 86.
The judgment also makes important statements about the scope of Articles 85and 85.
Aftaler om erhvervelse af kapitalinteresser i en konkurrerende virksomhed er altid omfattet af forbuddet i artikel 85, når de påvirker parternes adfærd på markedet i retning af en begrænsning eller forvridning af konkurrencen.
Agreements on the acquisition of shareholdings in competitors fallwithin Article 85 where they influence the market behaviour of the firmsconcerned so that competition between them is restricted or distofted.
Hertil kræves ikke engang, af aftalen forudser eller fremmer et kommercielt samarbejde mel lem de konkurrerende selskaber. Det er tilstrækkeligt, at selskabet gennem er hvervelsen af kapitalinteresser opnår den retlige eller faktiske kontrol med det andet selskabs forretningspolitik.
For thisto occur it is not n...it".y for the agreement specifically to provide for or tofacilitate commercial cooperation betweenthe competitors.Itis sufficientifthe result of the acquisition of the shareholdingis to give one companylegal or de facto control äver the commercial policy of the other company.
I denne forbindelse er det uden betydning, om disse kontrollerende interesser erhverves på én gang eller gradvis i flere omgange.
It doesnot matter whether the holding necessary for control is acquired in one go or successively in a series of operations.
Domstolens præcisering heraf betyder, at bestemte former for erhvervelse af kapitalinteresser uanset den hidtil gældende retsopfattelse falder ind under artikel 85.
These rulings by the Court mean thatcontrary to the hitherto accepted view, certain transactions involving theacquisition by an undertaking ofsharesina competitor may be caught by Article 85.
Med hensyn til artikel 86 synes denne dom desuden at bekræfte, at selv erhvervelse af minoritetsinteresser kan anses at udgøre et misbrug, når der derved opnås faktisk kontrol med en konkurrerende virksomhed. I visse tilfælde er det for anvendelse af artikel 86 endog tilstrækkeligt, at disse kapitalinteresser giver erhververen en vis indflydelse på konkurrentens forretningspolitik.
With regard to Article 85 the iudgment appears to confirm that even the acquisitiänof de facto control over a competitor through a minority sharehold- ing can consritutean abuse of dominantposition.Indeed,in certain casesitis enäugh to trigger application of Article 86 if the share purchase gives the acquirerinfluence over the competitor'scommercialbehaviour. behaviour.
Med Domstolens fortolkning af artikel 85 og 86 har Kommissionen fået øgede muligheder for at skride ind over for transaktioner, der indebærer en risiko for konkurrencen på det fælles marked.
This interpretation of Articles 85 and 86 by the Court increases the Commission's icope for tackling share purchase transactions which jeopardize themaintenance of effective competition within the common market'
Dommen kan desuden ses som en stadfæstelse af de principper, Kommissionen hidtil har fulgt over for joint ventures, og som går ud på, at forbuddet i artikel 85 ikke blot gælder for konkurrencebegrænsende klausuler i aftaler om oprettelse af et joint venture, men også for selve oprettelsen af dette joint venture, når det danner en ramme om et konkurrencebegrænsende samarbejde mellem moderselskaberne. Tilsvarende kan forbuddet i artikel 85 også gælde, når flere faktiske eller potentielle konkurrenter i fælleskab kontrollerer eller driver en tredje virksomhed.
The judgment may also be understood as confirming the policy the Commissionhas consistently followed towards joint ventures. This is that Article 85 appliesnot only to specific restrictive clauses in agreements on the formation of jointventures, bui to the formation of the joint venture itself where it provides aframework for cooperation between the parentsthat is likely to restrict competition.
Denne opfattelse, der hovedsagelig er baseret på en økonomisk betragtning, er nu blevet udtrykkeligt godkendt af Domstolen.
Court of Justice has now explicitly endorsedthis predominantlyeconomically- economically- orientated approach.
