natgillin/translations-raw huggingface dataset:
C.C.N. étendue de l'Industrie et du Commerce en gros des Viandes, art. 19 bilag III (ledende medarbejdere) J.O.R.F. af 14. januar 1972, s. 619 til 641; en tilsvarende klausul vedrører mestre og teknikere, art. 17 bilag II.
C.C.N, étendue de l'Industrie et du Commerce en gros des Viandes, Article 19, Annex III (executives) J.O.R.F, of I4 January 1972, pp. 619-641 ; analogous clause deals with master craftsmen and engineers, Article 17, Annex II.
Samme klausul findes også i andre C.C.N.
The same clause is also to be found in other C.C.Ns.
18 Décret nr. 59-1400 og 59-1405 af 9.12.1959.
^Decrees Nos. 59-I4OO and 59-1405 of 9.12.1959.
I henhold til disse standardkontrakter fastlægges udbytteandelen for arbejdstageren til 20$ for tjenesteopfindelser og til 24$ for opfindelser, der bliver til som led i arbejdspræstationen.
Under these model contracts, the employee's share in the earnings from a service invention is 20 %', and from an incidental invention 24 %.
STUDIER der hidtil er udkommet i serierne "Arbejdsret" (1)
STUDIES published to date in the "Labour Law" Series (1)
Arbejdsaftalen efter gældende ret i Det europæiske Fællesskabs medlemsstater Sammenfattende rapport: Danmark, Storbritannien, Irland
CB-NM-77-001-EN-C - No. 1 The contract of employment in the law of Member States of the European Communities Synoptic report: Denmark, the United Kingdom, Ireland 1977, 50p. (DA, DË, EN, FR, IT, NL). UKL 1.20; USD 2.10; BFR 75
(1 ) Forkortelserne DA, DE, EN, FR, IT og NL angiver de sprog hvorpå dokumenterne er offentliggjort (dansk, tysk, engelsk, fransk, italiensk og nederlandsk).
(1 ) The abbreviations after each title indicate the languages in which the documents have been published: DA = Danish, DE = German, EN = English, FR = French, IT = Italian, NL = Dutch.
Sammenlignende undersøgelse vedrorende retsreglerne om arbejdslager­opfindelser i Oe europæiske Fællesskabers medlemsstater
Comparative study of employees' inventions law in the Member States of the European Communities
Samling af studier.
Collection studies.
Serie Arbejdsret
Labour Law series
På baggrund af at en stor del opfindelser og tekniske innovationer inden for industri og håndværk præsteres af arbejdstagere, påbegyndte Kommis­sionen allerede i 1971 en undersøgelse af retsreglerne vedrørende arbejds­tageres opfindelser i Fællesskabets medlemsstater.
In view of the fact that a large proportion of inventions and technical innovations in industry and commerce are the work of employees, the Commission had, as early as 1971, begun a study of the law relating to employees' inventions in the Member States of the Community.
Ikrafttrædelsen af Den europæiske Patentkonvention, der undertegnedes den 15.10.1973, og af Konventionen om det europæiske patent for fæl­lesmarkedet har yderligere forstærket interessen for en sådan under­søgelse, idet Den europæiske Patentkonvention foreskriver, at arbejds­tagerens ret til det europæiske patent udledes af de retsregler, der gælder på hans beskæftigelsessted.
The entry into force of the European Patent Convention, signed on 15 Oc­tober 1973, and of the Convention for the European patent for the common market, has increased interest in a study of this kind, since the European Patent Convention provides that,as regards the employee­inventor, the right to the European patent is governed by the law of the place of employment.
Den foreliggende sammenlignende undersøgelse skal give et overblik over retstilstanden vedrørende arbejdstageres opfindelser i Fællesskabets medlemsstater.
The purpose oí the present comparative study is to give a survey of the legal situation with regard to employee inventions in the Member States of the Community.
Medens kapitel I omhandler generelle spørgsmål og af­grænsningsproblemer inden for dette emne, er kapitel II lagt an på erhver­velsen af patentet og kapitel III på godtgørelsen.
