natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Snart fordi omvæltningerne inden for teknikken bedre har vist tilfældigheden, snart fordi en produktivitetsbestræbelse krævede, at de blev ændret, og snart fordi lønmodtagerne ikke længere accepterede visse ulemper (undertiden større på grund af et hurtigere arbejdstempo og nye krav).
uph€avals nade their contingent nature clear, Eonetines because procluctivityrequir€d changes, soDetines because the ernployeeE no lorg€r eccepted cettaininconveniences (at tines worsened by the nore rapid. pace of production andnew requirernente).
Det er vigtigt at gøre opmærksom på ændringerne i for skrifterne og indholdet, hvilket vi allerede har gjort i første del af denne undersøgelse.
It is inportant to clraw attention, as we dtid in the first part of thiestud;r, to the change in regulatione ald their content.
Men det er lige så vigtigt, for at måle rækkevidden, at fremhæve ændringen i kontrollen, forpligtelserne, institutionerne og beføjelserne.
Eut in order to aaBcaa the scope of this change, it iE equally inportant to note tbe change of controleand. constraints, of institutions and powers.
De tilpasninger af de sociale forhold, som den medfører for kompetenceforhold og sam arbejde, kan ikke ændres i en håndevending. Fremkomsten af ofte dårligt definerede og undertiden konfliktmæssige procedurer, af diskussioner, forhandling og konsultation inden for virksomheden, er et direkte resultat heraf.
The eneuing readjustnentg in gocialrelati.ons, both ae regards the chain of aomand and in terne of co-operationtcannot be reversed overnight. llhe energence of at tines poorly tlefined ancl attineg conflicting proceduree of cliscussion, bargaining antl consultation in theunclertaling is the direct result. fiie introduction of joint nanagm€nt in tbsunclertaking and the new forns of continuous or institutional bargaining ale adirect lesponoe.
Udviklingen af medbestemmelse i virksomheden eller nye former for permanent eller institutionel forhandling svarer direkte hertil.
Orey are neans of ctealing witb antt controlling the curentnajor social cbange.
For at man kan forstå situationen i de enkelte lande, skal analysen yderligere uddybes. Man må stille spørgsmålet om, hvorvidt magtbalancen er blevet ændret f.eks. som følge af, at disse nye kontrolforanstaltninger på arbejdsmarkedet ifølge lov eller praksis er blevet fastslået, modgået eller ændret.
For a conect evaluation of national situations, the ana,lysia nust betaken further : for instance, to what ertent has 1aw or practice, by erdorsingthese nsw eocial controle, by opposing or amerding existing controls, affecteilthe balance of forces ?
Blandt engelske arbejdsgivere går meningen f.eks. i retning af, at ud viklingen i lovgivningen i Storbritannien har styrket fagforeningernes magt. Det er helt sikkert, at der næsten overalt i de sidste 10 år er sket en meget hurtig udvikling i arbejdsretten.
Brltish employers for e:canrple, tenct to consider thatthe najor clevelopments in UK legislation have reinforced. trade union pow€r.There is no tloubt that labour law has evolved very rapiclly alnost everywherein the lagt ten years.
Men der er endnu ikke foretaget nogen opgørelse af, hvilke virkninger denne udvikling har haft på parternes respektive magt.
But the effect of this developrnent on the respectivepower of the two aiales of industry remains to be agsees€d.
Disse virk ninger er uden tvivl meget forskellige fra land til land.
That effect iecertain to differ considerably fron country to country.
Udløsningen eller accelerationen af inflationen har fået den til at se ud som en væsentlig fare (selv om man indrettede sig meget godt indtil da).
The crigis ilhich struck the countries of $rope in autunn 1974 cattalnost be contrast€d point by point with tbe precediag period. flre outtreakof speeding up of inflation nade it Been a great danger (whereas hitherto ithad been accepted fairly eaeily).
Den massive arbejdsløshed, som man ikke har set siden 1930'erne, efterfølger den fulde beskæftigelse. Væksten bremses hårdt eller standses (den bliver undertiden negativ).
