natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— som er overbevist om, at det bidrag, som et organiseret og levende Europa kan yde til civilisationen, er ubetinget nødvendigt til opretholdelsen af fredelige forbindelser
Convinced that the contribution which an organized and vital Europe can make to civilization is indispensable to the maintenance of peaceful relations,
— der er sig bevidst, at Europa kun kan opbygges ved gennem konkrete handlinger som en begyndelse at skabe en faktisk samhørighed og gennem oprettelsen af fælles grund lag for økonomisk udvikling
Recognizing that Europe can be built only through practical achievements which will first of all create real solidarity, and through the establishment of common bases for economic development,
— som tilstræber at bidrage til en højnelse af levestandarden og til fremme af fredens sag gennem en udvidelse af deres grundlæggende produktioner
Anxious to help, by expanding their basic production, to raise the standard of living and further the works of peace,
— som har sat sig for at erstatte århundreders rivalisering med en sammenslutning af deres væsentlige interesser, ved gennem oprettelse af et økonomisk fællesskab at ned lægge den første grundsten til et videregående og uddybet fællesskab mellem befolkninger, der i lange tider har været splittet af blodige stridigheder, og at skabe det institutionelle grundlag, der kan være retningsgivende for en fremtidig fælles skæbne«.
Resolved to substitute for age-old rivalries the merging of their essential interests; to create, by establishing an economic community, the basis for a broader and deeper community among peoples long divided by bloody conflicts; and to lay the foundations for institutions which will give direction to a destiny henceforward snared ...'
»Verdensfreden«, »konkrete handlinger«, »faktisk samhørighed«, »sammenslutning af væsentlige interesser«, »fællesskab« »fremtidig fælles skæbne«: Alle er nøgleord, der i sig bærer kimen til såvel Fællesskabets ånd som dets metode og endnu i dag har bevaret deres fulde igangsættende evne.
'World peace', 'practical achievements', 'real solidarity', 'merging of essential interests', 'community', 'destiny henceforward shared': so many key phrases which embody the em bryonic Community spirit and Community method and are as inspirational as ever today.
Selv om EKSFTraktaten om forvaltningen af kul- og stålmarkedet havde et mål, som i 1990 ikke længere har samme betydning for det europæiske erhvervsliv som det havde i 50'erne, er de institutionelle principper, som blev indført med denne Traktat, stadig fuldt ud aktuelle.
In 1990 the intrinsic importance of the Treaty of Paris for the European economy is not the same as it was in the 1950s. But the institutional principles defined in it have stood the test of time.
De har igangsat en dynamik, der fortsat bærer frugt, og som giver grobund for en politisk vision, man må passe på ikke at fjerne sig fra.
They initiated a dynamic process which is still bearing fruit, sustaining a political vision which we must cherish lest we jeopardize all that the Community has achieved.
Ellers vil de værdifulde resultater, Fællesskabet har opnået, blive bragt i fare.
It is possible to identify four principles deriving from the Schuman Plan, which underpin the present Community edifice:
Den første europæiske ingot blevstøbt den 30. april 1953 i Esch-sur-AIzette iStorhertugdømmet Luxembourg.
The ECSC'sfirst steel ingot was cast at Esch-sur-AIzette, Luxembourg, on 30 April 1953.
Jean Monnet, formanden og medlemmerne af Det Europæiske Kul- ogStålfællesskabs Høje Myndighed fejrer begivenheden (Foto: Jean Moneet-Arkivet).
Jean Monnet and the other members of the High Authority mark the occasion. (Jean Monnet Archives)
Institutionernes fortrinsstilling
Superiority of institutions
Anvendelsen på de internationale forbindelser af de principper for lighed, voldgift og for lig, der er gældende inden for demokratierne selv, er et fremskridt for civilisationen.
Application to international relations of the principles of equality, arbitration and con ciliation which lie at the very heart of democracy is an advance for civilization.
Grundlæggerne havde alle oplevet det kaos, den vold og vilkårlighed, som ledsager krig.
The founders had experienced the mindless violence and upheaval which come with war.
Alle deres bestræbelser gik ud på at skabe et retsfællesskab, hvor loven kommer før magten.
Their aim was to create a Community where law rather than might would prevail.
Jean Monnet citerede ofte den schweiziske filosof Amiel: »Hvert menneskes erfaring begynder på bar bund.
Mon net frequently quoted the Swiss philosopher Henri-Frédéric Amiel, who said: 'Each man's experience starts again from the beginning.
