natgillin/translations-raw huggingface dataset:
C) Se f.eks. den allerede citerede bestemmelse i artikel 79 i FN's økonomiske og sociale Råds forretningsorden: »Repræsentanter for mellemfolkelige organisationer kan uden stemmeret deltage i rådets drøftelser ved rørende spørgsmål, der henhører under disse organisationers virkeområde« og den allerede citerede be stemmelse i resolution 1995 (XIX) vedrorende UNCTAD: Rådet for Handel og Udvikling kan bestemme, at der skal gives repræsentanter for organisationer oprettet mellem regeringer... ret til uden stemmeret at deltage i drøftelser i rådet såvel som i udvalg og arbejdsgrupper, som det har nedsat...«.
Resolution 1995 (XIX), al ready quoted, states in connection with Unctad that: 'The Trade and Development Board may make provision for the representatives of intergovernmental bodies... to participate, without the right to vote, in its proceedings and in those of any subsidiary bodies and working groups it may have established...'.
Fællesskabets stilling ligger over dette mellemniveau i tre særlige internationale organisationer, nemlig OECD, GATT og (i tilslutning hertil) Verdensfødevarerådet.
The EEC position is better than this average in the following three organizations: OECD, GATT and (incidentally) the World Food Council.
Som bekendt efterfulgte OECD EOCE, der var oprettet i 1948.
The OECD, it will be remembered, succeeded the OEEC, which was set up in 1948.
Tillægsprotokol nr. 1 til konventionen om oprettelse af OECD tillægger Kommissionen for De europæiske Fæl lesskaber ret til at deltage i organisationens arbejde (').
Ad ditional Protocol No 1 to the Convention establishing the OECD entitles the Commission of the European Communities to participate in the work of the organization.'
I tillægsprotokollen bestemmes det endvidere, at repræsentationen af De europæiske Fællesskaber, der er oprettet ved Paris- og Rom-Traktaterne, varetages »i overensstemmelse med de institutionelle be stemmelser i disse traktater«.
It further provides that representation to the organization of the European Communities established by the Paris and Rome Treaties shall be ensured 'in accordance with the in stitutional provisions of these Treaties'.
Tillægsprotokol 1 medfører ganske vist ikke, at der tillægges Fællesskaberne status som medlem af OECD, elierat de får stemmeret, men den tillægger dem navnlig enhver ønskelig mulighed for at fremsætte forslag og ændringsforslag.
Protocol No 1 is certainly not intended to confer upon the Communities the status of OECD member nor to give them the right to vote at its meetings, but it does ensure, in particular,' that they have every opportunity they require to submit proposals and amendments.
De europæiske Fællesskabers stilling inden for GATT er ligeledes særdeles gunstig (2). Selv om EØF selv i medfør af EØF-traktaten (artikel 113) varetager de væsentligste be føjelser, der har forbindelse med de områder, som GATT beskæftiger sig med (regulering af den internationale handel), er EØF ikke udtrykkelig trådt i sine medlemsstaters sted som »kontraherende part« i GATT.
The European Communities' position within GATT is also highly favourable.2Al though the EEC has, by virtue of Article 113 of its Treaty, assumed most of the func tions relating to matters within the province of GATT (international trade regulations), it has not formally replaced its Member States as 'contracting parties' to GATT.
Det hører stadig under medlemsstaterne at godkende de ændringer, som fra tid til anden måtte blive foretaget i denne overenskomst, og de alene bidrager til organisationens udgifter.
These States remain bound by the General Agreement; they are required to approve any modifications which may, from time to time, be made to this Agreement and they participate individually in the financing of the organization's expenditure.
De har fortsat sæde under de res egne navne i GATT's besluttende organer, men de begrænser sig til at slutte op om EØF's delegation, der i dag har en fuldt anerkendt ret til at tage ordet og fremsætte for slag og ændringsforslag i eget navn.
They still sit in the deliberative organs of GATT and have their own name-plates but merely 'surround' the EEC delegation, whose right to speak and to table proposals and amendments in its own name is now fully recognized.
Repræsentationen af De europæiske Fællesskaber, der er oprettet ved Paris- og Rom-Traktaterne af henholdsvis 18.4.1951 og 25.3.1957, sker efter de institutionelle bestemmelser i disse traktater. 2.