Maseive unenploynent, at rates which hadnot be€n seen since tbe crisis of the 1930s, followed fuII employrnent.Grorth slored down or cane to a balt (at tinca beca.ne negative).
Den internationale konkurrence forstærkes og navnlig i visse sektorer, hvor udviklingslandene dukker op.
Interilationalconpetition becane nore acute, eepecially with the advent on the Ecene ofthe developing countries in sone ar€aa.
Desuden vil disse fænomener kunne blive permanente. Selv med optimistiske perspektiver og med en vilje til resolut indgriben forudser intet land at kunne vende tilbage til den fulde be skæftigelse før om mange år.
Ttrese phenonena naJr prove lesting, Erren taking an optinistic vier andon the basis of resolute action, no countr.Srerpects to restöro firll drploJment for Eeveral years.
De høje arbejdsløshedstal, der under alle omstændigheder er meget højere end i de foregående år, kan således forventes at vare ved ud over I98O. Inflationen kan dæmpes.
So high unmploynent'rates, or et leaet ttateenuch higher than in previoue yeara, ean be e:rpected beyoncl 1980.
Med dette billede, som vi ikke lægger skjul på indeholder usikkerhed, men som kun omfatter få mere gunstige varianter, kan man rejse spørgsmålet om, hvorvidt virkningen af krisen ikke vil være (og ikke allerede er) at reducere det, der er opnået i vækstårene til nul.
Fbr Etlrope in pa,rticulartwhich has few raw naterial or energy resources, this noulat inply a treatnrcturinglof ird,uetry anil the whoLe econony on a scale which ie clifficult to foretel.I atpresent but wiLl certainly require far nore thon narginal adjustmenta.
Hvis vor forudgående analyse er begrundet, kan denne fortolkning ikke lægges til grund.
But if our earlier analysis is correct, this interpretation cannot beaccepted.
Fremkomsten af arbejdsløshed ændrer ganske vist købers og sælgers position på arbejdsmarkedet.
Certainly the energence of unenployment changes the positions ofbuyers and. sellers on the employnent market.
Men det mest slående er snarere, at den ændrer dem relativt lidt. Som vi har konstateret, har den kun i beskedent omfang nedbragt arbejdskonflikterne, den har ikke fået kravene om trivsel på ar bejdspladsen til at forsvinde.
But what is nore striking isthatitchanges thenrelatively1ittle.As we noted,itproducesonlyaslight fal1 1n industrial ilisputes, nor does it erode demands regardingthe guality of working life.
Den har medført en betydelig udbygning af godtgørelser og garantier, der fører til en ny beskæftigelsespolitik.
It has brought a consid.erable increase inbenefits and guarantees, which have led. to an unprecedented employmentpolicy.
Den er ikke i sig selv tilstrækkelig til at ændre de tendenser, vi har beskrevet, dels fordi visse forhold i den økonomiske og sociale situation stadig består (levestandarden er ikke gået tyve år tilbage, universiteterne er ikke blevet tømt, selv om de ikke vokser), dels fordi ligevægten på arbejdsmarkedet har en inerti, der er meget større end inertien i konjunkturerne eller på arbejdsmarkedet.
But this alone cannot reverse the trends we have described,partly becauge certain factors of the economic ancl social situationsti11 operate (the standani of living has not gone back twenty years,the universities are not ernpty although their growth has been hatted),partly because the inertia of the gocial balances is nuch greater thanthat of the econonic clinate or the employment narket.
Naturligvis er de ikke urørlige, og en meget voldsom rystelse ville utvivlsomt ødelægge dem.
Certainly theeebalancee are not irnrnutable and a very serious upheaval would no doubtdestroy them.
Men det er nødvendigt med en temmelig stor rystelse og sandsynligvis af en sådan størrelse, at en stor del af samfundet ville blive berørt.
But such an upheaval would have to be fairly drastic,probably sufficiently large to carry with it a large part of society.
