natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det er praksis, der i Danmark har ført til, at overenskomsterne udløber på samme tidspunkt, hvilket således letter hovedorganisationernes kontrol.
Ia Dennart it i9 customary for agrccnentsto cr < pirc oa the sanc datc, thus naling it casier for thc confedcrationsto cxcrcisc cootrol.
Loven åbner muligheder, hvoraf visse benyttes og udvikles i praksis (og undertiden anerkender loven simpelthen praksis, som det i flere lande har været tilfældet med virksomhedsaftalerne).
The law offers opportunitieE ulrich gone countricghave nadc usc of and derclopcd according to custon (at tines thc lav sinplyrecognizes thc clrstoo, alr ha3 bcen.the cage in geveral countrics vithcqrpany agneemcnts).
Når parterne for en stor del selv fastsætter proceduren, hvad enten dette sker, fordi der så godt som ingen relevante love eller brancheaftaler findes (Storbritannien), eller fordi lovene eruklare, hvilket giver rigelig plads for parternes fortolkning (Frankrig og Italien), er de da ikke tilbøjelige til at tillægge disse regler større betydning end de substantielle regler, frem for alt at holde sig til muligheden for at drøfte et spørgsmål i stedet for at få et definitivt svar herpå?
Thls theory may beopen to question and certainly needs correcting. perhaps Dennark is thecountry where the proced.ures are based rnost firmly on the terms of theag?eement and. where a rigorous clistinction is nad.e between d.isputes overrights and disputes over interests.
Og i dette tilfælde bliver det da ikke vanskeligt at opdele retsaftaler og interesse aftaler, fortolkning (eller administration) af aftalen og fast sættelse af den?
No doult the theory woulcl seen norefirmly basetl if it also covered the frequency of meetings and the flexibj-1ityof the arrangements.
Det er en uvis hypotese, og den må sikkert korrigeres.
But such ae it is, it seens to raise an inportant guestion.
Danmark er måske det land, hvor procedurerne i højeste grad kan føres tilbage til aftalen, og der er her en skarp sondring mellem retskonflikter og interessekonflikter.
Ia.stly, discussion of the origin of rules of procedure should not maskthe fact that there are very profound. differences between countri.es in theertent to which proced.ures are forrnaij.zed..
Hypotesen ville uden tvivl være mere holdbar, hvis man medtog hyppigheden af møder og smidigheden af arrangementerne.
One of the most striking featuresof industrial relations in ltaly is the conpletely inforrnal nature ofproced.ures, which leaves great scope for the imagination and even forinprovisation.
Sådan som den er, rejser den, synes vi, et vigtigt spørgsmål.
This ig also true to a large extent in Fbance; and. in bothcases, it is clespite the long-standing legal traäition (and RornanLaw) ancithe fact that specialists in industrial relations were and still are primarilylanyers.
Endelig skal det i forbindelse med grundlaget for pro cedurereglerne nævnes, at der fra land til land er meget stor
This infomality can perhaps be traced back to the origin of thisbody of lawr which st€mneal fron *he two sides of ind.ustry rather than from and. the fact that the courts have had litt1e share in its(there is a very great difference comparecl with the Federal the State, forrnulation Republicof
forskel på, i hvor høj grad procedurerne er formaliseret.
has important consequences on bargaining procedures
Ved en egentlig juridisk undersøgelse skulle der foretages en detaljeret sammenligning af de vigtigste procedureregler: anerkendelse af forhandlingsberettigede parter (og blandt andet eventuel pluralistisk repræsentation), forpligtelse (eller ikke forpligtelse) til at forhandle og indhold af denne forpligtelse, midler til forlig eller mægling, og når aftalen så er gyldig ind gået, tidsbegrænsning eller ikke tidsbegrænsning af aftalen, arten af de forpligtelser, den indebærer (bl.a. fredspligt), procedurer for opsigelse og fornyelse - for kun at give et kort og ufuldstændigt resumé. Vi vil overlade dette hverv til de juridiske specialister.
