natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fagforeningernes samordning af aktionen mellem den of fentlige og den private sektor er meget udtalt.
f,rere iE vcr.y ol.edr oo-ordiration of, actioa betreen the public anil p:r'ivetooector unions.
I 1977 afventede de resultaterne af forhandlingerne i den private sektor, før de fremlagde listen over krav for den offentlige sektor.
Tn 1977 thc prnblic scctor raltcrl for thc outoonc of thc prlvaterector ncgotletione before prcscürting its ligt of olaine.
Ud over den sociale sikring, hvor ordningerne er meget forskellige, er der en generel tendens til at bestemmelserne tilnærmes indbyrdes.
Apart fron eocialuclfa,ro, goveneil by vcry iliffersnt prooeduresr the clauece generally tendto bc sinilar.
Conseil national du Travail er kompetent inden for de offentlige institutioner, når disse har tilknytning til private virksomheder inden for én og samme sektor (f.eks. sundhed).
llhe Coneell netionel du frsvail covstrs tbe prnblic a€rvioes rhe:re tbeyooerist rith prlvate rurdertakings in the sane secüor (e.g. health ecrrrices).
Endelig var i Italien forskellene mellem den offentlige administration og resten (den private industrisektor eller delvis statsejede virksomheder) særlig store.
In Itely tbere rcrc particularly narkeil dtfferencee bctween the publicaduiaigtration and. the roaindcr (private hdustrial gector or etatcpa,rtiotpating in < luatry).
En stor del af de nationale eller lokale tjenestemænd er medlemmer af autonome fagforeninger efter kategori eller fag. Over for disse faglige sammenslutninger, der hver især forsvarer sine lokale privilegier, har fagforbundene indledt en kamp for at hævde deres ret til kollektive forhandlinger, nødvendigheden af en mere funktionel organisation og en mere ratio-
I very largc nunber of rretional or local officialsbelor6cd to autononous category uDionB or spccialized unions. llaced riththesc corporativc organizatione, cach ettaobeit to ttg looal privilcgestard gonctines hi6hly tlepcrdcnt on thc political party in the cane f la J r asa political groupr tbe oonf,ederatcd unlonE bevc fougbt to aseert the rightsof, oolleotivc bargainlDgi aril tbe need for a nore firnctional organisationaad uore ratlonal olasgif,ioetiou.
Selv om tjenestemændene i stadig højere grad har været tilbøjelige til at anvende forhandlinger og forsøge at efterligne procedurerne i den private sektor, er det til gengæld sjældent, at de nationaliserede virksomheder har påvirket den private sektor.
tfblle tbc olvil ccrrante are teDding to rcaort nore ancl nore to nqgotiatioa anil ettopting to initate tbe prlvste ecctor procedulee, it ie not rare eithcr to fird that the public ird.ustrXr ecctor. has given inpctue to or acted aE a noilol for tbe private a,nd hance, aoon afüer being gector.
I Storbritannien, Italien og Frankrig har disse virksomheder lige siden deres nationalisering bestræbt sig for at skabe nye former for samarbejde mellem parterne, idet de i virksomheden gjorde plads for konsultation af fagforeningerne. I Frankrig er der for eksempel i den private sektor meget få organer, der svarer til det paritetiske konsultationsorgan inden for Electricité de France.
In tbc ItKl .Ita\r cstabliehcat the natlonel urdertatinga wanted to iatroduce e neu tXpc 9f indugtriel relations, givirry firll plecc to consultatlon of the rurione withla thc undcrtalcing.
Dette gælder også for aftalernes indhold.
- although B o Ee yeara a€p
De nationaliserede virksomheder vil gerne være "gode chefer".
Gonfinduttria regained thc initiative a^nd began to pnove inoreesingly
I Italien har industrier, som er delvis statsejede, og deres sammenslutninger i høj grad bidraget til at "modernisere" forholdet mellem arbejds markedets parter og erhvervslivet som helhed, selv om Confindustria i de seneste år har spillet en mere aktiv rolle.
In France the iitea anit noilel for the rcontractusl cane fron tbe public scctor.
I Frankrig er ideen og mønsteret for "overenskomstpolitikken" kommet fra den offentlige sektor: respekt for fagforeningsparterne, tiltro til forhandlingen og aftalen i form af gensidig forpligtelse og over holdelse af spillets regler.
Ihla policy includeg respect for itE union partncr, placing trust in anil negotiation r4d a€re€ment rhlcb a,re regarded ag a nutual untlertaling conpliancc with ths roleyant nrlqs of, proc€dure.