Representation to the OECD of the European Communities established by the Paris and Rome Treaties of 18.4.1951 and 25.3.1957 respectively, shall be regulated in accordance with the institutional provisions of these Treaties. 2.
Kommissionerne for EØF og Euratom samt Den Høje Myndighed for EKSF deltager i denne organisations arbejde«. de«.
The EEC and EAEC Commissions and the High Authority of the ECSC shall participate in the work of this organization'.
form af »signatarkomiteer« er oprettet institutioner, som det påhviler at gennemføre be stemmelserne i overenskomsterne og medvirke ved bilæggelsen af tvister, der opstår mellem parterne.
This unique situation of an entity having 'succeeded to' States in the exercise of certain responsibilities' is further consolidated by the fact that, following the multilateral trade negotiations of 1973-79 (Tokyo Round), the EEC became party - without the additional signature of its Member States - to a whole series of multilateral trade agreements2 which provided for the establishment, in the form of'Signatory Committees', of institutions responsible for overseeing the implementation of the agreements' provisions and for helping to settle any disputes which might arise between the parties.
I disse særlige institutioner, der er oprettet i tilknytning til GATT, har EØF retlig status som medlem, selv om Fællesskabet, som det vil erindres, kun rent faktisk haren tilsvarende stilling inden forselve GATT.
The EEC has the de jure status of member in these special fringe institutions of GATT whereas it en joys only a defacto equivalent position on the organs of GATT itself.
Ifølge artikel 60 i forretningsordenen for Verdensfødevarerådet (der er oprettet i 1976 under FAO) er der udtrykkeligt tillagt Det europæiske økonomiske Fællesskab (såvel som i øvrigt Comecon og andre organisationer, der er oprettet af regeringer og har fast status som observatører ved FN's generalforsamling og visse frihedsbevægelser) mulig hed for ikke blot at deltage i alle afstemninger i organisationen, der kan berøre dem, men tillige ret til at fremsætte »forslag, der kan sættes under afstemning på begæring af ethvert medlem«.
Article 60 of the rules of procedure of the World Food Council (set up in 1976 under the auspices of the FAO) expressly provides for the European Economic Community (and indeed for Comecon, other intergovernmental organizations having permanent observer status at the United Nations General Assembly and for a number of liberation movements) not only to participate in all the proceedings of the organization likely to be of interest to it but also to put forward 'proposals which may be put to the vote at the request of any member'.
Af EØF eller dets medlemsstater?) og af begrænset rækkevidde (forslaget skal støttes af mindst én stat).
The EEC or its Member States?) and limited in scope (the proposal must be seconded by at least one State).
Den betyder dog et fremskridt i forhold til de bestemmelser eller former for praksis, der er omtalt ovenfor, og som til tider er til hinder for, at observatører, navn lig fra Fællesskabet, fremsætter forslag.
However, it is an advance on the provisions or practices described earlier which often impede the tabling of proposals by observers, in particular the Community.
Afsnit 3: Tilpasningen til Fællesskabernes »forfatnings« krav af deres status i de internationale organisationer og konferencer
Section 3: Compatibility of the Communities' status in international organizations and conferences with the requirements of their 'constitution'
Den vurdering, man må foretage af tilpasningen til Fællesskabernes »interne forfatningskrav« af deres status i de internationale organisationer og konferencer, synes at måtte blive ret nuanceret, men dog nærmest positiv som helhed betragtet.
Any assessment of the compatibility of the Communities' status, as conferred by inter national organizations and conferences, with their 'internal constitutional' require ments has, to some extent, to be qualified but is on the whole fairly positive.
ICAO), der endnu ikke har tillagt det en sådan status.
Foran analysis of these instruments, see in particular D. Carreau, P. Juillard. Th.
Disse foranstaltninger skulle være tilstrækkelige til i hvert enkelt tilfælde at fjerne de vanskeligheder, som Fællesskabets repræsentanter endnu kan have ved at få adgang til visse forhandlingsborde eller ubegrænset ret til at tage ordet.
Such measures should be sufficient to overcome any specific difficulties which the Community representatives may sometimes encounter in gaining access to some negotiating fora or in exercising their right to speak without restriction.
Om sådanne foranstaltninger bliver vedtaget, afhænger først og fremmest af den enighed og fasthed, som Fælles skabernes medlemsstater kan lægge for dagen.
The adoption of these measures depends above all on the cohesion and resolve which the Member States of the Communities are able to demonstrate.
