natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1980-budgettet, der blev vedtaget den 9. juli 1980 på grundlag af det »nye budgetoplæg«, som var blevet revideret den 6. juni 1980, bygger på prisbeslutningerne 1980/81 (jf. s. 172) og de tilknyttede foranstaltninger, navnlig vedrørende medansvarsafgiften (jf. s. 182).
The budget for 1980, approved on 9 July 1980, and based on the 'new budget proposal' as revised at 6 June 1980, is based on the agricultural price decisions for 1980-81 (see p. 172) and the associated measures, particularly in respect of co-responsibility (see p. 181).
Vi vender nu tilbage til den tidligere gennemgang (jf. s. 172), hvor vi inddelte udgifterne efter de fire interventionstyper: 1) restitutionsudgifter, 2) oplagringsudgifter, 3) udligningsstøtte, 4) »orienteringspræmier«.
Using once more the classification given above (see p. 172). the expenditure can be broken down into four types of intervention: (1) expenditure on refunds, (2) expenditure on storage, (3) subsidies, (4) 'guidance premiums'.
Budgetmidler til garantipolitikken vedrorende landbrugsmarkederne
Budget resources for the policy of guaranteed markets for agricultural products
Mælk og mejeriprodukter Korn Sukker Oksekød Fedtstoffer Andre fælles markedsordninger
Milk and milk products Cereals Sugar Beef and veal Fats Other COMs
Under hensyntagen til indtægterne af medansvarsafgiften. der bekiber sig til 94 mio UR E i 1979 og til 22.1 mit) URL· i 1980.
The table also reveals that the share assigned to vegetable products has tended to decline in favour of animal products (milk and meat).
Udvikling i garantisektionens udgifter for hver fælles markedsordning
Trends ¡n Guarantee Section expenditure broken down by COMs
') [folge finansrapporter vedrorende EUGFL, hvor belobcne ikke ordnes efter regnskabsår.
From the financial reports on the EAGGF. which do not correspond to a single financial year.
2) Tiltrædelsesudligningsbeløb (jf. s. (75)
Accession compensatory amounts (see p. 175).
B — Fordelingen af udgifter efter medlemsstat
B—Breakdown of the expenditure by Member State
En anden analyse, som det også er interessant at foretage, er at finde ud af, hvilke medlems stater disse beløb ydes til.
Another breakdown of interest is the distribution of the expenditure among the Member States.
for medlemsstaterne i 1973 og 1978, kommer man frem til denne rækkefølge: Tyskland (18,5%, 26,7%), Frankrig (29,9%, 16,7%), Nederlandene (14,5%, 12,6%), Italien (17%, 13,4%), Det forenede Kongerige (4,2%, 13,3%), Danmark (8,1%, 6,5%), Belgien (5,3%, 6,4 %), Irland (2,4 %, 3,9 %) og Luxembourg (0,1 %, 0,1 %).
The 'league table' for financial resources made available to the Member States in 1973 and in 1978 is as follows: Federal Republic of Germany (18.5%, 26.7%), France (29.9%, 16.7%), Netherlands (14.5%, 12.6%), Italy (17%, 13.4%), United Kingdom (4.2%, 13.3%), Denmark (8.1%, 6.5%), Belgium (5.3%, 6.4%), Ireland (2.4%, 3.9%), Luxembourg (0.1%, 0.1%).
Disse tal for de første seks år efter udvidelsen af EF viser, hvilken stigende andel de nye stater har i landbrugsmarkedsgarantien samt tysk landbrugs betydelige udvikling.
These figures for the first six years of the enlarged Community show the increase in the share of the new Member States in guarantee for agricultural products, and also the marked expansion in German agriculture.
Som led i forberedelsen af Det europæiske Råd i Dublin i november 1979 (jf. bilag 3, s. 354) foretog Kommissionen i september 1979 en række beregninger vedrørende de foranstaltnin ger, som landbrugsudgifterne blev anvendt til.
In September 1979, as part of the preparatory work requested of it for the meeting of the Council of Ministers in Dublin in November 1979 (see Annex 3, p. 357), the Commission worked out the figures for recipients of agricultural expenditure.
Beregningerne blev ajourført til Det europæi ske Råd i Luxemborg i april 1980.
These figures were updated for the Council meeting in Luxembourg in April 1980.
Det kan være nyttigt at gengive dem, da de viser en interessant facet af Fællesskabets finanser (jf. også s. 239, 267, 324 og 331).
They are worth quoting because they reveal an interesting aspect of the finances of the EEC (see also pp. 239, 269, 325 and 337).
To oplysninger er nødvendige for at forstå oversigten.