Chapter I deals with general matters and problems of classification arising in this field, while Chapter 11 deals with the acquisition of patents and Chapter III with remuneration.
Et fjerde kapitel vedrører specielle problemer.
Specific problems are dealt with in the fourth chapter.
Redegørelsen viser tydeligt den til dels mangelfulde eller endog fuldstændig manglende lovgivning i nogle medlemsstater samt de væsentlige forskelle i arbejdstageropfinderens retsstilling.
This survey shows clearly that the legal rules in some Member States are sometimes deficient or even completely non­existent, and illustrates the substantial differences in the legal position of employee­inventors.
På dette punkt kunne Kommissionens videre overvejelser med henblik på en "ud­jævning på et stadigt stigende niveau" sættes ind, så lovgivningen om arbejdstageres opfindelser følges den igangværende harmonisering af patentretten.
The Commission could on this point begin further deliberations on the question of a progressive process of harmonization of Community level in order to bring the law relating to employee inventions up to the level of progress made with the harmonization of patent law, a process which is still in the course of being carried out.
KONTORET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS OFFICIELLE PUBLIKATIONER
OFFICE FOR OFFICIAL PUBLICATIONS OF THE EUROPEAN COMMUNITIES toig "
Organisation, finansiering og udgifterne til sundheds- og sygepleje i Fællesskabet
The organization, financing and cost of health care in the European Community
Denne publikation foreligger ligeledes pâ:
This publication is also available in
B. Tendenserne i udgifterne til sundhedsvæsenet (1966-1975/76)
B. Trends in expenditure on health services (1966-1975/6) 107
C. Årsagerne til de stigende udgifter
C. Reasons for the increasing cost
Det forenede Kongerige
Luxembourg Netherlands
E. Sammenfatning af de foranstaltninger, der er truffet til styring af udgifterne
United Kingdom ^47 E. Summary of measures taken to control expenditure . . . 151
SUNDHEDS- OG SYGEPLEJE I FAELLESSKABET
THE ORGANIZATION AND FINANCING OF HEALTH CARE
Formålet med dette afsnit af rapporten er at analysere opbygningen af sund­hedsvæsenet i hvert af de ni medlemslande i Det europæiske Fællesskab.
The objective of this section of the report is to analyse the health care systems of each of the nine Member States of the European Community.
Hvert af de følgende kapitler, der vedrører enkeltlande, er delt op i fem afsnit:
Each of the country chapters which follow are divided up in five sections :
­ en almindelig beskrivelse af sundhedsvæsenets udvikling og en redegørelse for dets nuværende administrative struktur,
- a general description of the evolution of each health care system and an outline of its present administrative structure;
­ en analyse af omfanget af og arten af sygeforsikringsdækningen i hvert enkelt land,
- an analysis of the extent and type of health insurance coverage in each country;
­ finansieringsforholdene i forbindelse med hver enkelt ordning,
- the financial characteristics of each system;
­ en kort opregning af de ydelser, der kan opnås; der gives først en analyse og derefter betragtes en "typisk" patient, der bevæger sig igennem behand­lingssystemet,
- a brief summary of the range of benefits which is available and this, is presented in the form of a network analysis and a 'typical' patient progressing through the health care system;
­ en analyse af statistikkerne vedrørende de vigtigste faktorer (antal sygehussengepladser, antal læger samt deres aflønning) og der gøres forsøg på at understrege forskellen mellem på den ene side kapacitet og på den anden side anvendelsen heraf, "retfærdigheden" i den geografiske fordeling inden for det enkelte land.
- an analysis of the main input series (numbers of hospital beds, numbers of doctors and their remuneration) and an attempt is made to emphasize the difference between stocks and flows and 'equity' of national geographical distributions.
Det er i analysen så vidt muligt tilstræbt, at kapitlerne om de enkelte lande dækker de samme områder.
Throughout the analysis great effort has been made to make the coverage of each country chapter uniform.
Dog har det i visse tilfælde, hvor der er tale om særlige forhold i et bestemt land, været nødvendigt at afvige fra dette princip.
