natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Er traktatens generelle regler ikke tilstrækkelige?
Were the general rules of the Treaty insufficient?
I artikel 38 hedder det vel, at fællesmarkedet tillige omfatter landbruget og handelen med landbrugsvarer (der tænkes herved på toldunionen og den frie bevægelighed for personer), men det siges tillige udtrykkeligt, at de »generelle« regler kun finder anvendelse på landbrugsvarer, medmindre andet er bestemt i artiklerne 39-46.
Article 38 provides that the common market is to extend to agriculture and trade in agricultural products (customs union, free movement of persons), but specifies that the 'general' rules apply to agricultural products only if not otherwise provided in Articles 39 to 46.
Yderligere hedder det: »Fællesmarkedets funktion og udvikling skal for så vidt angår landbrugs varerne ledsages af udformningen af en for medlemsstaterne fælles landbrugspolitik«.
It also adds that the operation and development of the common market must be accompanied by the establishment of a common agricultural policy.
Grunden er, at landbrugsvarernes stilling var meget forskellig fra industrivarernes.
The situation of agricultural products was very different from that of industrial products.
Det var således ikke tilstrækkeligt at ophæve toldgrænser og kontigentordninger for at sikre den frie bevægelighed.
In order to ensure free movement, it was not enough to remove customs or quota barriers.
Dette vil nærmere sige, at en fri bevægelighed, der var blevet gennemført efter samme regler som for industrivarer, ville have haft katastrofale følger for økonomien i almindelighed og for landbrugerne i særdeleshed.
Free movement achieved in the same conditions as for industrial products would have had disastrous consequences for the economy in general and for farmers in particular.
Prisforskellene for landbrugsvarers vedkommende inden for Fællesskabet var nemlig ikke en følge af told (hvilket i vid udstrækning var tilfældet med hensyn til industrivarer), men udsprang væsentligst af medlemsstaternes interne landbrugspolitik, der særlig havde til formål at yde social beskyttelse af landbrugernes indkomster, imødekomme forbrugerinteresser og sikre en vis grad af selvforsyning.
This was because the differences within the Community in the prices of agricultural products were not the result of customs duties (which was largely the case for industrial products) but arose mainly from the existence of national agricultural policies designed to protect farmers' incomes, to safeguard consumers' interests and to guarantee a certain level of self-sufficiency.
Igennem lange tider havde medlemsstaterne grebet ind til fordel for landbrugerne på grund af de økonomiske forhold, der er særegne for landbruget i Europa.
Because of the economic conditions in European agriculture the Member States had been intervening to assist farmers for a long time.
Men den prioritering, som hver enkelt medlemsstat havde givet de mal.der skulle opnås, var forskellige og afhang navnlig af de træk. der var særegne for deres eget landbrug og dets betydning for økonomien.
However, the objectives were given a different order of priority in the various Member States, depending on the particular features of their agriculture and its importance in their economy.
Yderligere benyttede medlemsstaterne forskellige former for teknik.
In addition, the various countries had used different techniques.
Således kunne »protektionistiske« stater med hensyn til kornproduktion, som tilfældet var i Belgien, bestemme, at der i varierende omfang skulle indmales inden landsk korn ved fremstilling af brød, eller, som tilfældet var i Frankrig, indføre et
Thus, with regard to wheat production, 'protectionist' countries could, like Belgium, require the incorporation of a variable percentage of homegrown wheat in breadmaking or, like France, introduce a State production mon opoly and guarantee the producer a minimum price. Another measure could consist in
En anden forholdsregel kunne bestå i lukning af grænserne for udenlandske produkter i den periode, hvorunder den nationale produktion bragtes på markedet. Andre, mere liberale stater som f.eks. Tyskland, kunne have ordninger, der både tilsikrede de nationale producenter høje priser og tillod import til lave priser af produkter, som de ikke havde tilstrækkeligt af, samtidig med at forbrugerpriserne fastlagdes på et mellemniveau.
closing the frontiers to foreign produce during the period when national production was being placed on the market.
Man kunne dog under ingen omstændigheder forlade princippet om en politik for og en styring af landbruget.
At all events, there was no question of the Member States abandoning the principle of directing agriculture by means of an agricultural policy.
Man måtte derfor vælge en af to mulige løsninger:
In these circumstances, there were two possible solutions :
— ikke at lade fællesmarkedet omfatte landbrugspolitikken. Denne løsning, der kunne sammenlignes med den, man var kommet til inden for EFTA, kunne fremkalde forvridninger i selve fællesmarkedets funktion.