Selv om eksemplet kun i meget ringe grad er blevet fulgt i den private sektor, og modstanden fra de fleste fagforeninger mod alt, hvad der ligner en pagt om fredspligt, har begrænset dets rækkevidde, har konsekvenserne været betydelige.
Altbou6h tbe private eeotor becauge only adoptcil tbis nodet in part a^naattbough its eoope was regtrioted of the oppogition of no6t turioDa to arything in the na.turc of an industrialpeace clause, thc policy bae bad. naJor reaulta.
En af grundene til denne initiativtagende rolle er naturligvis fagforeningernes magt.
One reason why the public sector playedthisinltiatingrolewas ofcourtse the power of the rurions. llhe rate oftrniont sation is particularlY high in the public sector in the UKr Eranceand.
I Storbritannien, Frankrig og Italien er der særlig mange fagforeningsmedlemmer inden for den offentlige sektor, som vi har set det (måske fordi fagforeningerne i det mindste for det førstnævnte land er snævrere tilknyttet personaleadministrationen).
Italyr & Erwe have seen at least the unions are more (perhaps becauee in the first two countriesc}oeely involved in staff nanagenent ) .
Kan tryghed i ansættelsen inden for det offentlige styrke dette sociale leadership under krisen?
Cen tbe job eeourity of the pubtlc lniluctrlel leaderebip during a pcrtoi[ etrengthen thie role ? llhere le little ofiloubt gector of crieie
Det er ligeledes sikkert, at de beslutninger, som ved rører dem, derfor vækker speciel interesse.
England. and. Flance, for examplel that it is easier for the public Bectorunions to resort to strikes (post-office workers, ninere, electricians) anrlthat they occupy a strategic posltion.
Ingen regering kan råde til løntilbageholdenhed med nogen chance for at virke over bevisende, hvis den ikke først fejer for sin egen dør.
It is certain too that any decisiongconcerning then are therefore reviewed very carefully : no governnent canrecomnencl wage restraints wi*h anJr chance of succ€Bs unless it begins byordering its onn house. llhe relative.influence of these two consiclerationsmay depend. on more than one factor.
Den relative vægt af disse to betragtninger kan afhænge af mere end en faktor: naturligvis afhænger den af regeringernes myndighed, men også deres politiske farve (et venstrefløjsparti har større behov for støtte fra lønmodtagerne eller i hvert fald fra de strejkende).
Certainly it nay depend on the governmentsrauthority, but also on their political hue (a left-wlng party is rnore depend,enton the support of the eunployees, at least of those on strike).
Har denne situation ført til, at lønmodtagerne for den offentlige sektor hidtil er blevet favoriseret med hensyn til løn og andre arbejdsvilkår?
Ilas this situation resulteil toilay in advantagee in terns of pay and. otherworking cond.itions for the public sector enployees ?
2.4.2.1 - Staten og spillets regler.
The etate and the rules of the game
Både for konflikt- og forhandlingssituationer er det i reglen loven, der fastsætter spillets regler, uanset fordelingen mellem lovgiveren, de offentlige kontorer, der har til opgave at gennemføre loven, og domstolene.
It is generally the law which lays dlownthe rules of the gane in clisputesor negotiations, whatever the division of powers between the legislator, thepublic bodies responsible for inplenenting the 1aw and the courte.
Selv når der, som i Storbritannien, sædvanligvis ikke sker indgreb (i det mindste tidligere), har det offentlige nøje afstukket rammen for drøftelserne, i det mindste underforstået. I flere lande har de senere år igen bekræftet dette, ligesom der utvivlsomt er kommet mere lovgivning på området.
Even ina caae like the UK where absence of intervention is the rule (at least inthe past), the public authorities define the general franework of thedi.scussion, inpJ.icitly at leaet. fn several countries, the specific aatureand scope of the 1ega1 requirements have become cLearly defined again ancleven aocentuated by the events of recent yeare. fn certain cases, however,the two si"des of inclustry have had^a greater share in fornuLating the 1awrhich Lays down the rules of the ga^ure.llhe state legislator in now givingthe tra,cle associationB nore sa,;r in fonrulating the Laws which govern theo.