A purely 1ega1 stucly would. have to nake a cletaifed conparison betweenthe main proceclural ru1es, such as recognition of the bargaining parties(and. possibility of pluralist representation), obligation (or not) to bargain and content of this obllgation, or methods of conciliation or mecliation.
Vi vil hellere vise, hvilken sammenhæng, der er mellem de forskellige procedurepunkter ved på bekostning af en lidt flot simplificering at nævne de to vigtigste former for for handlingsprocedurer.
And once a valid agreement had been conclud.ed it would alsohave to consid.er whether ii is of fixed-terrn or not, the nature of theobligationsitinvolves(egind.uetrialpeaceclause),theproced.uresfor
1)1 det følgende afsnit søges der givet nogle generelle linjer, som det ville være berettiget at gøre nærmere rede for og påvise mere udførligt. Det kan måske være nyttigt især i denne forbindelse at gentage, at jeg alene, selv om jeg har hentet mange kendsgerninger og tanker fra mine kolleger, er ansvarlig for mine konklusioner.
The following section attempts to give a generalizeti account which deserves to be nore fully developed- and given more ctetailedilemonstration.It might be welf to recal-I in this connection that although I have borrowed and. id.eas irom-my colleagues, f alone am responslble for the many facts conclusions.
Med henblik herpå benytter vi Otto Kahn-Freud's sondring i forbindelse med en karakteristik af arbejdsmarkedsforholdene i Storbritannien, mellem to forhandlingsformer - den overens komstmæssige (eller statiske) og den institutionelle (eller dyna li miske) forhandling .
cancelling or renerüing it, a^ncl'eo forth, to give onJ.y a brief and lnconplete List.
Den tanke, vi vil forsvare, er, at denne let ændrede sondring kan gøre det muligt at karakterisere to ret generelle procedureformer, idet Storbritannien ikke længere er et isoleret tilfælde.
He sball leave thie taek to the legaL epecialists. tJbat re ehallconcentrate on is showing the consistency between the various proceduralnethoils by preeenting two nain typee of bargainlirg:procedure - at the fiskof ainpliflring rather crudely.
I modsætning til de tilfælde, hvor parterne kun mødes for at forhandle og indgå en aftale og dernæst skilles ind til den næste forhandling, eksisterer der en permanent institution, hvor de to parter er repræsenteret, og til hvilken de har uddelegeret deres beføjelser, og som udarbejder aftalerne (den samme institutionelle kontinuitet, bemærker Kahn-Freund eksisterer i de paritetiske udvalg i Belgien).
In order to do so rc sha11 employ the ilietinction Otto lG^hn-llannit nadetas r€gatde iniluetrlal relatione in the lIK, between two types of bargainingtcontractual (or etatic) bargai.ning ancl instituitonal (on dlmanic) bargaining lfe believe that with elight noclificatione this dietinction applies to tnofairly general types of procedure, ,for the UK ls no longer an isolated csse.
Derfor er de således udarbejdede aftaler ikke egentlige kontrakter. De har ikke juridisk værdi (indtil for nylig blev de kollektive overenskomster ikke betragtet som kontrakter i ordets juridiske forstand i Stor britannien.
Oüto lGhn-Ibeund characterized the Snitieh rinstitutlonalr nethod asfollowe : In contraet to oaeee where the parties neet only to bargain a^ndconclude an agreeanent antl then eeparate untll the next bargaining proceestthere exists a permanent institution where the two partiee are representedlto which they have de}egatert their powerg ancl which pr'leparea tbe agreements(Otto fafrn-Fbeunct noted that a sinilar inetitutional continuity exiets ln are the Delgian joint cormittees).
Det samme gjaldt i Belgien før loven af 5. december 1968 om kollektive overenskomster).