(i) not to include agriculture in the common market.
Yderligere var det umuligt for »landbrugsstater«, som f.eks. Frankrig, at akceptere en sådan linje, der stred mod deres opfattelse, hvorefter en øget landbrugseksport skulle opveje den automatiske forøgelse af industriimporten fra deres partnere, der på dette område havde en højere produktivitet, eller
Moreover, the 'agricultural' countries, such as France, could not accept such a solution, which ran counter to their belief that an increase in their agricultural exports would offset the inevitable rise in imports of industrial products from their partners who were more productive in this field;
— at lade landbruget omfatte af fællesmarkedet og erstatte de enkelte medlemsstaters landbrugspolitik med en fælles politik.
(ii) to include agriculture in the common market and replace the national policies by a common policy.
Som bekendt blev den sidstnævnte af disse to løsninger foretrukket af traktatens forfattere.
This, of course, was the solution chosen by the authors of the Treaty.
Landbrugspolitikken fik de formål, som er opregnet i artikel 39.
The objectives of this policy are listed in Article 39.
De er holdt i meget almindelige vendinger, og visse af dem, som f.eks. de i stk. 1, litra b) og e) nævnte, er omend ikke indbyrdes modstridende, så dog vanskeligt forenelige.
These objectives are very general and some of them are, if not contradictory, at least hard to reconcile, such as those set out in point 1(b) and (e).
Domstolen har skullet tage stilling til spørgsmål på dette område.
The Court of Justice has been asked to rule on this subject.
Den synes at give producenternes interesser forrang for forbrugernes '), men antager dog efter omstændighederne, at bestemt angivne mål skal have forrang2). medmindre der i urimelig grad foretages indgreb i et andet formål ).
It appears to give priority to the interests of producers over those of consumers ' but accepts that, depending on circumstances, a specific objective may be given priority2provided another objective does not suffer unreasonable preju­dice. 3
Indholdet af den landbrugspolitik og de instrumenter, der skal benyttes til virkeliggørelsen af disse mål, er kun skitseret i traktaten.
The institutions have received very extensive powers for the attainment of these objectives.
Den fælles ordning af markederne for landbrugsvarer kan således efter artikel 40 antage tre forskellige former.
The content of the agricultural policy and the mechanisms for achieving the objectives are merely sketched in the Treaty: for the common organization of agricultural markets, Article 40 proposes a choice between three methods.
I samme artikel hedder det, at den fælles ordning kan omfatte alle foranstaltninger, der er nødvendige for at nå de i artikel 39 fastsatte mål. og disse mål er angivet i en opregning, der ikke er udtømmende4). Artikel 41 omfatter kun visse elementer inden
The same article provides that the common organization may include all measures required to attain the objectives set out in Article 39 and gives a non­exhaustive list of these.4 Article 41 contains only a few outlines of structural policy.
) Se Leks. dommen i sagen om den såkaldte »medansvarsafgift« af 21.2.1979, sag 138/78 (Stölting), Sml.
Joined Cases 106 and 107/63 Toepfer ν Commission [1965] ECR 405; Case 5/73 Balkan [1973] ECR 1091 ; Case 113/75 Frecassetti [1976] ECR 983.
1979. s. 713 og dommen i de såkaldte »isoglucosc«-sagcr af 25.10.1978. forenede sager 103 og 145/77 (Scholten Honig og Tunnel Refineries). Sml.
Case 5/67 Beus [1968] ECR 83; Joined Cases 54 to 60/76 Compagnie industrielle et agricole du Comte dc Loheac ν Council and Commission [1977] ECR 645.
1978. s. 2037. og endvidere dom af 5.12.1979. forenede sager 116 og 124/77 (Amylum/Rådet og Kommissionen). Sml.
Case 5/73 Balkan, cited at footnote 1 above, and Case 9/73 Schlüter [1973] ECR 1135.
Afsnit I — De fælles markedsordninger for landbrugsprodukter af Michel Melchior
Section I — The common organization of agricultural markets by Michel Melchior
De fælles markedsordninger har først og fremmest til formål at sikre frie bevægelser for landbrugsprodukter inden for Fællesskabet, hvilket skal ske på samme betingelser, som gælder for et nationalt marked.