Men i visse tilfælde, i det mindste, er denne lovgivning, der fastsætter spillets regler, blevet udarbejdet med større deltagelse fra arbejdsmarkedets parter. Staten som lov-
Ihe above cornroent ia very inportant, for these new laws were generaLly a reaponse to an unexpected increase in dieputes or to an increase judg€dexcossive, to the energence of irregular or surprieing practices, to tbefeeli,ng that the usuaL ruleg rere inadequate or ineffectual, in ehort toa crisis in the inetitutions and. solnetinee organizations. lbced with thigcrisis, a tgoodr reaction or1 the part of the legislator (ie one wbich uorkgin fact) wss not to attempt to inpose order but to try to reetore order byfollowing new procedures or by bringing in the two sides of inalustry.
Dette er så meget vigtigere, som baggrunden for denne nye lovgivning i reglen har været en uforudset eller overdreven udvikling af konflikterne, fremkomsten af en ulovlig eller over raskende praksis, følelsen af, at de normale regler var utilstrækkelige eller ineffektive, kort sagt en krise i institutionerne og undertiden i organisationerne. Over for denne krise ar lov givningsmagtens "gode" reaktion (den, der har kunnet gennemføres) ikke været at påbyde orden, men at søge at genoprette den ved at følge nye former for praksis eller at skabe den med hjælp fra arbejdsmarkedets parter.
Oue procedure tbat provecl ne c e Bs a r1 r wes r€6.arch on the one handr publiciliscusrioa on tbe othcn. fre noitel for tbie is the Royal Comisgion onha,ils Unions anil & ployergr Agsociatione in tbe Utrr oelfad tbe Donova!Comieglon eftcr ite oha,irna,nr tbaakg to tbe Bcele a,Dd. quality of theregearoh it comigsloas ard its penetrating anal.yseE. But tblg is notaa ieolatcil eranple. lbe 19?2 anil 1976 co-detetnination lers in the Fetlcral Republic of Oeroan;r (they were not based on collective bargainingtrnt tbe iggues they ilea1 rlth are certainly thoEe with rbich this reportig ooacerned) rerc preceded by ln-dcptb reporüe aait by e najor researchprogrannc. Siuilarly in France there is the reeeerch unilertalcsn underthe plaaning ComigEariat to es g es E tbe inplicationg of tbe 1958 cvents,a;d thc Suilreau Coui.ttec report on oonpa,nlrrcforts. rcforts. lltbesereports are not just a Deanraof utilizing aad guiiling rurivereity rcEcarcb. llbey are eleo a neans of, conpilint and essesging tbe erperiencestidleae, proJcots encl iloctrines of tho two sidee of intluetrlr. llhether becaugetbe inpartiel cxpsrts sre E@bors of buob a couittee or because they givetboir evitlcnce to thc comittec (or both)r ald whatcvcr their.pogitionr theregult ie tbe s8,ile. the a,nalysie of the situation inoorporates tbeir viewsand the eirggestlons a,ndrecomendations uade takc acoount of tbeir possiblereactions a,rd are oftcn guhitteil to them for oplDion.
Først og fremmest er det blevet nødvendigt med under søgelser og offentlig debat. Modellen er fortsat Royal Commission on Trade Unions and Employers Associations (der efter sin formand kaldes Donovan-kommissionen i Storbritannien) både på grund af omfanget og kvaliteten af det gennemførte forskningsarbejde og på grund af analysens grundighed. Men dette eksempel er ikke ene stående.
_BAR__BAR_bat is perbspe cvc! nore inpgrtent ig the carefirl observetion a.nd analysisof aotusl trcrds racotdoil end ettopts to fotruletc rocornnentlationg on tbigbasis. llhe DoaovenReport diat not confins itgolf to noting the gaps betreenthc officiel ba,rgaining aysto anil actuel practioe.
Hvad enten de upartiske eksperter deltager som medlemmer af ovennævnte udvalg eller forelægger beretninger for det (eller begge dele på én gang), og uanset hvilken plads disse eksperter har, er resultatet det samme.
llo report or rcgearcb bas alircctly gencratcil en ovcrall lar.
Den analyse, der gennemføres præges af deres synspunkter og forslagene og henstillingerne tager hensyn til deres mulige reaktioner.
But B€ve:rral Iers b & vc drara on the fin < tinga of tbe and, in feot ald in lawl brougbttbc two eiilcs of lnilustry together to fsroulete "€ports tba.
Endnu vigtigere er måske observationen og den omhyggelige analyse af de faktiske tendenser, der gør sig gældende, og
Ihls ia clea,rly tnre of the hench law of Deoober 1968 rhich €nablea thö unioa to cnter the .rudertalclitg.: Eoth uDions and eoPloybrs had oone fece to faoc uttb tbia iesuä'0uring the 0renclle negotiatione sf June 1968 antl bad adoptoil a qusci-protocol a€rcaeatl reserving thmselveg pointB of tbo.