To understand the following table two pieces ofinformation are needed.
Dels er procentsatserne for posterne for de fælles markedsordninger beregnet på grundlag af de rent landbrugsmæssige udgifter i forbindelse med markederne, mens der til posterne for de fælles markedsordninger + monetære udlignings beløb (jf. s. 178) er føjet de agromonetære udgifter.
First, figures given for the percentages for the COMs (common organizations of markets) have been based on the purely agricultural expenditure on markets, but in working out the figures for the COMs + MCAs (monetary compensatory amounts) together (see p. 177) agrimonetary expenditure has been included.
Dels er de negative monetære udligningsbeløb, der betales i eksportlandet, i henhold til forordningen om den finansielle mekanismes funktion (jf. s. 124) blevet behandlet, som om de var givet ud i importlandet9).
Secondly, in accordance with the Regulation governing the working of the financial mechanism (see p. 124), negative MCAs paid in the exporting country have been treated as expenditure in the importing country.9
Anvendelse af udgifterne til landbrugsgarantiordningerne
Recipients of agricultural guarantee expenditure
Af oversigten fremgår det altså, at de monetære udligningsbeløb vedrørende importlandene, nemlig Italien, men især Det forenede Kongerige, betydeligt ændrer deres deltagelse i udgif­terne til landbrugssektoren.
This table clearly shows that assignment of MCAs to the importing countries, namely Italy and above all the United Kingdom, markedly changes their share in agricultural expen­diture.
Disse to lande har derfor anmodet om, at der foretages andre beregninger, da de bestrider, at disse agromonetære udgifter udelukkende afholdes til deres fordel.
These two countries asked for different figures, claiming that the expenditure on green rates of exchange was not solely for their benefit.
Der er tale om en strid, der for ganske nylig blussede op.
Recently this dispute has become more intense.
Men siden midten af 1979 er omfanget af de monetære udligningsbeløb i samhandelen mellem Det forenede Kongerige og det øvrige fællesmarked dalet betydeligt på grund af devalueringerne af det grønne pund og af pundets stigning på valutamarkederne.
However, since the middle of 1979 the volume of MCAs in trade between the United Kingdom and the rest of the Community has decreased considerably, as a result of devaluation of the green pound and the recovery of the pound on the foreign exchange markets.
Så længe der ikke sker ændringer i denne situa­tion, vil det ikke få ret megen betydning, hvordan de monetære udligningsbeløb fordeles, for så vidt angår det regnskabsår, som vi er ved at beskrive.
So long as this situation continues, the manner of assignment of MCA expenditure will be of little importance from the point of view of total agricultural guarantee expen­diture.
Hvis man i øvrigt supplerer tallene i oversigten med den andel, hver medlemsstat bidrager med til den samlede landbrugsproduktion i Fællesskabet, vil man bemærke en række forbav­sende forskelle.
If the figures for each Member State's proportion of the overall Community output of agricultural products are seen in conjunction with this table, some astonishing disparities appear.
Således har fransk landbrugs andel gennemsnitlig fra 1975 til 1977 været på 26,8 %, britisk landbrugs på 11,1 %, mens Nederlandenes har været på 7,7 % og Belgiens på
From 1975 to 1977 inclusive the share of the French agricultural sector averaged 26.8%, that of United Kingdom agriculture 11.1%, that of the Netherlands 7.7% and that of Belgium 4%.
4 %, altså procentdele, der adskiller sig meget fra oversigtens procentdele.
Guarantee Section—is not unreasonable.
Forklaringen skal ikke alene findes i strukturen af hvert enkelt landbrug, i størrelsen af forbruget af indenlandske landbrugsprodukter og i hver befolknings kostvaner, men også i den europæiske integrations indvirkning på landbrugsmarkederne.
It is sufficient to point out that in the budget for 1979: (1) 620 million EUA were spent not on the CAP, but for reasons of international policy (purchases of sugar from the ACP countries and of New Zealand butter, see p.
C— Skitse til en status over finansieringerne
If these four sums are deducted, the guarantee operations amount to only 45% of the ex penditure provided for in the budget.
Landbrugsgarantipolitikken koster for tiden over 11 mia RE om året. Men dette tal udgør næppe mere end 2 % af EF's udgifter til levnedsmidler og 0,50 % af dets bruttonationalprodukt.
However that may be, the bulk of that expenditure, i.e. for the guarantee operations, is actually transfer expenditure, since in the absence of a com mon agricultural policy the Member States would have to bear at least as heavy a cost.