The common organization of markets aims principally to ensure free movement of agricultural products within the Community in the same conditions as in a national market.
Dette indebærer, at priserne inden for Fællesskabet skal gøres ensartede (enhedsmarkedsprincippet).
This involves unifying prices within the Community (single market principle).
Allerede ved iværksættelsen af den fælles landbrugspolitik, til hvilken grundstenen blev lagt på konferencen i Stresa i 1958, var det blevet aftalt, at opbygningen skulle hvile på det princip, at indkomsterne i landbruget i alt væsentligt skulle hidrøre fra, hvad markedet kunne indbringe (markedsprincippet).
From the inception of the common agricultural policy, whose foundations were laid at the Stresa Conference in 1958, it was agreed that it would be based on the principle whereby agricultural income should be derived mainly from market receipts (market principle).
Dette princip indebærer, at priserne skal ligge på et niveau, der sikrer rimelige indtægter for landbrugerne.
This principle implies prices at a level which provides a sufficient return for farmers.
Der skal dog tages hensyn til den strukturelle side af sagen.
However, the structural element must also be taken into consideration.
Der kan ikke være tale om, at man gennem prisordninger gør det muligt for en hvilken som helst landbrugsbedrift at overleve.
There can be no question of the price mechanism ensuring the survival of just any agricultural holding; prices must be calculated for economically viable concerns.
Priserne skal beregnes for »økonomisk rentable« bedrifter.
A connection must therefore be established between market policy and structural policy.
Der skal etableres forbindelse mellem markedspolitikken og strukturpolitikken, idet man ved denne skal søge at bidrage til oprettelse af bedrifter, der råder over tilstrækkelig kapital og tekniske hjælpemidler til at skabe indkomster, der svarer til indkomsterne ved andre erhvervsmæssige aktiviteter.
Structural policy must seek to contribute to the creation of holdings with sufficient capital and technical resources to produce an income comparable to that from other occupations.
Denne side af sagen blev ganske vist forsømt i den første fase af igangsættelsen af den fælles landbrugspolitik, men tillagdes øget betydning allerede i 1968 (»Landbrugsprogram 1980« — den anden Mansholt-Plan), hvilke gav sig konkret udslag i form af strukturreformdirektiverne af 1972.
Although this aspect was neglected in the first phase of implementation of the common agricultural policy, it was given increased importance from 1968 onwards ('Agriculture: 1980 programme' — Second Mansholt Plan); this resulted in 1972 in the adoption of the structural reform directives.
Siden da har man altid ved de årlige fastsættelser af landbrugspriserne henvist til begrebet den rentable bedrift.
Since then, the annual decisions on agricultural prices always refer to the concept of a viable holding.
Dog tillægger man ikke til enhver tid gennemførelsen af de to sider af landbrugspolitikken helt samme betydning, og ved den årlige fastsættelse af landbrugspriserne lægger man ligeledes vægt på sociale hensyn til den. vaklende og utvivlsomt kun lidet økonomisk tilfredsstillende før ejerne, opretholdelse af inframarginale familiebrug.
Nevertheless, parallelism between these two aspects of agricultural policy is not strictly observed; thus the annual price levels are set to take account of social considerations which result in the maintenance, on a somewhat precarious and unsatisfactory basis, of submarginal family farms.
De grundlæggende elementer i markedsordningerne
Basic components of the market organizations
»Markedsprincippet«
A. The 'market principle'
De grundlæggende forskrifter om indførelse af markedsordningerne for landbrugs produkter hviler på et fundamentalt nationaløkonomisk valg: Landbrugerne skal principielt have deres indkomster gennem salg af deres varer på markedet. Dette forklarer den betydning, som man har tillagt »priselementet« i EF"s forskrifter.
The texts setting up the agricultural market organizations are based on a fundamental economic policy choice : in principle farmers must obtain their income from sales on the market.
Dette »markedsprincip« indebærer, at opretholdelsen af landbrugernes indtægter ikke i første række bygger pa et system med offentlig støtte.
The 'market principle' means that farm income support is not based primarily on a system of subsidies from public funds.
Det er med andre ord ikke skatteyderen, men forbrugeren, der væsentligst sikrer landbruget dets indkomster.
In other words the consumer, rather than the taxpayer, is the principal guarantor of farm income.
Der er dog undtagelser fra dette princip under hensyntagen til særlige situationer af regional eller social karakter eller til, at visse produktioner er underskudsgivende.