I den her omhandlede sag gav Domstolen endvidere Kommissionen medhold i, at erhvervelse af minoritetsinteresser i en konkurrerende virksomhed, som giver erhververen vetoret med hensyn til visse vigtige beslutninger, men ikke sætter denne i stand til at øve afgørende indflydelse på virksomhedens forretningspolitik, ikke automatisk falder ind under forbuddet i artikel 85. Også dette stemmer overens med den praksis, Kommissionen hidtil har fulgt.
The Court also endorsedthe Commission's conclusions in this case, namely that the acquisition of a minority shareholding in a competitor which, although giving the investing firm a right of veto over certainimportant decisions, does not give it decisive influence or control over itsaffairs, does not automatically fall within Article 85.
Endelig har Domstolens dom bestyrket Kommissionen i dennes opfattelse af, at der ved vurderingen af aftaler mellem multinationale selskaber med verdensomspændende interesser også bør tages hensyn til deres relationer uden for Fælleskabet. Kun derved bliver det muligt at anlægge realistiske økonomiske betragtninger.
Finally, the iudgmenr encourages the commission when assessing agreementsbetween multinationals with interests throughout the world to tali. account oftheir relationships outside the community. only then can an economically aswell as legally correct assessment be made.
Ved sin dom af 27. januar 1987 gav Domstolen Kommissionen fuld medhold i den sag, Verband der Sachversicherer e.V. havde anlagt mod Kommissionens beslutning i brandforsikrings-sagen ').
In its judgment delivered on 27 lanuary 1987 the Court of Justice against dismissed on all io.tnts the appeal by the Verband der Sacbuersicherer
I denne beslutning havde Kommissionen fastslået, at en henstilling om forhøjelse af præmierne for erhvervsbrand- og driftstabsforsikringer, som sagsøgerne havde udsendt i juni 1980, og som skulle gælde til udgangen af 1982, var i strid med artikel 85, stk. 1.
had found that a recommendation to raise premiums for industrial fire and consequent i a loss l insurance, which was issued by the plaintiffs in June L980 andrämainedinforce untilthe end of1982, infringed Article 85(1). The
Kommissionen havde endvidere afvist at fritage disse henstillinger efter artikel 85, stk. 3.
Commission had refusedto exemptthe recommendationunderArticle 85(3).
Sagsøgeren fremsatte i alt seks anbringender, nemlig:
The plaintiffs made six submissions. They contended:
1) at artikel 85, stk. 1, ikke fuldt ud og uden forbehold fandt anvendelse på for sikringsvirksomhed
(1)that Article 85(1) was not applicablein its entirety and withoutqualificationto the insuranceindustry; industry;
2) at Kommissionen ikke havde kompetence til at gribe ind i en medlemsstats økonomiske politik
(2) that the Commission had no power to intervene in a Member State'seconomic policy;
3) at den i den anfægtede beslutning omhandlede henstilling ikke var en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder i betydningen i artikel 85, stk. 1
(3) that the associations' recommendation was not a decision of an associationof undertakingsfor the purposesof Article 85(1);
4) at denne henstilling hverken havde til formål eller til følge at begrænse konkur rencen
(4) that rhe recommendation did not have the object or effect of restrictingcompetition;
5) at handelen mellem medlemsstater ikke var blevet påvirket, og
(s)that trade between Member States was not affected,and and
6) at det var med urette, at Kommissionen havde afvist, at betingelserne for fri tagelse i henhold til artikel 85, stk. 3, ikke var opfyldt.
(5)that the Commission had beenwrong in finding that the conditions for anexemption under Article 85(3) were not satisfied.
Domstolen gav ikke sagsøgeren medhold i nogen af disse anbringender.
None of these submissions was accepted by the Court.
Sagsøgeren støttede sit anbringende om, at EFs konkurrenceregler ganske vist principielt, men ikke uden begrænsninger eller forbehold, finder anvendelse inden for forsikringsbranchen, på Traktatens artikel 87, stk. 2, litra c), der giver Rådet bemyndigelse til i givet fald at afgrænse anvendelsesområdet for artikel 85 og 86 nærmere for de enkelte erhvervsgrene.