Den søger at regulere og at træffe bestemmelser for praksis ved at gøre den klar og legitim.
[o tlivcngencc a.nil agreeing on the asecl to cell on tbe lar to settlc a large exüent thcy pavcd thg'rray for'tbc
Det er helt åbenbart tilfældet med lov af december 1968, som i Frankrig giver fagforeningen indflydelse på virksomheden.
8ovcrrnent had.to'.rärttt:latör to'.rärttt:latör tbe ruriouc criticizc < [ cotle of the tcgel provieiona b'_BAR_rt diat not oppoee ths.
fordi den støttede sig på en folkebevægelse, at det faktisk er lykkedes den at indføre fagforeningsrepræsentation i virksomhederne, at tillægge de faglige organisationer al myndighed og at konsolidere forhandlingerne (selv om det næppe har ført til en bilæggelse af konflikterne).
It le probably because it d-rew clirect support fron a social novementthat it nanaged to establieh unionisn in the unctertaking, to restore alltheir authority to the union organizations and to consolidate the nego*iations(althoughthisecarcelyhelpedtocalnthedisputes).
De to forudgående tilfælde er tilfælde, hvor initiativet kom fra lønmodtagernes fagforeninger eller fra lønmodtagerne selv, og hvor arbejdsgiverne i højere grad har accepteret beslutningerne end de har bidraget dertil.
In the above two cases the initiative carne fron the employeesr unions orthe enployeeg themselves and the eraployers accepted the decisions ratber thancontributing to them.
Selv om der er væsentlige elementer herfra i loven af 1975, søgtes der med loven af 1971 i for høj grad at indføre en juridisk orden, der var fremmed for de berørte parters sædvaner.
EVen though the '1975Act eti1l incorporatesimportant elernents of the earlier on€, the 1971 AcI tried too hard to inposea 1ega1 system which wae foreign to those concerned.
Fagforeningernes modstand havde dog ikke været tilstrækkelig til at gøre den uanvendelig i praksis, hvis ikke arbejdsgiverne aktivt eller stiltiende havde støttet dem heri.
1[treoppostion of the it without the tacit or unions alone would. not have been enough to prevent active conplicity of the employers.
Det ville være overdrevent at sige, at det offentlige i reglen overlader til parterne at udforme den lov, som gælder for dem.
One cannot go so far as to say that in general the public authoritiesdelegate to the two parties the responsibility for naking the laws whichconcern them".
Men det er undertiden tilfældet - og det synes på ingen måde at være gået ud over statens magt.
But at times this is true - ancl the authority of the stateseeüns in no $ay to have been inpaired by thi.s.
Trods alt består den frie kollektive forhandling i at lade parterne ordne deres egne affærer på deres egen måde.
After aII, free col.lectivebargaining means letting the two sides settle their own affai.re as theywish.
Det er ikke inkonsekvent undertiden at udvide dette princip til at omfatte selve reglerne for deres møde.
So it woulcl not be inconsistent sonetimes to extend thie principleeven to the rules governing their contracts.
Til denne øgede uddelegering må utvivlsomt føjes den administrative praksis, der består i at overlade visse funktioner, der er erkendt som værende af offentlig interesse, til arbejdsmarkedets parters egen forvaltning.
The adninistrative custom of entrusting certain functions of recognizeclpublic interest to the nanagenent of the two siiles of, inclustry is no doubtin line with thie growing habit of delegation.
Det har i lang tid været tilfældet for visse af arbejdsmarkedets institutioner.
Ttris ctelegation hae existedin certain social inetitutions for a tong time.
Således er forskrifterne vedrørende sundhed og sikkerhed i Stor britannien blevet trukket tilbage fra de fem ministerielle departementer, der beskæftigede sig med dem, og overladt til en Health and Safety Commission med de tre parter som medlemmer (Health and Safety at Work Aet, 1974).
tripartitc Ecalth anil Safety Comleeioa (Uy tUe ficalth and Saf,ety et ltork Aot, 1974).
Med henblik på at hjælpe en fagforening med at blive anerkendt som forhandlingspartner af en arbejdsgiver eller med henblik på at tjene som mægler i en konflikt har Empioyment Protection Act fra 1975 ydermere under et trepartsråd oprettet Advisory Conciliation and Arbitration Service, hvis udtalelser aldrig er obligatoriske, men har en betydelig moralsk betydning (hvad enten det drejer sig om recognition eller kompromis i en dispute). I Frankrig har Agence nationale pour l'amélioration des conditions de travail også en tresidet bestyrelse.