However in some cases unusual features in particular countries have necessitated a departure from this objective.
SUNDHEDS­ OG SYGEPLEJE I BELGIEN
HEALTH CARE IN BELGIUM
UDVIKLING OG ADMINISTRATIV OPBYGNING
EVOLUTION AND ADMINISTRATIVE STRUCTURE
Den første landsdækkende lov, der vedrørte finansiering og tilrettelæggelse af sundheds­ og sygepleje i Belgien, blev vedtaget i 1894. I 1945 blev der indført en obligatorisk sygeforsikringsordning (dekret af 28. december 1944), som imidlertid ikke var særlig omfattende.
The first national law to affect the finance and provision of health care in Belgium was enacted in 1894.
Ved love vedtaget i 1964 og 1969 udvidedes de områder, der dækkes af den obligatoriske sygeforsikringsordning.
Legislation in 1963 extended the coverage of the compulsory social insurance programme.
Administrativ opbygning
Administrative Structure
Den administrative opbygning af det belgiske sundhedsvæsen er meget kompli­ceret.
The administrative structure of the Belgian health care system is very complex.
På nationalt plan er seks ministerier involveret i udformningen af politikken på sundhedsområdet samt i styring og kontrol heraf, nemlig arbejdsministeriet, ministeriet for offentlige arbejder, forsvarsministeriet, landbrugsministe­riet, undervisningsministeriet og ministeriet for offentlig sundhed og social velfærd.
At the national level there are seven ministries involved in national policy making, guidance and control in the care field -Labour, Public Work, Defence, Agriculture, Education, Public Health and the Family, and Social Welfare.
Af disse seks ministerier er ministeriet for offentlig sundhed og social velfærd af stor betydning for den almindelige sygeforsikringsordning og ordningen for selvstændige erhvervsdrivende.
Of these seven ministries, the Ministry of Social Welfare is of primary impor­tance with regard to the general social insurance scheme and scheme for the self employed.
Ministeriet beskæftiger sig med hele rækken af sociale sikringsydelser.
The Ministry is concerned with the whole range of social security benefits.
Bidrag til finansiering af disse ydelser, som blandt andet omfatter sundheds­ og sygepleje, indbetales til et selvstændigt organ under ministeriet (ONSS­central styrelse for social sikring), der fordeler midlerne mellem de forskellige sociale sikringsord­ninger.
Social security contri­butions to finance these benefits, which includes health care, is paid to an autonomous organ of the ministry (ONSS - the National Social Security Organization) which divides the monies amongst the various benefit programmes.
De midler, der tilfalder sundhedssektoren, overdrages til INAMI (Det nationale Sygeforsikringsinstitut), der fordeler dem mellem de seks sygekas­sesammenslutninger.
The health care revenues are given to INAMI (the National Sickness Insurance Institution) which divides it amongst the six groupings of sickness funds.
Der er 600 kommuner (den mindste har 5 000 indbyggere), og disse spiller en vigtig rolle for tilrettelæggelsen af sundheds­ og sygeplejen (f.eks. offent­lige sygehuse).
There are 600 local government areas (the smallest unit has 5 000 inhabitants) and these bodies have an important role in the provision of health care (e.g. public hospitals).
Sygekasser
Sickness funds
Der findes seks sygekassesammenslutninger.
There are six groupings of sickness funds.
Sygekasserne, hvoraf der findes 1 745, er de administrative enheder, der udbetaler godtgørelser til de forsikrede og til behandlingsinstitutionerne.
The 1 745 sickness funds are the administra­tive units which reimburse the insured and the institutions which provide care.
For ansatte ved de belgiske jernbaner og søfolk samt de gennem dem medforsikrede gælder der særlige forsikringsordninger.
The employees of the Belgian railway and their dependents and seamen and their dependents have separate insur­ance arrangements.
Sygekasserne tilbyder to slags tillægsforsikringer; en obligatorisk­frivillig forsikring og en frivillig forsikring.