The argument that the Community competition rules were applicable.ingeneral, but .,ot in all particulars to the insurance industry was based by theplaintiffs on Article gZQ)k) of the Treaty, which empoweredthe Council to;d.firr., if need be, in the various branchesof the economy' the scope of theprovisionsof Articles 85 and 86'.
Så længe Rådet ikke i henhold til denne bestemmelse har vedtaget særlige regler for forsikringsbranchen, måtte man gå ud fra, at forbuddet i artikel 85, stk. 1, ikke gælder for denne branche.
As long as the Council had not adopted theiules for the insurance sector for which this clause provided, it must be assumedthat Article 85(1) did not apply in the industry.
Kommissionen havde derfor pligt til at udvise tilbageholdenhed.
The Commissionwas obliged
101 ringsselskaberne, da dette ville øge risikoen for konkurs for mange selskaber i den ne branche og dermed være til skade for forsikringstagerne.
It must not by enforcing the rules against restrictive practices,encourage unfettered competition between insurance companies, because for many firms in the industry this would bring the threat of bankruptcy and would ieopardize the protection of policyholders.
Det ville desuden van skeliggøre vedtagelsen af bestemmelser i henhold til artikel 87, stk. 2, litra c), der har til formål at åbne mulighed for et samarbejde mellem forsikringsselskaber om beregning af indtægter og udgifter samt obligatoriske henlæggelser.
Such a policy would alsoundermine the provisions due to be enacted under Article 87(2)(c),whichwould would have to allow for cooperation between insurers in calculating income andexpenditure and the necessaryreserves. reserves.
Heroverfor anførte Domstolen, at EØF-Traktaten ikke indeholder nogen bestemmelser, der i lighed med artikel 42, som omhandler landbrugssektoren, udelukker anvendelse af konkurrencereglerne på forsikringsbranchen eller gør det betinget af en afgørelse truffet af Rådet.
The Court replied that there was no provision in the EEC Treaty comparableto Article 42 stating that the competition rules were not applicable ro insuranceor making their application dependenton a Council decision.
Desuden indeholder Rådets forordning nr. 17 de nær mere bestemmelser om anvendelsen af artikel 85 og 86 på alle de former for økonomisk virksomhed, som denne artikel finder anvendelse på.
Also, Council Regulation No t7 contained the necessary procedural rules for enforcing Articles 85 and 86 in all secors in which Articles 85 and 86 applied.
Rådet har ikke ved taget nogen særlige bestemmelser for forsikringsbranchen, således som det f.eks. er tilfældet med visse dele af transportbranchen.
The Council had not enacted special procedural rules for the insurance industry asit had for parts of the transport sector.
Heraf følger, at konkurrencebestemmelserne, navnlig artikel 85 og 86 samt forordning 17, finder uindskrænket anvendelse på forsikringsbranchen.
It followed that the competition rules,including in particular Articles 85 and 86 and Regulation 17, were fullyapplicable to the insurance industry.
De særlige forhold og problemer, der gør sig gældende inden for bestemte erhvervsgrene, har Kommissionen mulighed for at tage hensyn til ved at meddele fritagelser i medfør af artikel 85, stk. 3.
Allowance could be made for the specialfeatures and problems of an industry by the Commission's grant of exemptions under Article 85(3).
Sagsøgerens anbringende om, at Kommissionen ved en beslutning truffet ud fra rent konkurrenceretlige betragtninger havde forstyrret den komplicerede balance, der findes i Forbundsrepublikken Tyskland mellem et omfattende tilsyn med for sikringsselskaber, afgrænsning af det nationale marked gennem gældende forskrifter og indskrænkning af kartelforbuddet, og at den dermed havde vanskeliggjort den nationale økonomiske politik og konkurrencepolitik, blev af Domstolen afvist som uberettiget.
The plaintiffs further argued that by prohibiting the premium increase recommendation purely on competition grounds, the Commission had disturbedthe delicate balance existing in the Federal Republic between comprehensivesupervision of the insurance industry, separationof the national market by theregulatory requirements, and a relaxation of the ordinary competition rules, andhad thereby interfered with the conduct of national economic and competitionpolicy.