Seconclly, tbe a6reements thus fornulatecl not realIy contracts, for they ilo not have the 6ame legal valiitity (until as contracte in the legalin Belgiurn before the law recently, collective agreeiurents were not regardeil sense of the term in the llK ancl the eane appliecl öf!December'1968 oncollectivepossible to re-examine a,n iseuet agreements).fnidry,ainoeitisa1wa.lrsthey tentl to reinterpret a clecision that bas been taken earlier than of fixett duration, the lawf anct interprets or to take a new decision, to be open-ended rather Iburthly, since the s€ne institution often Inakesitr playe both the legislative and tbe judicial ro1e, it becomeg difficutt to tell the two functione distinction between eonflicts of right and conflicts apart eo thot theof interest has little meaning.
Desuden har de, fordi det stadig er muligt at genforhandle et problem og at genfortolke en beslutning, der er truffet, eller at træffe en ny beslutning, en tendens til ikke at være tidsbegrænsende (open-ended). snarere end tidsbegrænsede.
Fifthly, such talks are conducted in a very einilarspirit io that of comnon 1aw (although the writer notes that ootnmon1aw countries guch ae the Unitett States ancl AustraLia nake a carefirlclietinction between the two kintts of ttispute anil tbat Belgiunr whichhae a rsyetematicf Law, at the eame tine hae rinstitutionalr bargaining).
For det fjerde er de to funktioner, da det ofte er samme institution, der "lovgiver", og som fortolker loven, og spiller den lovgivningsmæssige og retslige rolle, vanskelige at skelne fra hinanden og således er sondringen mellem retskonflikter og interessekonflikter af mindre betydning.
lestly,sincethemainainistosettleiesueaastheyariserthiemethod gives priority to procedural rulee over substantive rulesr to thebargaining machinery over itg outcone, the contract or agreement. firenriter notes that, as shown by the inportance attaohed to cuetom andpractice, this approach, like conmon law itself which is the proiluct ofthe corporatione of larvyera, is li.nkeil to the heritage of the nedieval guilds.
For det femte er karakteren af sådanne drøftelser i usædvanlig grad lig med karakteren af sædvaneloven, common law, (selv om forfatteren konstaterer, at lande med common law som De forenede Stater og Australien tillægger det fundamental betydning, at der skelnes mellem de to former for konflikt, og at Belgien, der er et land med "systematisk" ret, til gengæld har et "institutionelt" forhandlingssystem).
lfe believe it is poesible to generalize these featuresr which aa awhole are particularly British (and. aone features of which have alreadybeen relegat€at to the past in the IIK).
Amerikanske undersøgelser har vist, at der finder en skjult konstant forhandling sted under aftalens administration, idet løsningerne på særlige spørgsmål på en måde danner retspraksis og skaber nye regler.
Anerican studies haveshonn the existence of a continuous bargaining process concealecl behindadninistration of the contract, while the settlenent of individual caseenakes up a kind of jurisprudence and establishes new rules.
I dette tilfælde spiller den fortsatte forhandling en mindre rolle, selv om den ikke er uden betydning.
In such a case,oontinuous bargaining plays a ninor although not insignificant roIe.
Men i det tilfælde, vi lige har nævnt, hvor for nyelsen af spørgsmålene er vigtig om ikke andet så ved skiftet mellem drøftelse på brancheniveau og drøftelse på virksomhedsniveau, kan den blive central.
But inthe caees we have just nentioned., where discuesions gre ofüen reopenal, if between brench and company dlscussione, only as a reeult of the alternation it nay become central.
Denne mangel på juridisk gyldighed af aftalen findes øjensynligt ikke i Frankrig og Italien (tendensen i de to lande er endda tværtimod, at de i stadig højere grad anvender domstolene. Særlig i Italien er dommernes rolle blevet udvidet siden 1970).
fn France ancl Italy the agreenent obviously does have a 1ega1 value(in toth couatries there is the, sane ten < lehcy to'app1y incieasl1g1y pften to the courts ancl in ftaly especially the Juctges have asgunecl an increaeinglyimportant role since 19?0).
Men hvis man ser nærmere på det, finder man betydelige ligheder.
But j.f one looks nore closely, one ctoes f,inal najor sinilariti-es.
Der er i det mindste i Frankrig talrige tilfælde, hvor de to parter er enige om ikke at benytte sig af domstolene (eller hvis de kan, at vende det døve øre til dommernes afgørelser).