Hvis man derimod måler i forhold til medlemsstaternes landbrugsbruttonationalprodukt, udgør udgifterne til EUGFL, garantisektionen, over 10 %, hvilket er et meget relevant tal, der klart viser den rolle, som EF-budgettet spiller i denne erhvervsgren.
So there is no extra burden on taxpayers in the Community; on the contrary, they pay less than they would otherwise do.
Der skal blot erindres om, at der i budgettet for 1979:
What has been achieved with this large outlay?
1. blev anvendt 620 mio ERE ikke inden for den fælles landbrugspolitik, men af storpoliti ske grunde (indkøb af sukker fra AVS-landene og newzealandsk smør, jf. s. 173);
Have the five objectives laid down in Article 39(1) of the EEC Treaty been attained?
2. blev anvendt 810 mio ERE som monetære udligningsbeløb, der »afspejler medlemssta ternes manglende evne til at nå frem til en samordning af deres økonomi og til at få oprettet Den økonomiske og monetære Union«:
A brief review reveals that the following results have been obtained: (i) an increase in agricultural productivity, which has however been unevenly distributed, mainly because of the absence of a vigorous policy on structures, so that three-quarters of the producers supply only a quarter of the agricultural output; (ii) an undeniable improvement in the standard of living of the agricultural community, although the gap between individual earnings in this industry and those of other oc cupational groups has not been closed.
3. blev anvendt 350 mio ERE til restitutioner vedrørende fødevarehjælp;
There has even been, on average, a slight drop in income in recent times;
4. blev opkrævet 2 144,1 mio ERE som landbrugsimportafgifter og bidrag (et beløb, der sva rer til 21 % af udgifterne).
(iii) a definite stabilization of markets, mainly in those with a price support scheme together with intervention arrangements (72%23 of output).
Hvis disse fire beløb trækkes fra, tegner garantisektionen sig kun for 45 % af budgetudgifterne.
Thus, the overall result is not nearly as bad as some people claim or would like it to be.
Hvorom alting er, er udgifterne for hovedpartens, dvs. for garantisektionens, vedkom mende virkelige overførselsudgifter, for selv uden en fælles landbrugspolitik skulle medlemslandene under alle omstændigheder have påtaget sig byrder af et mindst lige så stort omfang.
The aspirations involved are complex, namely achievement of a successful blend of an incomes and a prices policy with a development and a modernization policy.
Der er derfor ikke tale om en yderligere belastning for den europæiske skatteyder, men snarere om en lempelse.
Some people argue that in any event the agricultural policy is too costly.
Floder af mælk, bjerge af smør!
The figures quoted above refute that allegation.
Det er ofte disse billeder, der skal illustrere den fælles land brugspolitik og naturligvis i et fordømmende øjemed.
But within the agricultural policy as a whole there is, indeed, a serious imbalance.
Men hvis man tager den fælles landbrugspolitik som helhed, vil man konstatere, at der består en dybtgående ubalance.
propriations made available for agricultural policy).
Dette betyder, at EF-udgifterne alt i alt kun udgør 36 % af de landbrugsudgifter, der afholdes på Fællesskabets område.
Consequently the Community provides only 36% of the total amount spent on agriculture over the whole Community territory.
Disse procentdele viser, at der næppe findes nogen fælles strukturpolitik, men snarere ni nationale politikker, der stort set føres uden deres europæiske dimension, hvilket bevirker en forværring af de regionale skævheder, en (for Fællesskabet som helhed) erhvervsskadelig konkurrence, en manglende specialisering og dannelsen af strukturelle overskud.
These percentages demonstrate that one can hardly speak of a Community policy on struc tures; instead there are nine national policies, largely disregarding common market con siderations.
Og til denne konkurrence mellem Fællesskabets ni landbrug kommer så udsigten til en udvidelse med tre sydeuropæiske lande: Grækenland, Portugal og Spanien.
This aggravates the disequilibrium between regions, causes economically detrimental competition, leads to non-specialization and results in the formation of struc tural surpluses.
Der er tale om en udfordring, da landbruget i disse lande delvis eller i vid udstrækning er konkurrencedygtigt med landbruget i Frankrig og Italien2b).
As an addition to the existing competition in agriculture between the nine Member States, there is the prospect of the enlargement of the Community to include three countries in southern Europe: Greece, Portugal and Spain.
Men den fælles landbrugspolitik er baseret på markeds ordninger for produkter, der i langt højere grad kommer fra Nord- end fra Sydeuropa.
This presents a challenge, since the agricultural industries of those countries compete in varying degrees with French and Italian agriculture.26The common agricultural policy is based on organization of the markets for products coming largely from northern rather than southern Europe.