Men håndhævelsen af artikel 85 og 86 kan ikke være betinget af, hvorledes tilsynet med bestemte brancher rent retligt er tilrettelagt i en medlemsstat. stat.
In the presentcase, it was only a recommendation issued by a trade association about theprices its members should charge for their services which had been condemned.The Commission's decision thus did not impinge upon the general economicpolicy of the Federal Republic, nor did it adverselyaffect the effective exerciseof supervisionover the national insurance industry. while there was nothingto prevent a Member State closely associating competition law and regulationof the insurance industry, despite the different purposes served by them, theenforcement of Articles 85 and 86 could nor be made sublect to the rules of a Member State's regulatory system for an industry.
Sagsøgerens tredje anbringende om, at den henstilling, som fagudvalget »Industrielle Feuer- und Betriebsunterbrechungsversicherung « havde afgivet, var uden nogen bindende virkning og derfor ikke kunne betragtes som en »vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder« i betydningen i artikel 85, stk. 1, fandt Domstolen alene på grundlag af de faktiske omstændigheder ikke overbevisende.
Nor was the Court convinced by the plea that the recommendationissuedby the plaintiffs' Committee of Experts on Industrial Fire and Consequential Loss Insurance had been completely voluntary and could therefore not bedescribed as a 'decisionof an association of undertakings'for the purposes of
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER fra 1973-1980 var gået betydeligt tilbage inden for erhvervsbrandforsikring, hvori mod forsikringsselskabernes erstatningskvoter og omkostninger inden for samme tidsrum ikke havde ændret sig væsentligt.
It was argued that the recommendation had been in the collective interest ofthe insurance companies concerned in order to restore viable conditions on themarker for industrial fire insurance by raising premium rates.
Dette for klarede også karakteren af henstilligen der — selv om den blev betegnet som ikkebindcndc — på tvingende måde foreskrev en fælles, generel og procentvis forhøjelse af præmierne.
'non-binding' although described as in fact compulsorily laid down collective, increases in premium rates. A company disregarding the
For det tilfælde, at henstillingen ikke blev overholdt, var der forudset finansielle sanktioner.
".rost-th.-board recommendations could expect to suffer precise financial penalties.
Endelig var henstillingen afgivet af det tekniske udvalg, der havde til opgave at samordne medlemmernes tarifpolitik, og den havde endelig karakter.
At the plaintiffs' behest,German reinsurance companies had included in their rein-
På grundlag af alle ovennævnte omstændigheder drog Domstolen den konklusion, at uanset hvad henstillingens nøjagtige retlige karakter måtte være, var den et nøje udtryk for sagsøgerens vilje til at samordne sine medlemmers politik på det tyske forsikringsmarked i overensstemmelse med henstillingen.
'premium calculationclause' clause' surance contracts covering the same risks a special whereby a risk that had not been rated in line with the recommendationswould,inthe event ofaclaim, betreated as under-insured.Finally, therecommendation had been issued by the association's special committee responsible for coordinatingthe members' rating policy and had beenfinal. final.
Den måtte derfor betragtes som en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder i betydningen i Traktatens artikel 85, stk. 1.
All these facts led the Court to concludethat the recommendation, whateverits precise legal status,had been a true expression of the will of the plaintiffsto ioordinate their members' conduct on the German insurance market inline with the recommendation.It had therefore constituted a decision by anassociationof undertakings within the meaning of Article 85(1).
Da henstillingen havde til formål at få gennemført en kollektiv, ensartet forhøjelse af de af medlemmerne beregnede forsikringspræmier, havde den helt klart til formål at begrænse konkurrencen, jf. artikel 85, stk. 1, litra a). Det var derfor ikke nødvendigt at undersøge henstillingens faktiske virkninger.
As the recommendation was intended to inducethe association's members to raise their premiums collectively to a fixed rate, it clearly had as itsobject a restriction of competition of the type referred to in Article 85(1)(a).There was therefore no need to look at its effect.