Tværtimod må skredet i beføjelserne og ændringen af kravene og forventningerne trods de ugunstige omstændigheder, og selv om de økonomiske ressourcer til at afhjælpe disse er blevet reduceret.
So in spite of adverse circurnstances, and. although there are now fewereoononic resources with which to respond to it, we should regard the shiftof powers and the changing nature of dernands as an established fact.
Begge udgør nu en integrerende del af den sociale op bygning. De kan sandt nok give sig udtryk og manifestere sig på forskellig måde.
Bothare now an integral part of the social- fabric. ft is true that they can beexpreasecl anil appear in very clifferent fashions.
De kan næppe fjernes, det skulle da være gennem en større økonomisk eller social katastrofe.
But they cannot be cancelledout except by a najor econonic and..social d.isaster.
Må man konkludere, at krisen således ikke medfører en varig ændring af arbejdslivet og forhandlingerne ud over øjeblikkelige vanskeligheder? Det forekommer os tværtimod, at der her må skelnes mellem to hovedpunkter.
Does this mean that the crisis has not brought any long*term changetooccupational life ancl bargaining, apart from the inmediate cti-fficulties?On the contrary, in our view two major changea can be seen.
Hvad enten det drejer sig om at styre inflationen gennem en kreditpolitik, indkomstpolitik eller lønpolitik, at begrænse arbejdsløsheden og at øge beskæftigelsen ved at begunstige de unges indtræden i arbejdslivet, førtidspensionering, nedsættelse af arbejdstiden, eller det drejer sig om
1[he main decisions,or at an;t rate the framework for taking seconalary decisions, is at the leastnational (ancl there is sufficient reason to think that it coulcl profit'bybeing supranational anal that the Conmunity of the l,line hag a vast area ofpossibleactionhere),whetherthesedecisionsrelatetoovercominginflationby a policy of cred.its, incomes or wages, to restricting unemployment andincreasing enployment by making it easier for young people to fintt jobstto early retirernent, to reducing wörking hours, to ctistributing tbe veryheavy burden of allowance pa;nnents, or lastly whether they relate toindustrial policy aa such.
at fordele den meget tunge byrde i forbindelse med dagpengeydelserne, og endelig om det drejer sig om den egentlige industripolitik, er det væsentlige i beslutningerne eller i hvert fald den ramme, der muliggør underordnede beslutninger, i det mindste national (der mangler ikke grunde til at tro, at den med fordel kunne være supranational, og at De Ni's fællesskab dér har et enormt muligt aktionsområde).
of bergeinin6r to be tleci < led locally according to circunetances and by neansof talksr with relatively Iittle prior co-ordination, and. when the forceg ofchange could be decentralizecl, the new situation once a4ain gives priorityto outline decisions and power to the top-1eve1 organizations (ie theconfederal orga^nizati.ons).
Indkomstpolitikken og beskæftigelsespolitikken besluttes ikke i detaljer. Den kan ikke være det simple resultat eller summen af lokale beslutninger. (Naturligvis betyder erkendelsen af, at det er nødvendigt at træffe helhedsforanstaltninger, ikke, at disse er lette at gennemføre, heller ikke selv om der let nås til enighed om en definition af midlerne).
Incones poLicies and erap).o;nnentpolicies are nottlraftetl piece by piece, nor can they be nerely the result or su$ total oflocal decisions.
Presset for at opnå sociale forbedringer på arbejdspladsen medfører i forhold til den traditionelle forhandlingsramme, nemlig brancherne, en udvikling af forholdene i bedriften og virk somheden.
The pressure of social readjustnents at the workplace, as oppoeed tothe traditional bargaining framework which was the branch, contributes tothe cleveloprnent of inclustrial relations within the unctertaking and theestabliehrnent.
De generelle politiske problemer forøger derimod i de lande, hvor denne udvikling allerede er almindelig, betydningen af de tværfaglige forhandlinger og af de organisationer, som kan føre dem.
By contrast, the general policy probl€ms contribute to,or in countries where this wae already cur"ent practice, reinforoe theintervention and importance of inter-tracle d.iscuesiong anal of theorganizatione responsible for condqcting them.