Der kan derfor opstå en foruroligende uligevægt, som må afbødes, og det allerede inden for rammerne af de Ni's landbrugsmarked.
In view of the possibility that a serious disequilibrium may arise, preventive measures should be taken while there are still nine countries in the market for agriculture.
Kommissionen foreslår derfor, at de eksisterende strukturdirektiver styrkes og tilpasses, således at de i højere grad tager hensyn til behovene ude i regionerne, til de særlige vanskeligheder på markederne og til ændringerne i det økonomiske klima. Strukturpolitikken må efter Kommissionens opfattelse gå hånd i hånd med prispolitikken.
The Commission is therefore proposing the strengthening and modification of the existing structural guidelines to cater better for regional needs, for the specific market difficulties and for the changes in the economic environment; it believes that structural policy should work together with prices policy.
Samtlige de forholdsregler, der allerede er blevet godkendt for Middelhavsområder nes og for Vestirlands vedkommende, skal suppleres med andre særlige regionale aktioner.
The set of measures already adopted for the Mediterranean regions and for western Ireland are to be supplemented by additional specific regional measures.
EF's offentlige finanser skal derfor i stor udstrækning anvendes hertil. Det er følgelig det finansielle aspekt ved den fælles landbrugspolitik, som i dag mest optager EF's forskellige instanser.
This will make a considerable call on the Community finances, and therefore forms the financial aspect of the CAP causing most concern to the Community's various organs at present.
Efter advarseler fra Kommissionen er de blevet klare over, dels at udgifterne til landbrugsgarantiordningen var ved at stige voldsomt, dels at loftet for Fællesskabets egne indtægter snart ville være nået.
Since the Commission drew their attention to the situation, they have realized that agricultural guarantee expenditure was growing inexorably but that the ceiling for own resources assigned to the Community would soon be reached.
Fællesskabet må nødvendigvis ud af dette dilemma (jf. fodnote 15, s. 136), ellers er der risiko for, at den fælles landbrugspolitik vil eksplodere.
The Community must find a way out of this dilemma (see footnote 15 on p. 135), since otherwise the common agricultural policy may collapse.
I den samlede gennemgang, som EF skal foretage i juni 1981 (jf. fodnote 30, s. 244), er der allerede
In the general survey which the Community is to carry out in June 1981 (see footnote 30 on p.
to faste punkter: det fælles finansielle ansvar og grundprincipperne for den fælles land brugspolitik.
245), two points are already firmly fixed: the com mon responsibility for financing, and the basic principles of the common agricultural policy.
Men de politiske og valgmæssige konsekvenser af en fuldstændig, afbalanceret og kontrolleret fælles landbrugspolitik er af en sådan art, at det er indlysende, at udbygningen af Det europæiske Fællesskab på dette væsentlige område er et værk, der kræver sin tid, og som falder inden for rammerne af den interne udviklingspolitik, vi nu vil behandle.
But the political and electoral implications of a common agricultural policy that is complete, balanced and fully under control are such that the requisite expansion of the European Community's operations in this area will be a longterm task.
Det er »det europæiske menneskes« fremtid, der er emnet i det følgende.
It belongs in the sphere of the internal development policy, which is our next topic.
') Trods et meget lille landbrugsareal (2 % af verdens landbrugsjord) indtager europæisk landbrug en vigtig plads på verdensplan.
' Although the cultivable area is relatively very small (2% of the cultivable land in the world). Community agriculture ranks high in world production figures.
Således er EØF verdens største producent af mælk (25 % af verdensproduktionen) og vin (ca. halvdelen af verdensproduktionen), den næststørste producent af oksekød (16% af verdensproduktionen) og den tredje største kornproducent (10 % af verdensproduktionen).
The EEC is the world's leading producer of milk (25% of world production) and of wine (about one-half of world production), the second largest producer of beef and veal (16% of world production) and the third largest producer of cereals (10% of world production).
) Den fælles markedsordning for fiskeriprodukter føjer sig til den praktisk talt fuldstændige gennemførelse af det fælles landbrugsmarked (kun for to sektorer er der endnu ikke oprettet fælles markedsordninger, og de optræder derfor fortsat i deres af EF upåvirkede »naturtilstand«: kartofler og landbrugsalkohol).
The common organization of the market in fishery products almost completes the setting up of the common market for agriculture (only two sectors are still outside the Community system: potatoes and alcohol of agricultural origin).
Skønt de økonomiske og sociale forhold, der råder i fiskeriet, kan anses for at være ret særegne, slægter det forvaltningssystem, som Rådet oprettede i januar 1976, de fleste af de store landbrugsmarkeders forvaltningssystem på.