Hvorom alting end er, kan De europæiske Fællesskaber ikke regne med at opnå en stemmeret i tilslutning til den, der tilkommer de af deres medlemsstater, der tillige er medlemmer af organisationen.
In any event, the European Communities could not seek to obtain a right to vote over and above that of their Member States who belong to the organization.
Hvis Fællesskaberne krævede stemmeret for sig selv, vil le de i øvrigt utvivlsomt vige tilbage for at få tillagt et mindre antal stemmer end det, som deres medlemsstater har krav på, og sidstnævnte ville givet også opponere kraftigt herimod.
Furthermore, if the Communities were to claim a right to vote in their own name, they would doubtless wish to avoid being reduced to a situation in which the number of votes they held was less than the number of their Member States; such a development would be fiercely contested by the latter in any case.
I grunden er det måske forholdsvis underordnet set med tredjelandes øjne, om denne til kendegivelse af politisk enighed finder udtryk i den ene eller den anden retlige form.
The precise legal expression given to this political cohesion may be of only secondary importance as far as nonmember countries are concerned.
Fællesskaberne kan imidlertid ønske at opnå en retlig afklaring af bestemmelser, der fra tid til anden giver anledning til diskussioner om deres repræsentanters ret til uhindret at deltage i udarbejdelsen af akterne på internationale organisationer og konferencer.
The Communities may nevertheless wish to obtain legal clarification of the provisions which periodically give rise to discussion as to their representatives' right to take part, without impediment, in formulating the instruments of international organizations and conferences.
Sådanne reformer vil kun kunne gennemføres på basis af initiativer, der tages af samtlige medlemsstater og støttes af en lang række andre delegationer.
Reforms such as these will only be achieved if they are based on initiatives supported by all the Member States and backed by a large number of other delegations.
For at opnå en sådan støtte har De europæiske Fællesskaber givet brug for tid, idet visse modstandere skal afvæbnes, og adskillige, der står tøvende, skal overbevises.
The European Communities will certainly need time to obtain this support, for they will have to overcome opposition from some quarters and convince many doubters.
De europæiske Fællesskabers deltagelse i internationale aftaler og andre retsakter
Participation of the European Communities in international agreements and other legal instruments
De europæiske Fællesskaber har først efter ofte meget vanskelige forhandlinger opnået adgang til at være parter i internationale aftaler og andre overenskomster. Den mest kritiske fase i disse vanskeligheder synes nu at hørefortiden til, men erfaringen viser, at Fællesskabernes deltagelse i akter indenfor den internationale aftaleret endnu afstedkommer indvendinger fra tredjelande.
The European Communities' right to be party to international agreements and other commitments has been granted only after negotiations which have sometimes been very difficult.
Disse vanskeligheder har hidtil særligt angået internationale aftaler i egentlig forstand, navnlig multilaterale aftaler.
Hitherto, these difficulties have essentially concerned international agreements proper, and above all multilateral agreements.
Hovedemnetfor kapitel I vil blive en undersøgelse af disse vanskeligheder.
They will be discussed in Chapter I.
Fællesskabernes deltagelse i internationale forpligtelser, der er fastlagt ved andre retsakter end overenskomster, navnlig ved afgørelser og beslutninger truffet af internationale organisationer, er endnu ret begrænset.
The Communities' participation in international commitments embodied in instruments other than agreements, in particular in the decisions and resolutions of international organizations, is still fairly limited.
Denne deltagelse giver dog anledning til en række spørgsmål, der bør behandles. Dette vil ske i kapitel II.
But it does raise a number of questions which deserve consideration and these will be dealt with in Chapter II.
Kapitel I: De europæiske Fællesskabers deltagelse i internationale aftaler
Chapter I - Participation of the European Communities in international agreements
Spørgsmålet om De europæiske Fællesskabers deltagelse i internationale aftaler er ikke det samme i forbindelse med bilaterale aftaler som ved multilaterale aftaler.
The position as regards participation by the European Communities' in international agreements varies according to whether bilateral or multilateral agreements are in volved.
Det er en nødvendig, men også tilstrækkelig betingelse, for at et af Fællesskaberne kan blive deltager i en bilateral aftale med et tredjeland eller en gruppe tredjelande, at de to parter har accepteret at forhandle, og at de har fundet frem til en fælles forståelse vedrørende de problemer, der skal reguleres ved aftalen.