In trbance in margr cases the two parties a6ree not togo before the courts (or where possible to lend a deaf ear to the judgeslclecieions).
I den faglige praksis findes der en "underret", en lokal ret, som i stort omfang går uden om domstolene, fordi den ikke er underlagt dem, og fordi den vedrører så betydelige problemer som den faktiske definition af strejkeret eller lockout.
A kincl of infra-Iaw prevails in occupational practice, a 1ocaL law which remains outsid"e the courtsr terrs of reference beoause it is notsubject to thenr and which clealg with queatione as inportant as the realdefinition of the right to strike or Lock-out.
Hvis man kan fortolke modviljen mod domstolene som bevidstheden om at have en særlig (eller mere præcist: partikulartistisk) samling af regler, der er særegne for faget eller branchen, er fænomenet i høj grad fælles.
Ttris phenonenon is ertrenelyconmon, if one interprets the reLuctance to go before a court ae d.ue to theahrareness of having a separate (or, nore precisel.y, particulariet) eet ofrules specific to the trade, occupation or branch concerned.
Det viser sig ikke sjældent i forhandlingerne, og en del af de seneste konflikter i Italien og Frankrig er et godt eksempel herpå.
It often beconeseviclent tluring the bargaining as some recent disputes in trbance ancl ltaly cLearly ehow.
Præferencen for ikke-tidsbegrænsede aftaler er en følge af praksis og lovgivning i Frankrig (en lang række regler forbyder, at virkningerne af en aftale ophæves, når denne udløber). Dette har i lang tid bevirket, at overenskomsten er blevet trukket i retning af forskrifter (i lighed med en offentligretlig retsakt) snarere end i retning af en aftale, samt at det er blevet vanskeligere at ændre overenskomsten, for så vidt som der kun sjældent fandt møder sted mellem parterne.
In trbance, the preference for open-ended agreenents is end.orsed bypractice and law (a nunber of rules forbiil the expiry of a contraot froncancelling out all its effects). for a long tirne the effeet of this was tobring the agreement closer to the regulation (analogous to an act of publictaw) than to the contract and to nake it more ttifficult to nodify it sincemeetings were few ancl clifficult.
Derimod er det, hvis denne præference ledsages af en vis kontinuitet i forhandlingerne, det modsatte, der sker. Det vigtigste er desuden utvivlsomt ikke selve den begrænsede varighed, men den fredspligt, den indebærer.
By contraet, if this preference isacconpanied by a certain continuity of bargaining, the contrary occuls.What is most inportant no il.oubt is not the fixecl term of the agreementitgelf but the induetrial peace clause which acconpanies it.
For så vidt som der ikke er forbud mod at genoptage drøftelserne på et hvilket som helst tidspunkt og vedrørende et hvilket som helst spørgsmål, hvor forhandlingerne altid kan genoptages, er den egentlige overenskomstmæssige karakter udelukket.
If it ia notforbiclilen to reopen the discussion at anlr tine and on any spbject so thatthe bargaining ie open-end.ed, the agreernent cannot have a genuineLy contractual oharacter.
Hvis der desuden er hyppige møder, kan kontinuiteten sikres (men den kan naturlig vis også, hvis der ikke er forståelse mellem parterne, bestå i en evig dragen i tvivl og således skabe stor forvirring).
If noreover, there are frequent contacts, continuityoan be ensuled (naturally, failing ariy'ägreernent betwöeh the paities; thiscan also mean a constant reopenin€ of the guestion ani! lead to disorder).
I den franske såvel som i den italienske ret sondres der teoretisk mellem retskonflikter og interessekonflikter.
bEtween conflicts ofi.n theory.
den delvis af kontinuiteten i forhandlingerne, dér hvor en sådan måtte findes.
Herea6ain, continuity of negotiation, where it exists, erodes it to some extent.