Men i alle disse tilfælde har krisen givet de traditionelle institutioner ny kraft, idet den har medført, at der er blevet genetableret en ramme for lønpolitikken i Nederlandene og Storbritannien, og idet den i Danmark og Belgien har fået arbejdsmarkedets parter til at acceptere, at regeringen griber ret autoritært ind på de
But in all these cases, the crisis gave neür vigour to thetraditional institutions, restoring the wages policy in the Netherlands anatthe IlK, making the two sides of induetry in Denmark and Belgiun acceptgovernnent i.ntervention in areas which are specifically occupational - andintervention of a fairly clictatorial character - irapelling Irelancl towards centralized bargaining.
Selv om nogle af disse procedurer er skabt af vilkårene og så meget desto bedre accepteres, som de fremstår som usædvanlige, gør den varige karakter af de vanskeligheder, der skal afhjælpes, det lidet sandsynligt, at de ikke får konsekvenser.
Although some of these procedures were a questionof ciroumstance and. more easily because they were presentecl as exceptional,it is unlikely that they will not be foll"owed up, becauee the difficul.tiesto which they respond are of a laeting kincl.
Det er således et andet forhandlingsniveau, der er blevet indført eller i hvert fald styrket.
So a different leveL ofbargaining has certaj.nly taken over o! at least acguired new importance.
Konsekvenserne er klare.
Ttre consequences are easy to see.
Branchebeslutningerne bliver bedre kontrolleret.
Branch decieions are subject to greater control.
I Belgien og Frankrig har der henholdsvis siden 1977 og 1978 været en meget tydelig tendens til at vende tilbage til brancheforhandlingerne (også andre steder har de mislykkede centraliserede kontrolforanstaltninger ført til yderliggående bevægelser).
In Belgium eince 'l)'ll, and in 3lance since 19?8, there has clearly beena retu"n to branch bargaining (and in other places too, the failure ofcentral controls has given rise to centrifugal movenents).
Den anden konsekvens er, at regeringerne blander sig mere direkte i de faglige forhold.
Tbe question is how nucltfreedom should they be alfowed ?
Mere generelt er mange af de store forhandlinger i de sidste ti eller femten år snarere foregået med tre parter end med to (den tredje parts, regeringens,
In lbance, the frarnework is eharply definecl.In the United Kingdom, the upsurge of sectoral demands and strikes hrould seemto call into guestion the firture of I'freetr bargaining.
Til gengæld kunne den anvende meget forskellige midler).
Again this is not a new phenonenonas such.
Det er ikke desto mindre klart, at krisen har gjort disse indgreb mere åbne og mere betydningsfulde, ofte mere autoritære med hensyn til både løn og beskæftigelse.
It ieclear that the crisis has also nade suah intervention tnore open and noreinfluentialr sometimes nore d.ictatorial, as regards both wages and employment.
Trepartsforhandlinger er ikke alene vanskeligere eller mere forpligtende, fordi der er en part mere, som har midler til i givet fald at gennemtvinge sin vilje.
Tripartite bargaining is not only more difficult and nore binding becauseof the extra party which can, where appropriate, use ite own method.s ofinposing its wi'Bheg.
De har også en anden karakter, fordi de forpligter til forskellige procedurer både i drøftelserne og i aftalen. De afviger fra brancheforhandlingerne trods ligheder (og først og fremmest ofte anvendelse af samme ordvalg).
It iE aLgo ilifferent bir nature because it imposea cLifferent procedures of discuesion and agreement. ft differs fron branchbargaining, in spite of the analogies (primarily the use of the sanevocabulary).
De adskiller sig også fra arbejdskontrakten.
It too occupies a different area fron the contract.
Endelig, og det er den tredje konsekvens, medfører de næsten uundgåeligt generelle politiske debatter og således ofte slet og ret debatter om politik i arbejdslivet.
The third consequence is that it aLmost inevitabl;r leacls to generalpolicy debates, ancl therefore often politics as such, entering into ind.uatria]li.fe.