The only requirement for one of the Communities to become party to a bilateral agree ment with a nonmember country or group of nonmember countries is that both par ties have agreed to negotiate together and that they have found common ground in re spect of the problems to be resolved by the agreement.
Spørgsmålet er langt fra lige så enkelt i tilfælde af multilaterale aftaler.
The problem is far less straightforward for multilateral agreements.
Heri kan sædvanligvis alene stater deltage.
As a general rule, such agreements are open only to participation by States.
Fællesskaberne kan således ikke blive part i en multilateral aftale, medmindre de stater, der deltager i forhandlingen herom, samtykker i dette.
Consequently, the Communities may not become party to a multilateral agreement unless the States participating in the negotiations give their consent.
Fællesskaberne har næsten altid fra deres forhandlingspartneres side opnået anerkendelse af deres ret til at deltage i multilaterale aftaler vedrørende spørgsmål, der henhører under deres kompetence.
In almost every case, the Communities' partners have recognized their (i.e. the Communities') right to participate in multilateral agreements dealing with questions within the Communities' sphere of jurisdiction.
De forhandlinger, der har ført til dette resultat, har ofte været besværlige, både fordi et mindretal af stater principielt var fjendtligt stemt over for en sådan deltagelse, og fordi det flertal, der gik ind for deltagelsen har ønsket at sikre sig bedst muligt og opnå størst mulige garantier.
The negotiations to reach this position have often been difficult because of the hostility of a minority of States to the principle of such participation and of the concern of the majority in favour to take elaborate precautions and obtain adequate safeguards.
Heraf følger, at Fællesskabets deltagelse i multilaterale aftaler, til trods for at den principielt er blevet anerkendt, næsten altid er blevet underlagt mere restriktive eller dog mere indviklede betingelser end staternes.
As a result, even when the principle of participation has been accepted, the Communities' actual participation in these multilateral agreements is almost always subject to more restrictive - or, at the very least more complex - conditions than those governing the participation of States.
Dette gælder navnlig »åbningen« af aftaler for denne deltagelse, Fællesskabernes er hvervelse af status som kontraherende part og deres deltagelse i institutioner, der har til opgave at gennemføre og administrere aftalerne.
This is especially true in respect of: the opening of agreements to participation; acquisition by the Communities of the status of contracting party; their participation in the in stitutions responsible for the implementation and administration of the agreements.
I de betragtninger der vil blive gjort angående disse spørgsmål, vil vi flere gange få lejlighed til at påvise, at Fællesskabernes deltagelse i multilaterale aftaler rejser flere og mere hårdnakkede problemer, når disse aftaler skal indgås ikke blot af Fællesskabet, men til lige af dets medlemsstater (»blandede« aftaler), end når de kan indgås af Fællesskabet alene (»rene EF-aftaler«).
In the following discussion of these questions it will be apparent, time and again, that the Communities' participation in multilateral agreements creates many more intractable problems when the agreements are to be concluded not only by the Community
Vi har således skønnet det hensigtsmæssigt at indlede disse udviklinger med en række betragtninger vedrørende grundlaget for og rækkevidden af sondringen mellem de to former for aftaler samt den plads, de hver især indtager i Fællesskabernes praksis og de fordele og ulemper, de kan betyde for tredjelande.
It was therefore thought appropriate to preface this discussion by a number of consider ations on the basis and extent of the distinction between the two types of agreement, their respective significance in Community practice and the advantages and disadvantages they may present for the nonmember countries concerned.
Afsnit 1: »Rene EF-aftaler« og »blandede aftaler«
Section 1: 'Community' agreements and 'mixed' agreements
De internationale aftaler, som Fællesskaberne kan se sig foranlediget til at deltage i, angår snart i deres helhed, snart kun delvis områder, der falder ind under de beføjelser, der er tillagt Fællesskaberne ved traktaterne om deres oprettelse.
International agreements in which the Communities may be called upon to participate concern, either wholly or in part, matters falling within the jurisdiction conferred upon them by their establishing Treaties.
Grundsætningen ifølge disse traktater er i det førstnævnte tilfælde, at Fællesskabet alene er beføjet til at indgå den påtænkte aftale.
The principle laid down by these Treaties is, in the first case, that the Community alone is empowered to conclude the proposed agreement.
Medlemsstaterne kan ikke være parter i den ne, selv om de, som det senere vil fremgå ('), er »bundet« af aftalen og skal overholde og gennemføre den.