At procedurereglerne prioriteres fremfor de substantielle regler er efter vor opfattelse et af de mest bemærkelsesværdige træk, selv om det er et af de træk, der mærkes mindst i udviklingen af forhandlingerne i de sidste ti år i Frankrig (og måske i Italien). Ikke alene fordi mange bestemmelser, der traditionelt indgår i overenskomsterne, men som kun finder ringe an vendelse, har fået virkelig betydning (fortolkningsbestemmelser).
In our opinionr the priority given to procedural rules over eubstantiverules ie one of the mgst striking, if least renarkecl, features of thebargaining trenil in France over the last ten years.lltris is not only because nanJr clauses, presented traditionally in theagreements but little used in the past, have assuned a real irnportance(interpretation clauses) but also a^nd above all because company practice,and- especially c om p anJr itisputes, have nade one of the main areas of concernof the two parties, unions and rnanagement, that of contactEr of w.ays anclneans of establishing contact with each other.
Men også og navnlig fordi virksomhedernes praksis og især anvendelsen af virksomhedskonflikter, har fremhævet fagforeningernes og ledelsens interesser samt vejene og midlerne til gensidig kontakt.
Ttre-Igi@ of the desireto bargain on the part of tbe unions antl of the search for reeponsiblepartners on the part of the emp}oyers are sufficient evidence of this.
Forhandlingsviljen hos fagforeningerne og viljen til at finde ansvarlige forhandlingspartnere fra arbejdsgiverside be kræfter dette tilstrækkeligt.
Eventhe frequently irregular procedures employecl are evidence of the priorityattached to connunication - perhape one should ailcl, clirect cornnunicationbetween thoee concerned.
Den ret ofte forekommende uregelmæssighed i procedurerne viser kommunikationens store betydning. Hertil skal føjes den direkte forbindelse mellem de berørte par ter.
The ctistrust of all i.nstitutional nediationprocedures derives frorn the. s€ine re & son (ae ttoes the aoceptance of anad hoc mediator who will not irnpoee arly erüernaI rules).
Mistilliden over for alle de institutionelle mæglingsprocedurer beror på det samme (og også accepten af ad hoc-mægleren, som ikke pålægger regler udefra).
reference has even been rnade in agreements at undertaking anilparticularly in these of 1975, to gggllggglgligggig4 :of the agreenents in which management undertakesr for examplet
I Italien har man endog, ikke alene i virksomheden men også i brancheaftalerne, bl.a. fra 1976, talt om procediraentalizzazione: det væsentlige i de aftaler, hvorved virksomhedsledelserne, som f.eks. i den kemiske industri, forpligter sig til at give fagforeningerne meddelelse om deres investeringsprojekter og regelmæssigt sammen med dem at drøfte deres gennemførelse, består i nøje at fastsætte, hvor ofte møderne skal finde sted, hvad op lysningerne skal indeholde, og hvilken form drøftelserne skal have. Disse meningsudvekslinger resulterer ikke i en kontrakt.
In Italy, branch level, the nain part in the chemical industry, to cornnunlcate their inveetrnent pLans to the tradeunions and frorn tirne to tine review their inplementati,on with thenl oontainsa strict timetable for meetings, the tletails of information to be eupplieilta^nd the forn of disoussion. llh.ese regulated exohanges of vierüs clo not leadto a contract. & rt since they coulcl always be settl@ by open tlispute tbeyare uore than a consulüation. If all goes well they clo more than ändoreethe absenoe of conflict (this is sufficient for management), but they alsoexert a positive influence, probably mutual, by aligning the ideas of bothparties and thus inprove the chances of anticipating tlisputes. (t) Iestly, the sinil-arity between this practice and cornnon law with itstraditions specific to an occupational conmunity seas noet enlightenlngto ue.
Herved ikke alene stadfæstes det i heldigste fald, at der ikke er tale om uoverensstemmelse (hvilket er tilstrækkeligt for ledelsen), men der sikres også en indflydelse, der uden tvivl er gensidig, idet der sker en tilnærmelse af de to parters ratio nalitet, og det således er lettere at forudse konflikter '.