Kun institutionerne bliver klogere. De ophober den kollektive er faring, og ud fra denne erfaring og klogskab oplever de, der er underkastet samme regler, at ikke blot deres natur, men også deres adfærd gradvis ændres«.
Only institutions grow wiser: they accumulate collective experience; and, owing to this experience and this wisdom, men subject to the same rules will not see their own nature changing, but their behaviour gradually transformed.' '
At pacificere og demokratisere forbindelserne mellem staterne samt at afværge domineringens og nationalismens ånd var den dybtliggende motivering, der gav det første Fællesskab dets politiske indhold og placerede det blandt historiens største frembringelser.
To put relations between the States on a peaceful and democratic footing, to exorcise the spirit of domination, to banish nationalism — these were the objectives that gave the first Community its political substance and placed it on a par with the great achievements of history.
Fællesskabsorganernes uafhængighed
Independence of Community organs
For at institutionerne kan udføre deres opgaver, må de have en egen myndighed.
If they are to discharge their functions, institutions must have the power to act.
Der er tre slags garantier knyttet til EKSF's Høje Myndighed, som de nuværende EF-institutio-ner nyder godt af:
The guarantees enjoyed by the ECSC High Authority, and passed on to today's institutions, are of three kinds:
— Medlemmerne, i dag kommissionsmedlemmerne, udnævnes efter fælles overenskomst mellem regeringerne.
(i) Members were — and still are — appointed by agreement between the governments.
De er ikke nationale delegerede, men udøver deres beføjelser som et kollegium, der ikke kan modtage instrukser fra medlemsstaterne.
They are not national delegates, but individuals exercising their authority collectively. They cannot accept instructions from the Member States.
EF-an-satte er kun underkastet krav om lydighed over for Fællesskabet.
The European civil service too is bound by that same and single Community allegiance.
— Økonomisk uafhængighed, der giver sig konkret udslag i opkrævninger af egne ind tægter og ikke — som det er tilfældet i internationale organisationer — indbetaling af nationale bidrag, som der kan rejses tvivl om.
(ii) The Community's financial independence is assured by the levying of own resources, whereas intergovernmental organizations are regularly funded by national contributions, which can always be withheld.
— Den Høje Myndighed, og i dag Kommissionen, er udelukkende ansvarlig over for For samlingen (i dag Europa-Parlamentet), der efter afstemning med kvalificeret flertal kan vedtage et mistillidsvotum.
(iii) The High Authority, like the Commission today, was accountable only to the Assembly (now the European Parliament), which could adopt a vote of censure by a qualified majority.
Samarbejdet mellem institutionerne
Inter-institutional cooperation
Den Høje Myndigheds uafhængighed var for Jean Monnet hovedhjørnestenen i det nye system.
Jean Monnet saw the independence of the High Authority as the cornerstone of the new system.
Men han indrømmede under forhandlingerne nødvendigheden af at give med lemsstaterne mulighed for at gøre de nationale interesser gældende. Det var det sikreste
But during the negotiations he came to see the need to allow the Member States to defend national interests.
Det kan al drig i denne forbindelse tilstrækkelig understreges, i hvilken grad Rom-Traktatens forfattere var geniale. Sikke krav der stilles til dem, der skal leve op til denne Traktats ånd!
We must never underestimate the inspired approach of the authors of the Treaty of Rome.
Først og fremmest til Kommissionen, der skal sørge for, at spillereglerne — de indgåede forpligtelser — overholdes og gennemføre Rådets beslutninger, hvis dette giver den midlerne til det — vi er endnu langt fra målet eller mere præcist Fællesaktens sigte I den henseende.
First of all on the Commission, which is responsible for seeing to it that the ground rules are observed, for ensuring that commitments are honoured, for implementing Council decisions when the Council sees fit to allow it to do so.
Men især er Kommissionens ansvar dens initiativret.
From this point of view we are wide of the mark, more precisely of the targets set by the Single Act.
Og der er ingen, der ikke giver den anerkendelse for i tide at have foreslået målene for samt veje og midler til genoplivningen af den europæiske opbygning.
But it is above all in exercising its right of initiative that the Commission shoulders Its responsibilities; and everyone gives it credit for having defined goals and proposed ways and means of revitalizing European Integration.
EF-Kommissionen vil gå videre med samme dynamik, såfremt den kan ud tænke og forestille sig mulighederne i fremtiden.
The Commission intends to retain this dynamic approach, assuming it can come up with new Ideas and options.