Domstolen tog ikke stilling til, om de statistiske undersøgelser, der er nødvendige for at beregne præmierne også nødvendiggjorde et samarbejde mellem de forsikringsselskaber, der yder dækning mod bestemte risici.
The Court did not go intothe question whether the statistical analyses involved in calculating premiumsneceisitated cooperation between all insurers writing a particular class ofinsurance.
Den nøjedes med at fastslå, at disse virk somheder under alle omstændigheder i henhold til artikel 85, stk. 1, ikke måtte udvide deres samarbejde til at omfatte den pris, der anvendes for forsikringsydelsen på markedet.
It noled, however, that Article 85(1) certainly did not permitinsurance companies to extend their cooperation to the prices they charged forinsurance services in the market.
I alt væsentligt af samme grunde som angivet i den anfægtede beslutning fandt Domstolen, at præmiehenstillingen kunne påvirke handelen mellem medlemsstaterne.
The likelihood of the premium recommendation affecting trade between Member States was affirmäd by the Court for essentially the same reasons as hadbeen given in the Commission's decision.
For det første er den omstændighed, at et forsikringsselskab med hjemsted i en anden medlemsstat må etablere en filial i Forbundsrepublikken Tysk land, hvis det ønsker at udøve virksomhed dér, ikke til hinder for, at der foregår økonomisk samkvem mellem medlemsstater inden for forsikringsydelser.
First, cross-frontier trade in insuranceservicis was not ruled out by the fact that an insurance company from another Member State was required to open a branch office in Germany in order to dobusiness there.
Også selv om henstillingen kun skulle være rettet til filialen, kunne den berøre de finansielle forbindelser mellem filialen og moderselskabet, uanset hvor uafhængig filialen er i
Even ii the recommendation only concerned the branch office,the financial relations between it and the parent company could nevertheless
For det andet kunne den lineære præmieforhøjelse påvirke vilkårene for udenlandske forsikringsselskaber, som ellers kunne have tilbudt tjenestey delser til en mere konkurrencedygtig pris via deres filialer.
OF JUSTICE be affected;this was true regardless of the degree of legal independence enjoyed by the branch office.
Henstillingen havde således til formål at vanskeliggøre adgangen til det tyske marked.
Secondly, the across-rhe-board increases in premiums-otherwiseaffected the position of foreign insurance companies, which would have been able to offer more competitive rates through their branch offices.The recommendation was therefore intended to make access to the German market more difficult.
Domstolen stadfæstede endelig også den anfægtede beslutning med hensyn til Kommissionens afvisning af at fritage præmiehenstillingen i medfør af artikel 85, stk. 3, for tids rummet såvel før som efter anmeldelsen.
Finally, the Court also upheld the decision in refusingto grant exemption under Article 85(3) for the premium recommendation forthe period both before and after notification to the Commission.
Kommissionen havde i sin beslutning anført, at henstillingen gik ud over, hvad der kan anses at være et rimeligt samarbejde mellem forsikringsselskaber med henblik på fælles analyse af skadesstatistikker og udmøntning af resultaterne heraf i praktiske retningslinjer for udformning af forsikringsaftaler.
The comrnission had maintained that the recommendation went beyond whatcould be regarded as acceptable cooperation between insurers in collectivelyanalysing loss statisticsand translating the results into practical guidance forwriting policies.
Præmieforhøjelser på 10 %, 20 % eller 30 % kan ikke betragtes som foranstaltninger, der tager sigte på at for bedre tjenesteydelserne i forsikringsbranchen.
Across-the-board increases of. !0o/o,20o/o and 30% in premiums did not improve the services provided by the insurance industry.
De er ikke nødvendige for at sanere branchen.
Theywere not necessary to restore viable conditions in the industry.
I sin dom henviste Domstolen til, at præmieforhøjelsen havde til formål at dække ikke blot omkostningerne ved skader omfattet af de pågældende forsikringsaftaler, men også driftsomkostninger, der varierede kraftigt fra det ene selskab til det andet.
In its judgment the Court noted that the increase in premium rates was to covernot only claims on the risks insured but also expenses.