But surely one could regard this corporativetradition prinarily a6 a tn€ans of protecting the rules and habits of anoccupational group a4ainst outeicle rufes and netboder above alf tbose ofthe state ancl.public administration ? ltris ie olearcut whEn the baeicelment is a qraftr witb its ekills and. secrete.
Sagen er klar, når der til grund ligger et fag med alle dets sædvaner, hemmeligheder og mysterier.
whetheroccupationalor'vocational),anoccupationnaybaveitsown custons,rules and autonony.
Specialarbejdere inden for glasindustrien, salgs- og leveringschauffører inden for levnedsmiddelindustrien og jernbanearbejderne, uanset deres ind placering, kan danne sådanne grupperinger.
Speclalizect glass-workers, the d.rivers, d.elivery-nen andsalesmen of foodr railray employees whatever their gracle, nay for:n comlunitiesof this kincl.
Som vi allerede har nævnt, mangler vi endnu en teori om de passende grupperinger for den kollektive aktion.
As we seid. earlier, no theory of the particular conmunitiee ofcollective astion hae yet been put forsard.
Men det er klart, at disse grupperinger, uanset deres art, i reglerne for arbejdsforholdene (og navnlig i den samling af mundtlige regler, som under alle omstændigheder ikke overtræder de interne ordensregler) giver udtryk for deres særlige forhold eller snarere deres særinteresser over for statsrettens universelle krav.
But it is clear that whatever thenature of thege cornnunities, it is j.n the rules of working relations (ancl.eepecially in the set of rules whlch often do not go beyoncl the verbal stageor at leaet are nerely internal regulations), that they exprese theirparticularity, or rather their particularisrn, vis-ä-vis the universalpretensions of etate law.
At reglerne for arbejdsforhold er be slægtet med common law ligger ikke i en historisk kontinuitet, men snarere et skridt, skridtet nedenfra og op, "bottom up", der først og fremmest udtrykker sædvaner og overbevisninger hos et fællesskab og forsvarer dets erfaringers uberegnelige karakter ved at afslå at underkaste dem kriterier udefra og at måle dem efter omverdenens alen.
The links betreen the rules of industrialrelations end. those of conmon law clo not d.erive frorn a:qy hietoricalcontinuity but 1ie ratber in the approach, an approach from belowwhich prinarily reflects the habits and convictions of a communityand asserts ühe irreducible nature of its experience, refusing tosubnit to outside criteria or be neasured by an outside body.
Til gengæld finder man i den overenskomstmæssige kategori (regelmæssig, tidsbegrænset aftale med fredspligt og særlige muligheder for genforhandling, klar sondring mellem retskonflikter, prioritering af substantielle regler og aftale om regler for procedure og "maskineriet") Tyskland, Luxembourg, Danmark og Nederlandene, også her med flere nuancer som følge af den rolle, regeringen i
On the other hanal, the contractualprocedure (perioilic, limited-teno agreenents with an inctustrial peace clauseand only erceptionally giviag the possilility of reopening the clieoussions,naking a clear digtinctibn between d.isputes of right and of interest, giving priority to subetantive rules ancL the contract over procedural rules and thermachlneryt ) is the rnodel followed by the Federal Sepublic of Gerrnany,
Nederlandene og hovedorganisationerne i Nederlandene og Danmark spiller.
Luxembourg, Dennark and the l[etherlancls.
Interessen i at skelne mellem disse to store grupper er først og fremmest at gøre sammenligningerne mere forståelige og mere fyldestgørende. Var grunden til, at loven af 1971 i Stor britannien mislykkedes, ikke for en stor del "indpodningen" af "overenskomstmæssige" foranstaltninger (i dette tilfælde navnlig lig dem i De forenede Stater) i et "institutionelt" system?
fihe two rnajor typee must be distinguished in order to make conparisonsnore intell"igible ancl effective. surery the failure of the i971 law i.n the UK was largely due to meaaurea of a rcontractualr kind. (in this caae measuresvery close to those found in the {Initecl States) being grafted onto an'i.netltuitionalr systera ?