Forstå os ret.
Let us be quite clear here.
Kommissionen må aldrig lade sig beruse af sin magt.
The Commission must never get drunk on its own powers.
Den gennemfører strengt subsidiaritetsprincippet.
It must be strict in applying the principle of subsidiarity.
Den må kende betingelserne for dynamisk kompromis mellem De Tolv og med henblik herpå bedre forstå hvert folk og hver nation.
It must be aware of the conditions for a dynamic compromise between the Twelve and to that end endeavour to understand each nation and its people.
Den drager sin erfaring deraf og søger utrætteligt enstemmigheden.
It must draw conclusions from this and be tireless in the pursuit of consensus.
Europa-Parlamentet, denne demokratiske forsamling, er på sin side også udtryk for denne retsbestemte magt.
The strength of the law is illustrated in turn by the European Parliament.
Der har, ved jeg, været debat om det demokratiske underskud, men i morgen vil der utvivlsomt ske en styrkelse af Strasbourg-forsamlingens beføjelser.
I know that there is a debate on the democratic deficit and I have no doubt whatsoever that, before too long, the powers of the Strasbourg assembly will be strengthened further.
I mellemtiden må den stadig større indflydelse, som Europa-Parlamentet udøver på, hvorledes den europæiske opbygning forløber, ikke forties.
But we cannot ignore the influence that today's Parliament has had on European integration.
Jeg spørger Dem, ville det have været lige så let at nå frem til regeringskonferencen, der førte til Fællesakten, hvis Europa-Parlamentet ikke på grundlag af udkastet til traktat, som det havde ved taget på initiativ af Altiero Spinelli, denne store europæer, havde lagt alle sine lod i vægtskålen til fordel derfor?
Let me just ask you this: do you think that It would have been possible to convene the Intergovernmental Conference that produced the Single Act had Parliament not thrown its weight behind the idea on the basis of the draft European union treaty which it had adopted at the initiative of that great European, Altiero Spinelli?
middel til at hindre det spæde Fællesskab i at blive begrænset til alt for tekniske emner.
being confined to overly technical purposes.
Således skabtes ved siden af Den Høje Myndighed et Ministerråd med en meget begrænset rolle.
It had to be in a position to act in areas where macroeconomic decisions are taken.
Det måtte ikke beslutte enstemmigt, men træffe flertalsafgørelser.
Since this was a matter for governments, a Council of Ministers was added to the High Authority.
Dets samstemmende udtalelse var kun påkrævet i begrænsede tilfælde.
Its role was strictly circumscribed: it was to take majority rather than unanimous decisions and its assent would be required in limited cases only.
Den Høje Myndighed havde eneret på at tage lovgivningsinitiativer.
The High Authority retained sole right of initiative.
Denne ret, der blev udvidet til at omfatte den nuværende Kommissions kompetenceområder, er væsentlig, for den giver garanti for, at Fællesskabets interesser som helhed forsvares i et forslag fra kollegiet.
This prerogative, extended to the present Commission, is vital because it ensures that the Community in terest will be defended in a Commission proposal.
Siden 1951 har grundlaget for dialogen mellem de fire institutioner ikke været underordning, men samarbejde, idet hver af dem udfører sine egne opgaver inden for et samlet beslutningssystem af føderativ karakter.
The dialogue between the four institutions, based on cooperation rather than subordination, began in 1951, each of them exercising its functions within a comprehensive pre-federal decision-making system.
Lighed mellem staterne
Equality between States
Eftersom man har fastholdt princippet om staternes repræsentation i Rådet, har man endnu ikke løst det delikate spørgsmål om deres forholdsmæssige vægt.
Once the principle of States' representation on the Council had been accepted, the delicate issue of relative weight had to be settled.
Benelux-landene og Italien, der frygtede at komme i mindretal efter deres kul- og stålproduktions forholdsmæssige andel af den samlede produktion, slog til lyd for reglen om enstemmighed.
The Benelux countries and Italy feared that they would find themselves in a minority given the scale of their coal and steel production as a percentage of the total, and they argued for the unanimity rule.
Tyskland gik ind for et system med forholdsmæssig repræsentation alt efter produktionen, hvilket naturligvis ikke kunne andet end skræmme dets partnere.
Germany advocated representation in proportion to production, which, not unnaturally, scared her partners.
Jean Monnet var overbevist om, at kun, princippet om lighed mellem staterne kunne skabe en ny mentalitet.