However that may be, making market receipts the major and almost the sole source of farm income does not mean that that income is satisfactory or equitable for the producer.
Tværtimod findes der flere faktorer, som i forening ville ødelægge landbruget i Europa, hvis der ikke blev taget forholdsregler til at begrænse eller dæmme op for deres udvikling.
On the contrary, there are several factors which in combination would ruin Community agriculture if precautions were not taken to reduce and contain their effect.
Under disse omstændigheder har man for at sikre, at priserne ligger på et niveau i nærheden af det. som tilstræbes af institutionerne, måttet indføre ordninger, der griber ind i markedskræfterne.
Therefore, in order for prices to be at a level close to that sought by the Community institutions, it was necessary to introduce mechanisms to regulate the play of market forces.
Dels har medlemsstaternes offentlige myndigheder fået tilladelse til at gribe ind i funktionerne på det interne marked for de vigtigste landbrugsvarer og foretage justeringer af udbud og efterspørgsel, således at priserne dannes på et optimalt niveau (interventionsordninger på det interne marked).
On the one hand, the public authorities would be authorized to intervene on the internal markets in the most important agricultural products and to adjust supply and demand so that prices remained at an optimum level (system of intervention on the internal market).
Dels yder man ved Fællesskabets ydre grænser det europæiske landbrug beskyttelse over for landbrugsprodukter fra tredjelande, der ofte udbydes til priser, der ligger lavere end dem. som man ønsker at holde i Fællesskabet: i denne sammenhæng har man tillige princippet om fællesskabspræference.
On the other hand, Community agriculture would be protected at the external frontiers of the Community against agricultural products from nonmember countries which were most frequently offered at prices below those considered desirable in the Community; in this connection the principle of Community preference would also come into play.
Yderligere gør man det muligt for Fællesskabet at deltage i verdenshandelen ved at lette eksporten (ordningen for samhandelen med tredjelande).
In addition, by facilitating exports, the Community would obtain a greater share in world trade (trade arrangements with nonmember countries).
Endelig er det aftalt, at de økonomiske byrder, som disse foranstaltninger principielt skal bæres af Fællesskabet (princippet om fællesskabsfinansiering).
Lastly, it was agreed that the financial costs of these measures would be borne, in principle, by the Community (principle of Community financing).
B. Princippet om »fællesskabspræference«
B. Principle of 'Community preference'
Princippet om fællesskabspræference opstilles ikke udtrykkeligt i traktaten, men strejfes blot i en bestemmelse i artikel 44. stk. 2. hvorefter (overgangs)ordningen vedrørende mindstepriser ikke må hindre udviklingen af en »naturlig præference mellem medlemsstaterne«.
This principle is not expressly laid down in the Treaty, except for a marginal refer ence in Article 44(2), which provides that the (transitional) system of minimum prices must not be applied so as to form an obstacle to the development of a 'natural preference between Member States'.
Nævnte princip øver ikke tiesto mindre en betydelig indflydelse på den fælles landbrugs politik.
Nevertheless, this principle greatly influences the common agricultural policy.
Det havde særlig stor betydning i overgangsperioden i forbindelse med den gradvise etablering af markedsordningerne og blev således knæsat som et retligt princip af Domstolen5). Det genfindes ligeledes i tiltrædelsesakten af 1971 (protokol nr. 16).
It was particularly important during the transitional period when the market organizations were being gradually implemented and was confirmed as a legal principle by the Court of Justice.5It is also found in the 1971 Act of Accession (Protocol No 16).
Princippet må i al almindelighed forstås således, at ordningen af markederne skal begunstige handelen mellem medlemslandene ved. at varerne gøres billigere og mere tiltrækkende end varer hidrørende fra tredjelande.
Generally speaking, this principle means that the organization of markets is de signed to favour intraCommunity trade by making Community products less expensive and more attractive than comparable products from nonmember countries.
I betragtning af det vide skøn. hvorover Fællesskabets institutioner råder ved administrationen af den fælles politik — inden for hvilken der ligeledes skal tages hensyn til Fællesskabets handelsmæssige interesser — er det dog utænkeligt at udstrække anvendelsen af dette princip til det yderste.
In view, however, of the extensive discretionary power of the Community institutions in the management of the common policies—which must also take the Community's commercial interest into account—it is impossible to apply this principle rigidly.