The Member States may not be a party to it even if- as will be seen later' - they are bound by the agreement and must ad here to and implement it.
Det er aftaler i denne kategori, der normalt falder ind under den allerede nævnte betegnelse (2): »Rene EF-aftaler«.
The agreements in this category are commonly referred to by the term already mentioned,2 i.e. 'Community' agreements.
I sidstnævnte tilfælde er reglen den, at Fællesskabernes deltagelse er begrænset til de områder inden for aftalen, der hører under dets beføjelser.
In the second case, the rule is that Community participation is limited to matters in the agreement which fall within its jurisdiction.
Den øvrige del af aftalen kan kun indgås af medlemsstaterne.
The remainder of the agreement may be accepted by the Member States only.
Den fremgangsmåde, der i lang tid har været benyttet til regulering af disse tilfælde er den »blandede aftale«, der indgås af både Fællesskabet og dets medlemsstater.
The time-honoured method of settling such cases is the 'mixed' agreement, which is concluded simultaneously by the Community and its Member States.
Brugen af denne fremgangsmåde er kun udtrykkeligt hjemlet ved »Euratom«-traktaten (artikel 103).
Express provision to use this method is given only in the Euratom Treaty (Article 103).
Den benyttes imidlertid også meget hyppigt inden for EØF- og EKSF-trak ta ternes områder (3).
It is frequently used, however, in the spheres of application of the EEC and ECSC Trea ties.3
(') Se anden del, s. 125 ff. (2) Se første del, s. 39.
See Part Three, p. 126 et seq.
Annuiaire de l' Institut de droit international, 1973. s. 25 og Mixed Agreements, et fællesværk udgivet af D. O'Keefe og H.G. Schermers, Kluwer 1983.
25; Mixed Agreements, joint work edited by D. O'Keefe and H.G. Schermers, Kluwer, 1983; see in particular in that publication: CD.
I sidstnævnte værk henvises navnlig til: CD. Ehlermann, Mixed Agreements. A Lisi ofProblems, s. 3-22.
Ehlermann, 'Mixed agreements, a list of problems ' pp. 3-22.
eller regional karakter, angår forhold, der som helhed henhører under et af fællesskaber nes beføjelser.
It seldom occurs in practice that a multilateral agreement negotiated within the framework of an international organization or conference of a universal or regional character relates to matters wholly within the competence of a particular Community.
Sandsynligheden for et sådant sammentræf er desto ringere, desto svagere en rolle Fællesskabet har spillet ved fastlæggelsen af formålet med aftalen, desto svagere dets beføjelser er på det eller de områder, der skal dækkes ved aftalen, i forhold til dets beføjelser inden for andre sektorer, samt endelig desto talrigere og mere forskelligartede de spørgsmål er, som tilsigtes reguleret ved bestemmelserne i aftalen.
Such an occurrence becomes increasingly unlikely as the negotiating Community is less and less influential in determining the subject matter of the agreement, as the extent of its jurisdiction in the field(s) covered by the agreement becomes more limited than in other sectors and as the range of issues which the agreement is designed to settle becomes wider and more varied.
Det er langt fra altid klart, at Fællesskabet ikke er beføjet til at indgå internationale aftaler uden deltagelse fra sine medlemsstaters side.
The Communities' lack of authority to conclude international agreements without the participation of its Member States is far from always being apparent.
Det forekommer endda hyppigst, at der foreligger mulighed for et valg mellem en »ren EF-aftale« og en »blandet aftale«, og erfaringen viser, at der ofte er uenighed mellem Fællesskabernes medlemsstater indbyrdes og mellem disse og Kommissionen om, hvilken mulighed man skal vælge.
In the majority of cases, in fact, there is a choice between the 'Community' type of agreement and the 'mixed' agreement and experience has shown that, in such cases, the Member States of the Communities often disagree among themselves or with the Commission on which option to take.
Sådanne meningsforskelle er af og til blevet forelagt Domstolen af Kommissionen ('), men denne procedure er svær at håndtere politisk.
Occasionally, the Commission has referred these differences of view to the Court of Jus tice' for arbitration but this procedure is politically delicate to handle.
Yderligere er den tidkrævende, og den kan ikke tænkes benyttet, hvis aftalen skal underskrives i løbet afkort tid.
Furthermore, it is time-consuming and can not be contemplated when the agreement has to be signed quickly.