Jean Monnet was convinced that only the principle of equality between the States was likely to create a new mentality.
»Jeg er bemyndiget til at foreslå Dem, at forbindelserne mellem Tyskland og Frankrig i Fællesskabet styres af princippet om lighed i såvel Rådet som Forsamlingen og i alle fællesskabsinstitutionerne, nuværende som kommende (...).
'I have been authorized to propose to you that relations between France and Germany in the European Community be based on the principle of equality in the Council, the Assembly, and all existing or future European institutions...
Jeg vil gerne personligt tilføje, at det er i denne ånd jeg fra begyndelsen har forestillet mig det tilbud om en union, der ligger til grund for denne Traktat, og jeg mener at have forstået under vort første møde, at De også har opfattet det således.
Let me add that this is how I have always envisaged the offer of union which was the starting-point of the present Treaty; and I think I am right in saying that this is how you envisaged it from the moment we first met. The spirit of discrimination has been the cause of the world's greatest ills, and the Community is an attempt to overcome it...'
Forskelsbehandling har forårsaget de største ulykker i verden, og Fællesskabet er en bestræbelse på at bremse den«.
'You know how much I am attached to equality of rights for my country in the future, and how much I deplore the attempts at domination in which it has been involved in the past.
b) EKSF — den første sten til den europæiske bygning
The ECSC — the first storey of the European edifice
Det første Europæiske Fællesskab var derfor på én gang en tillidserklæring til Frankrigs, Tysk lands og deres partneres vilje til at slå en streg over fortidens fejltagelser og en handling, der viste tiltro til en fælles fremtid fuld af fremskridt.
Without a peace treaty between the former belligerents, the first European Community was at once an act of confidence in the willingness of France and Germany, and their partners, to sublimate past mistakes, and an act of faith in a common future of progress.
Til trods for historiens omvæltninger og nationalistisk modstand må det arbejde, der indledtes i 1950, videreføres.
Despite ups and downs and some nationalist opposition, the process begun in 1950 was to prove irreversible.
Udkastet til Det Europæiske Forsvarsfællesskab lider skibbrud, da den franske Nationalforsamling den 30. april 1954 forkaster den traktat, der var blevet undertegnet den 27. maj 1952, men det betyder ikke, at den oprindelige fremdrift bremses. På initiativ fra Benelux — Paul Henri Spaak, Jan Beyer og Joseph Bech — besluttes det i Messina i juni 1955 at foretage et nyt fremstød.
The failure of the European Defence Community project, whose fate was sealed on 30 August 1954 when the French National Assembly rejected the Treaty signed on 27 May 1952, did nothing to slow matters down.
Udviklingen i retning af Rom-Traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Euratom, der undertegnes den 25. marts 1957, fremskyndes af ydre begivenheder som Suez-krisen og opstanden i Ungarn, der bliver slået ned. Det får Europa til at finde tættere sammen.
Progress towards the Treaties of Rome establishing the Euro­pean Economic Community and Euratom, signed on 25 March 1957, was hastened by external events: the Suez crisis and repression in Hungary forced Europe to close ranks.
De Europæiske Fællesskaber, der får hjemsted i Bruxelles og Luxembourg, får et bredere indhold og antallet af deltagere øges.
The European Communities established in Brussels and Luxembourg were to expand in terms of substance and membership.
Fællesskabet, der er svækket efter oliekriserne i 1973 og 1979, overvinder de deraf følgende splittelsestendenser og befæster sit sammenhold ved indførelse af Det Europæiske Monetære System i 1979.
Although weakened by the oil shocks of 1973 and 1979, the Community nevertheless resisted centrifugal forces and consolidated internal cohesion by launching the European Monetary System in 1979.
Som ethvert foretagende i stadig udvikling undgår Europa ikke vækstkriser: den institutionelle krise i 1965, da en medlemsstat søger at drage flertalsafstemningen i tvivl, og den finansielle krise, som giver sig udslag i, at de egne indtægter er utilstrækkelige til at dække
Like any evolving enterprise, the Community experienced growing pains: the institu­tional crisis in 1965, when one Member State attempted to challenge majority voting; a financial crisis, when own resources proved inadequate to meet escalating expenditure occasioned by the proliferation of new policies and the soaring cost of the common agricultural policy.
De supplerede Rom-Traktaten med en række præcist formulerede målsætninger for oprettelsen af et marked uden indre grænser, og de opstillede en tidsplan derfor.
They supplemented the Treaty of Rome by setting a series of precise targets geared to the major objective of a large, frontierfree market, with a timetable.