Men den er ikke en tilfældighed, der skyldes partiernes og regeringernes vilje, den er en direkte konsekvens af arten af de pro blemer, der skal behandles.
But it is not a chance phenomenon, aproiluct of the wishes of the parties and governurents; it ie a direct result of the nature of the issues at stake.
Den anden ændring, der allerede er i gang, men som har alle chancer for at hævde sig, er tilbagevenden til eller styrkelse af effektivitetskravene.
The second change, which is already beconing apparent and is likely become nore inportant is the return to or increase of the constraints efficiency.
Det ville naturligvis være absurd at hævde, at disse krav er blevet glemt i de foregående tredive år.
It woulct of course be absurd. to pretenil that these constraints hacl beenforgotten in the past thirty years.
Tværtimod er der sikkert aldrig blevet talt så meget om organisation, produktivitet og effektivitet.
Or the contrary, there hacl never beforebeen so much talk of organization, procluctivity and efficiency.
Den gradvise opbygning af Det europæiske Fælles skab har i høj grad bidraget til sammen med handelssamkvemmet at forøge konkurrencepresset (både inden for og uden for Fællesskabet), Mere end én konflikt og mere end én forhandling er blevet begrundet i dette pres, hvad enten det drejer sig om at kompensere for det eller korrigere dets sociale konsekvenser eller at udnytte virkningerne.
The gradualestablishment of the EEC contributecl a gr€at deal, by neans of trade, toincreasingthepressureofcompetition(withinancl outsicle the mC). Morethan one clispute or bargaining was motivated by this pressure, whether it anil correct its social was pressure to compensate for the competition conseguences ortoadjustitseffecte.
Bevægelsen mod præstationslønnen i Italien og Frankrig var et udtryk for meget mere end blot utilfredshed med arbejdstempoet, der ansås for at være for hurtigt: der var tale om en indsats for at ændre organisationsprincipperne.
cloing. lllre novement against payment by results in ftaly and trbance reflecteclnuch nore than rnere d.iscontent at work retes coneidered excegeivei it reflectealthe attenpt to change the priniciples of organization.
Selv om den samme tendens kun delvis gør sig gældende i Storbritannien, afslører den måde, hvorpå produktivitetsaftalerne har måttet "opveje" opgivelsen af traditionel praksis (ofte restriktiv), også tilstedeværelsen af en beskyttelse, der snarere er opbygget af de faglærte arbejdere.
Although this s€netendlency appears only to sone ertent in the UK, the nanner in which procluctivityagreenents trieil to ratoner for the abandonnent of tratLitional practices (whichwereoftenrestrictive)alsoindi.catesthepresenceofprotection,inthiscaseorganized by the skilled workers.
Tendenserne i Forbundsrepublikken Tyskland synes at være helt modsatte, men de er utvivlsomt udgået fra en organisation, der har ret afvigende principper, bl.a. med hensyn til erhvervelse af kvalifikationer.
The German trend seems guite differentr butthis ie no d,oubt because organization there ie based on very clifferent principleelespecially as regar.rils the acquisition of ekills.
En del af "de højere funktionærers utilfredshed" stammer fra, at man nu anvender effektivitetskriterier på dem.
Part of the nalaise of the executives that criteria of efficiency are being applied to them too.
Skal man således på dette område forvente et omslag? Det er usandsynligt, at man i Frankrig og Italien massivt vender til bage til de mere individuelle former for præstationsløn. Det synes til gengæld sikkert, at kravene om produktivitet og effektivitet vil slå igennem der som andre steder.
Is a reversal f.i.kely in this area ? ft is unlikely that France and Italywill revert on a large scale to the norre incliviclual forms of pa;'nent byresults.
De kan antage nye mindre individualiserede former, der på kortere sigt vurderer udgifterne til arbejdskraften mindre autoritært. Det er sandsynligvis der, det er mest nødvendigt at anspænde fantasien for at udvikle nye modeller for organisation og aflønning.