Two types of additional insurances are offered by the sickness funds, 'compulsory-voluntary' insurance and voluntary insurance.
Den obligatorisk­frivillige forsikring er ikke lovpligtig, men medlemskab af en sygekasse indebærer, at den forsikrede skal bidrage til omkostningerne i forbindelse med ydelserne.
Compulsory-voluntary insurance is not laid down in statute law but membership of a particular sickness fund obliges the insured person to contribute towards the cost of provision.
Den frivillige forsikring tilbydes af sygekasserne med henblik på at "supplere" de lovbestemte ydelser.
Voluntary insurance is provided by the funds to 'top up' statutory benefits.
Aktiviteten på det private sygeforsikringsmarked er ringe!
The activities of the private insurance market are small
I lighed med Frankrig har heller ikke Belgien nogen landsdækkende social sikringsordning på sundhedsområdet.
Like France, Belgium does not have one system of social insur­ance for health care.
Især selvstændige og de gennem dem medforsikrede (ca. 1,5 million) er kun dækket mod større risici (sygehusbehandling, folkesygdomme som tuberkulose, kræft osv.).
In particular the self employed and their dependents (some 1.5 million) are covered for heavy risks only (hospital care, the social diseases (TB, cancer etc.), etc).
De, som kun delvis eller slet ikke dækkes af de sociale sikringsordninger, har adgang til sociale bistandsydelser (ydes af kommunen efter behov).
Those not covered, in part or in whole, by the social insurance schemes have access to the social aid programme (means' tested benefits provided by local government).
Sygekasserne finansierer udgifterne i forbindelse med sygehuse og læger.
The funds finance the payment of hospitals and doctors.
De forsikredes_bidrag
22n tributions_by_the_insured
Der er to satser for bidrag til den sociale sygeforsikringsordning: en for forsikrede der er tilsluttet den almindelige ordning (fuld dækning), og en for forsikrede, der kun dækkes mod større risici (f. eks. selvstændige, der kun dækkes delvis). Pr.
The contribution rates for health care social insurance are of two types: one for general scheme beneficiaries (who have full cover) and one for heavy risk beneficiaries (i.e. the selfemployed who only have partial cover).
1. juni 1978 var satsen til dækning af almindelige naturalydelser for personer omfattet af den almindelige ordning 3,75 % for arbejdsgiveren og 1,8 % for den ansatte, svarende til i alt 5,55 % beregnet af hele lønnen.
At 1 June 1978, the con­tribution rate for general benefits in kind for those in the general scheme, levied on wages, without any ceiling, was 3.75% for employers and 1.80% for employees, a total of 5.55%.
Ordningen for selvstændige finansieres ved bidrag, hvis størrelse afhænger af indtægten.
The programme for the selfemployed is financed by a contribution related to their income.
Jernbanefolk og søfolk betaler bidrag efter forskellige satser.
Railway workers and seamen pay different levels of contribution.
Disse bidrag går udelukkende til finansiering af lægehjælp.
The contribution rates finance medical care only.
Staten dækker 95 % af omkostningerne ved behandling af visse folkesygdomme (kræft, tuberkulose, polio, sindslidelser og psykisk handicap).
The State meets 95% of the cost of treating the social diseases (cancer, TB, poliomyelitis, mental illness and handicap).
Til dækning af omkostninger i forbindelse med almindelig lægehjælp modtager INAMI et statstilskud på 27 % af forsikringsinstitutternes budget.
For ordinary medical care a State subsidy of 27% of the budget of the insurance institutions is paid to INAMI.
Staten indbetaler bidrag til sygekasserne for de arbejdsløse (for hver dag den arbejdsløse er uden arbejde, indbetales et beløb svarende til det gennemsnitlige daglige bidrag til samtlige forsikringsinstitutter.
The State pays contributions to sickness funds on behalf of the unemployed (at a rate equal to the average daily value of all contributions for all insurance organizations for each day of unemployment).
Endvidere finansierer kommunal­bestyrelserne sociale bistandsydelser i forbindelse med sundheds­ og syge­pleje.