De fornyede beslutningsprocessen ved at udvide området for de afgørelser, der skal træffes med kvalificeret flertal.
They revamped the decision-making process by widening the range of decisions to be taken by qualified majority.
De spændte forventningerne hos millioner af europæiske borgere, gav dem forhåbninger om en videre horisont og et midel til at tilpasse sig de nye vilkår i verden.
They restored hope to millions of Europeans by offering them the prospect of broader horizons and giving them the means of adjusting to new world conditions.
Efter fyrre år er styrken af den inspiration, der førte til Det Europæiske Fællesskabs op ståen, stadig usvækket.
Forty years have not weakened the source from which the European Community sprang.
Europa af i morgen har alt at vinde. Det vil tage udfordringerne op ved at benytte de samme principper, som har muliggjort, at det nuværende Fællesskab har kunnet udfolde sig.
Tomorrow's Europe, now in the making, has everything to gain by meeting its challenges, applying the same principles that led to the flowering of the present Community.
Jean Monnet og Robert Schuman forstod i 1950 at finde en konkret løsning på en række problemer, som de europæiske regeringer måtte klare på kort sigt.
In 1950 Jean Monnet and Robert Schuman were able to offer a practical solution to a series of short-term problems which European governments had to resolve.
Men det væsentlige var, at de derved konkretiserede en ældgammel ambition, der alt for længe blot var forblevet en drøm eller utopi.
But they also gave material shape to an old ambition that had long been regarded as a utopian dream.
De første fortalere for europatanken, Victor Hugo, Aristide Briand og Coudenhove Calergi ønskede en indbydres tilnærmelse mellem de europæiske folk, der gik ind for fred og broderskab.
The heralds of the European ideal, Victor Hugo, Aristide Briand, Coudenhove-Kalergi, pleaded eloquently for a coming-together of the people of Europe in peace and fraternity.
De, der fandt frem til fællesskabsmetoden, gjorde det muligt at komme fra idealet til virkeligheden, fordi de var praktisk indstillede og beslutsomme politikere.
The inventors of the Community method made it possible to move from the ideal to reality because they were practical, active politicians.
Fremtidens Europa er under tilblivelse.
Tomorrow's Europe is in the making.
Sporene efter de store grundlæggere vil stadig præge dette Europa, i det omfang de principper, der lå til grund for dets tilblivelse, også holdes i hævd ved ud formningen af dets fremtid.
It will bear the stamp of its great architects if the initial principles which determined the blueprint are retained among the new options.
a) Et stærkt og solidarisk Europa — udfordringer, der må tages op
A. A strong Europe based on solidarity
De lande, der har undertegnet Den Fælles Akt, har som hovedmål sat sig, at der inden den 1. januar 1993 skal etableres et stort indre marked befriet for de fysiske, tekniske og skattemæssige grænser, der stadig hindrer bevægeligheden for personer, kapital, varer og tjenesteydelser.
The prime objective which the signatories to the Single Act have set themselves is the creation, between now and 1 January 1993, of a single market free of the physical, technical and tax frontiers that still hinder the movement of people, capital, goods and services.
Skønt told og kvantitative restriktioner blev ophævet mellem medlemsstaterne i tiden efter den 1. juli 1968, har det ikke været muligt at ophæve kontrollen ved de interne grænser, fordi lovgivningerne om normerne for anvendelse af produkter, momssatserne og politivedtægterne stadig varierer stærkt fra land til land.
Although customs duties and quantitative restrictions between the Member States were removed on 1 July 1968, it has not proved possible to do away with internal controls, because the legislation governing product standards, VAT rates and policing procedures still vary from country to country.
Omkostningerne ved et ikke-forenet Europa, der belaster forbrugere og skatteydere, og som skyldes, at det europæiske marked, i modsætning til USA's og Japans, er opsplittet og derved mister fordelene ved et enhedsmarked, anslås til 200 mia. ECU.
While the United States and Japan have a single market, the 'cost of non-Europe' — in other words the fragmentation of the European market — weighs heavily on consumers and taxpayers and has been estimated at ECU 200 000 million.
Producenterne, som ikke var særlig villige til at yde den indsats, der skulle til for at klare den stadig stærkere konkurrence udefra, bevarede imidlertid fejlagtigt den tro, at de havde holdt deres position.
But in point of fact the proliferation of standards, and hence technical barriers to trade, was steadily eroding the competitiveness of products made in Europe. The absence of