They may take on newt less individ.ual forms, they may evaluate the expencliture on labour on a less Bhort-tern basis anal becone less alictatorial. llhis is probably the area intrhich it wiLL prove nost necessary to make an effort of inagination if newforrns of orgenization a^nd pay are to be introducecl.
Alt i alt kan man således uden større vanskelighed konstatere, at økonomien er blevet forværret både med hensyn til den globale økonomiske politik og med hensyn til effektiviteten i virksomheden.
All in all, it is easy to gee that econonic constraints new severityirthis applies both to overalL econonic poficies of efficiency within the und.ertaking.
Den usikkerhed, der hersker med hensyn til de kollektive forhandlingers fremtid, gør sig gældende på mange områder.
llhere is nuch uncertainty about the future of coLlective We sha1l confine oureelves to a brief surrnary of the factors
Når man igen her i begyndelsen af 1979 gennemgår denne tekst, er man meget lidt tilbøjelig til at turde opstille prognoser på mellem lang sigt.
Early in 1979ttluring the revision of this paper, it is a daunting taek to hazard anedliun-tern forecast.
Det er kun lidet sandsynligt, at der sker en hurtig forbedring af konjunkturerne, selv i heldigste fald. Man kan der for regne med, at den nuværende vanskelige situation vil vare ved.
Even on the nost optinistic aseunptionsr there islittle likelihoocl that the econony wiLl recover rapidly; so the presentdiffioultieg can be ocpected to continue.
Hvordan vil de mange arbejdsløse udtrykke sig og handle, og hvilke politiske og sociale konsekvenser vil det få, at antallet af dem, der længe vil forblive i marginen af arbejdsmarkedet, stiger?
What wouLrt the uneoployetl naesee saSr and dor and what soulil thepolitical and social conaequences be, of an increase in tbe nunber of peoplewho nould thue reqai.n for a long time on the fringes of working life ?
Det er natur ligvis vanskeligt at besvare disse spørgsmål.
CLearLy there are no sinple attsrüers to theee guestions.
Endnu alvorligere er usikkerheden omkring selve målene.
It is thcrefore viser to keep our eyes on the ncdium-term outlook.
"Strukturomlægningen inden for industrien" animerer lederne til at gøre en større indsats. Denne strukturomlægning siger næppe flertallet noget, da det kun ser dens ulemper (de traditionelle branchers forfald, virksomhedslukninger og arbejdsløshed).
Still more serious is thc unccrtainty with rcspect to the actual goals.Even though today thc partisans of zcro growth carry littlc weigürt, ccononicgrowth, becausc it is accompanied by rnany conditioas, no longcr evokcs lhc cnergies of managcnent are engaged in indugtrial cnthusiasti.c aupport. reorganization, but it anouses li.ttle rcgponse fron the maEses, uhich only of traditional sectors o.f onploynent, closures lrce thc drawbacks (the dcclinc and unenployncnt).
Man må imidlertid i den forbindelse konstatere, at det kollektive forhandlingssystem utvivlsomt kun inden for visse grænser er i stand til at afhjælpe de økonomiske svingninger.
Yct it should be noted in this context that thc collcctivc bargainingsystc[rl is surely only capable nithin certain linits of rcsponding to ccononicfluctuations.
Selv om der finder en decentraliseret regulering ved uddelegering sted, er det ikke sikkert, at den kan være lige så effektiv, når det er påtrængende nødvendigt at træffe beslutninger af national række vidde, og når de lokale interesser ikke længere er en god rette snor med hensyn til at klarlægge den almene interesse.
Becausc it ig a decentralized systcnl vorking by dclcgation,it is not certain that it will prove equally effective if it bccmclr urgentto take decisions on a national. scale and if local intercsts can no" longergerve as a guide to under3tanding the national interest.
Decentralisering og uddelegeret selvstyre, der gør den fordelagtig, begrænser den måske også.
The decentralizationand delcgated autonony nhich are its virtues are algo perhaps its lirnitations.so bargaining would find it difficult to respond to a vcry serioug crisiE.