Although fishing might be thought to have relatively special economic and social conditions the ad ministrative system introduced by the Council in January 1976 is on exactly the same lines as for most of the major agricultural markets.
For de forskellige fiskearter fastsætter Rådet hvert år orienteringspriser, ligesom det beskytter EF-produktionen med referencepriser, der fungerer som importtærskler.
Once a year the Council sets guide prices for the various kinds offish, protecting production in the Community by means of reference prices which serve as import thresholds.
Skulle der endelig opstå en uligevægt mellem udbudet og efterspørgslen, kan der ydes støtte til privat oplagring samt finansielle godtgørelser i tilfælde af tilbagetrækning, der skønnes nødvendig af de af Rådet godkendte producentorganisationer.
If supply and demand do not match, aid for private storage may be granted, and if the producers' organizations recognized
De eneste særlige træk ved dette marked er nogle supplerende forvaltningsforanstaltninger, der dels skyldes havretten og dens udvikling, dels udstrækningen af fiskeriaktiviteten til områder, der naturligvis ikke alene hører ind under Fællesskabet (Nordsøen, Østersøen, Middelhavet, Adriaterhavet, de afrikanske farvande).
The only difference for this market is that in addition to the normal administrative arrangements there are some special additional measures, partly arising from the law of the sea and the changes therein and partly because fishing extends into waters which are not exclusively Community territory (the North Sea. the Baltic, the Adriatic and off the coast of Africa). '
) I øjeblikket har EF afvist den løsning, som Det forenede Kongerige anvendte indtil dets tiltræden, og som bestod i at føre en politik med lave landbrugspriser i kraft af omfattende import.
So far the EEC has decided against the United Kingdom's method up to the time of its accession, namely, a policy of low prices for agricultural products, because of massive imports.
Det forenede Kongeriges selvforsyningsgrad var derfor forblevet meget lille (50 % af landets behov) trods reelle muligheder for produktion.
The country's self-sufficiency in food was very low (50% of its needs), despite a high production capability.
Ikke desto mindre nød landbrugerne godt af en ordning med »deficiency payments«, dvs. støtte, der udgjorde forskellen mel lem markedspriserne, som var fastholdt på et lavt niveau, og de ønskelige priser, der blev fastsat hvert år af de offentlige myndigheder for at sikre landbrugerne en rimelig indkomst.
There was a system of deficiency payments for farmers, i.e. subsidies making up the difference between market prices, which were held down, and the desirable' levels for farm prices decided each year by the authorities, so as to ensure a reasonable in come for the farmers.
Følgevirkningen af denne ordning var såle des, at det ikke blev forbrugeren, men skatteborgeren, der skulle betale denne støtte.
This system meant that the cost of the subsidy was borne by the taxpayers instead of by the consumers.
) Et godt eksempel er revalueringen på 4 % af den tyske mark, der blev besluttet den 16. oktober 1978, og som med førte en stigning på 3,6 point (fra 7,2 til 10,8) af de monetære udligningsbeløb, der blev anvendt ved de tyske grænser. Som følge heraf steg den støtte, der ydes til den tyske eksport, lige så meget, hvilket stillede den tyske eksport, navnlig til Italien, gunstigere.
A good example is the 4% rise in exchange rates for the Deutschmark introduced on 16 October 1978, which produced a rise of 3.6 points (from 7.2 to 10.8) in the MCAs applied at the German frontier; this increased the subsidy for German exports by that amount, benefiting German exports, especially those to Italy.
Modstykket til en revaluering af den tyske marks centralkurs kunne imidlertid have været en revaluering af den repræsentative kurs (den grønne kurs) med en reduktion af de tyske landbrugspriser til følge. Den tyske regering forkastede denne løsning.
The alternative to raising the central rate for the Deutschmark would have been raising the rate for the green currency, thus lowering the prices of German agricultural products.
Desuden har betalingen af den eksportpræmie, som de tyske eksportører har fået, været til skade for EFs finanser.
What is more, the export subsidy received by the German exporters was at the expense of Community finances.
Hvis der havde fundet en prisreduktion (og dermed en revaluering) sted, ville de tyske landbrugsudgifter have været mindre omfattende, og dette fald i EFs udgifter ville i vid udstrækning have udlignet stigningen i »indtægterne« af de monetære udligningsbeløb, der var resultatet af, at den grønne tyske mark ikke revalueredes.
If prices had been lowered (by raising the green rate) expenditure on German agriculture would have been less and the smaller burden on the Community would have largely offset the increase in MCA 'revenue' produced by not changing the value of the green rate for the Deutschmark.