Also the Government at the local level finances social aid health care benefits.
Det bør bemærkes, at staten, til trods for dens store andel i finansieringen af sundheds—og sygeplejen, kun fører ringe kontrol med udgifterne.
It is important to note that despite this substantial involvement in the financing of care, the State exercises little control over expenditure.
Sygekas­serne er i vid udstrækning selvstændige og decentraliserede.
The sickness funds are autonomous and decentralized to a considerable degree.
Privates udgifter androg i 1975 ca. 35 mia BFR.
2.2. above) is considerable (see Table 1).
Driftsudgifter
Investments
Statens udgifter
Operating costs
Halvoffentlige og private
State expenditure Social Security Provinces Municipalities Semi-Public and private
Der foreligger ikke officielle skøn over, hvor stor en del af det belgiske BNP der blev anvendt til sundheds­og sygepleje før 1973 +). Men for 1973, 1974 og 1975 var tallene henholdsvis 4,5%, 5% og 6,2%.
According to official estimates the percentage of Belgian GNP spent on health care before 1973 are not available.1 In 1973 4.5% of Belgian GNP was spent on health care.
Der er gjort forsøg på at give et samlet billede af udgifterne (social sikring, statstilskud, takster, privat forsikring og private midler).
An attempt has been made to aggregate the expenditure series (social insurance. State subsidies, prices, private insurance and private resources).
Indtægterne fremgår af tabel 1.
The income side is given in Table 1, and relates to the total costs of health care, curative and preventive .
Udgifter til sygepleje, fordelt på forvaltningsorganer (1975)
Expenditure on Health Care by Spending Authority, 1975
Sundhedsministeriet
Central Government Ministry of Public Health
Forsvarsministeriet
Ministry of Justice Ministry of Defence
INAMI (Det nationale Sygeforsikringsinstitut)
National Institute for Insurance against Sickness and Disablement
Provinserne
Municipalities
Udgifterne i 1976 i forbindelse med den almindelige ordning, fordelt på udgiftsposter
General Scheme Expenditure by Category 1976
Fysioterapi m.v.
Physiotherapy etc. 3.
Folkesygdomme
Social illnesses
Kilde: INAMI rapport 1976 (1978)
Source: INAMI Report for 1976 (1978]
Den forsikrede kan i regelen selv vælge læge, forudsat at denne har autorisation i Belgien og er optaget i lægeordenens liste over læger.
As a general rule, the insured person is free to choose his doctor provided the physician is qualified to practice in Belgium and registered on the Medical Council's list.
Lægelønningerne fastsættes ved forhandling mellem lægernes faglige organisationer, sygekas serne og sygehusene.
The doctor's pay is the result of negotiation between the profession, the funds and the hospitals.
Alment praktiserende læger og sygehuslæger betales for hver enkelt tjenesteydelse.
The community doctor and the hospital doctor is paid per item of service.
Patienten betaler lægen det fulde honorar og opnår derefter (fra sygekassen) godtgørelse efter en bestemt sats, i almindelighed 75% af de anerkendte takster.
The full fee is paid to him by the patient who them gets a refund from his fund at the appropriate rate - generally 75% of agreed tariffs.
Speciallægebehandling kan ske uden for hospitaler på samme økonomiske vilkår; dog godtgøres visse special lægebehandlinger (f.eks. røntgenundersøgelser og andre diagnostiske under søgelser) kun, såfremt de udføres på hospitaler under "de rette forhold".
Specialist care is available out of hospital on the same financial basis although some services provided by specialists (e.g. X-rays and other diagnostic tests) are reimbursed only if they are carried out in hospitals under the 'proper conditions'.
Tandpleje ydes på samme vilkår, idet kunstige tænder dog kun kan opnås på disse vilkår, såfremt patienten er mindst 50 år gammel.
Dental care is provided on the same basis although false teeth are only available on these terms after the patient has reached the age of 50.
Udgifterne til lægemidler godtgøres delvis.
The cost of pharmaceutical products are partially reimbursed.