C. Princippet om fællesskabsfinansiering
C. Principle of Community financing
Gennemførelsen afen landbrugspolitik indebærer nødvendigvis offentlige udgifter.
The implementation of an agricultural policy necessarily implies expenditure by the public authorities.
Dette er klart, når det gælder handlinger, der skal foretages inden for en politik til forbedring af strukturerne.
This is obvious in the case of measures to improve structures.
Det samme gælder administrationen af markedsordningerne, selv om man her bygger på det princip, som jeg oven for har kaldt »markedsprincippet«.
It is also true as regards the management of market organizations, in spite of what we have called the 'market principle'.
Interventioner på det interne marked er uundgåelige, og landbrugseksporten må støttes.
Intervention on the internal market will be inevitable and agricultural exports will have to be subsidized.
Det var helt logisk og allerede på det rene fra begyndelsen, at Fællesskabets økonomiske ansvar, i det mindste principielt, skulle omfatte de finansielle følger af foranstaltninger, der blev vedtaget på fællesskabsplan.
It was quite logical, and taken for granted from the beginning, that the Community's financial responsibility should, at least in principle, cover the financial consequences of measures adopted at Community level.
Selv om denne »økonomiske solidaritet« ikke i egentlig forstand er et retsprincip, har det dog siden 1962 6) måttet betragtes som værende et element inden for den fælles landbrugspolitik.
Although this 'financial solidarity' is not prop­erly speaking a legal principle, it must be regarded from 1962 6as a component of the common agricultural policy.
Udgifterne vedrørende landbruget optages i et særligt kapitel i Fællesskabernes budget under EUGFL, som forvaltes af Kommissionen (se afsnit III).
Agricultural expenditure is charged to a special chapter of the Community budget, the EAGGF, which is administered by the Commission (see Section III below).
Der må dog foretages en sondring efter udgifternes art. Ordningen af markederne har fundet udtryk i en centraliseret politik, der næsten udelukkende reguleres af Fællesskabet7).
However, a distinction must be made according to the nature of the expenditure.
På dette område har Fællesskabet derfor det fulde økonomiske ansvar, dvs. at det bærer samtlige udgifter.
The organization of markets has taken the form of a centralized policy, whose rules have been laid down, almost in their entirety, by the Community.7Therefore in this field its financial responsibility is complete and it bears all expenditure.
Derimod gennemføres strukturpolitikken »decentraliseret« ved handlinger, der foretages af Fællesskaberne og medlemsstaterne i fællesskab (se afsnit II).
The structural policy, on the other hand, has been carried out in a 'decentralized' way, on the basis of common measures involving the Member States and the Community (see Section II below).
Følgelig måtte også det økonomiske ansvar herved deles mellem parterne, hvilket da også er sket, idet Fællesskabet på dette område almindeligvis bærer mellem en femtedel og en fjerdedel af udgifterne.
Finan­cial responsibility for such measures therefore had to be shared. This is what has hap­pened, with the Community generally bearing between one fifth and one quarter of the expenditure.
Princippet om »økonomisk solidaritet« er genstand for stadig hæftigere kritik, navnlig på grund af de uforholdsmæssigt store omkostninger til opkøb af overskudsproduktionen af landbrugsvarer og heraf kommer kravet om, at der lægges »loft« over denne finansiering.
The principle of'financial solidarity' is coming in for increasing criticism, mainly on account of the excessive level of agricultural expenditure resulting from surpluses. This has led to a call for a 'ceiling' on such financing.
Selv om det er ganske legitimt at søge midler til at dæmme op for disse udgifter og undgå, at de medfører en for skæv byrdefordeling for medlemsstaterne8), må man på den anden side vogte sig for at angribe princippet som sådant og således underminere et af de grundlag, på hvilke den fælles landbrugspolitik hviler.
However, while it is legitimate to seek ways of limiting this expenditure and preventing it from placing unacceptably unequal burdens on the Member States,8 we must be wary of calling the principle itself in ques­tion, thereby undermining one of the foundations of the common agricultural policy.
D. De forskellige »pris«-begreber i forbindelse med landbrugsvarer
D. The different concepts of the 'price' of agricultural products
Dette, at landbrugerne skal have den væsentligste del af deres indkomster ved salg af deres produktion pá markedet, er grunden til den betydning, som man må tillægge priserne på landbrugsvarer.
The fact that the major part of farmers' income must come from receipts from the sale of their produce on the market justifies the importance given to the price of agricul­tural products.