Der skelnes mellem lægemidler, der fremstilles i apoteket ( efter recept) og mærkevarer (specialiteter).
A distinction is made between drugs made up in the pharmacy (magistrals) and branded drugs (specialties).
For lægemidler fremstillet efter recept betaler patienten 25 BFR, for specialiteter 60 BFR.
For magistral drugs the beneficiary has to pay BFR 25 and for specialties BFR 60.
Udgifterne til specialiteter godtgøres kun, såfremt det pågældende lægemiddel er optaget på listen over anerkendte lægemidler; for kronisk syge nedsættes prisen til henholdsvis 0 og 25 BFR.
The cost of specialties are reimbursed only if they are on an approved list and for the chronic sick the prices are reduced to zero and BFR 35.
Udgifter i forbindelse med sygehusbehandling dækkes fuldt ud af sygekasserne (idet 25% af udgifterne betales af staten) i de første 40 dage behandlingen varer.
The costs of hospitalization is met fully by the funds (although 25% of the cost is paid by the State) for the first 40 days of
Siden 1964 har der eksisteret en lovgivning med henblik på at regulere det beløb pr. dag, som offentlige og private sygehuse har ret til at opkræve.
16 treatment. Since 1964 legislation has been in force to regulate the daily maintenance charge which public and private hospitals are permitted to charge.
Dette beløb dækker afskrivning, administration, opholdsudgifter, sygepleje og vedligeholdelse, men ikke lægemidler og lægelønninger.
This charge covers depreciation, administration, hotel costs, nursing and maintenance staff costs but excludes payments for drugs and physicians' services.
Patienten kan anmode om særlig gode (hotellignende) indkvarteringsforhold, men skal selv betale meromkostningerne i forbindelse hermed.
The patient can elect to have superior (hotel) accomodation but is obliged to meet the costs of this out of his own resources.
Prisen pr. dag er blevet sat op for at nedsætte de udgifter, der skal betales af den sociale sygesikring.
The cost of accomodation has been raised te reduce social insurance costs.
Siden april 1978 har patienter på stuer med mere end to patienter skullet betale 150 eller 250 BFR pr. dag fra den 90. indlæggelsesdag.
Since April 1978 patients in a room for more than 2 persons have been required to pay BFR 150 or BFR 250 per day from the 90th day in hospital.
Der opkræves fortsat et tillæg på 50 BFR om dagen fra den 41. til den 89. dag.
A charge of BFR 50 from the 41st to the 89th day is being maintained.
Tillægget pr. dag for særlig gode inkvarteringsforhold er ligeledes blevet sat op.
Also the charges for superior hotel accomodation have been raised for each day of care.
Korsorganisationerne (gul og hvid) yder social rådgivning, hjemmesygepleje, forebyggende pleje og propaganda til medlemmerne. Disse bidrager med 200600 BFR pr. år pr. familie.
The Cross Organizations (e.g. Yellow and White-Cross) are organizations which provide social workers, home nursing, preventative care and propaganda to members who contribute BFR 200 to 600 per year per family.
Dette afsnit vedrører mængden og fordelingen af nogle enkelte af alle de faktorer, der er involveret i sundhedsog sygeplejen, nemlig læger og sygehussenge, og endvidere prisen på disse faktorer.
This section is concerned with the quantity, price and distribution of a limited subset, doctors and hospital beds, of the total array of inputs which go into the health care process.
Antallet af læger i Belgien i 1960, 1970 og 1975
The doctor stock in Belgium 1960, 1970 and 1975
Antal læger pr. 100 000 indbyggere
Number per 100 000 population
Som det fremgår af tabel 4 stiger antallet af læger ret hurtigt.
As can be seen from table 4 the doctor stock is growing quite rapidly.
Antallet af nyuddannede lægekandidater steg fra 609 i 1965­66 til 1 227 i 1975.
The number of medical school graduates rose from 609 in 1965-66 to 1 227 in 1975.
Antal sygehuse
Number of hospitals
Sengepladser pr. 1 000 indbyggere private i alt private i alt private i alt
Beds of 1 000 inhabitants