Sinilarly, 156 rhployrent Protectlon Act ot 1975 belped theuniona to galn recoglition ac ba,rgaining partt fron the enploJrers and hclpeit to oreate e ncaliator for tlioputce $r sctting and.
2.4.2.2 - Staten i forhandlingerne.
Conciliatlon reco@eud.atlons up tbe Advieory council.
Lov og aftale.
: lav-and agrceoent.
Udvidelse af aftalerne.
thc extension of
Ud over de tilfælde, som vi netop har gennem gået, hvor staten lader parterne deltage i fastlæggelsen af spil lets regler eller deler ansvaret mellem lov og aftale, er der mange flere tilfælde, hvor staten griber ind i selve forhandlingerne, enten for at gøre resultaterne obligatoriske eller for at styre dem eller endog for officielt eller uofficielt at deltage i dem.
Apart fuon tbc above ceEee where the Etate bringe in the two eialce ofinduetry to clefine tho nrles of the gane or rhere the rceponsibillty istlivitteil betwecn law anrt a6reocnt, nuch nore often the state intervenegin tbe actual negotiation, either in order to nake itg outconc birdingtor to gui < le it, or €vcn to take part in it, vbether officiolly oruaofficially.
Udvidelsen af en kollektiv overenskomst gør den obligatorisk i den branche eller for den region, for hvilken deu er blevet afsluttet, for alle lønmodtagere og alle arbejdsgivere, uanset om de har underskrevet den eller ej.
lte exüeusion of a collcotivc agrleement ua.kes it binding for the branoband. tbe region for rbich it reg concLucled a^nd for all the mployees and alltbc oployors, even thoee'rho beve not signeil it.
I virkeligheden nås den første målsætning generelt ad andre veje, hvad enten fagfor eningen legalt forpligter alle lønmodtagere, eller fortolkningen af bestemmelserne om ikke-forskelsbehandling resulterer i det samme (Tyskland). Det er navnlig den anden målsætning, der er
In fact tbe first dbJective io urually aobieveil by other nGthods, €lther by the uniong 1egaL1y comlttingal1 the oployees, or beoe,rleethe interpretatioa of the non-digcrinlnationolausee achieves the eane regult (Feilcra1 Eepublic of Gernarry). the eeoondproc€dure ie tbe noet rideepread.
betydningsfuld. Arrêté toyal i Belgien, beslutningen om generel forpligtelse i Forbundsrepublikken Tyskland, udvidelsesforordningen i Nederlandene eller i Frankrig har samme virkninger, nemlig at omdanne en privatretlig bestemmelse til en offentligretlig forpligtelse og aftalen til en forordning.
Itre royal. dcoree in Belginn, tbe generallybiniting decieion ln the Ibderal Republic of Germaqyl the erüeneion decrce in the ilethsrlande soil ha^ace aLl ba.ve the same effect of private law into en obligation upder pubLic lar, of transforning of transfornirg an ectan agrcoent lnto a r€Sulation.
I visse tilfælde er udvidelsen næsten automatisk, og derfor får arbejdsmarkedets parter en virkelig lovgivningsmæssig magt.
In gornecases the ertenelon is alnost a netter of course, so tbat thetro eides of induetry acguire genuine etatutory power.
Således giver i Belgien lov af 5. december I968 (Conseil national du travail bemyndigelse til at indgå kollektive over enskomster, som faktisk, om ikke juridisk, "indgår i lovgivningen".
In Belgiun the lanof 1t Dcoeuber 1968 authorlzee the national labour council to concluilecollsctivc a€leaents which in fact if not in lew rare incorporated inüo
Det er således nødvendigt, at der afholdes samråd mellem lovgiveren og administrationen på den ene side og arbejdsmarkedets parter på den anden side, hvis der skal være tale om et sammenhængende hele.
So there nust be eone concertetl action by the J.egislatoron the one hantl, ancl the two gides of iniluetry on etate regulatloaef. enil tbe adninigtration thc othcr if thc generel rcsult ig to remain coherent.
Overalt, hvor de tværfaglige forhandlinger indtager en betydelig plads (Danmark, Italien, Frankrig og Nederlandene), har de aftaler, de resulterer i, ofte samme værdi som en lov, det offentlige har overladt parterne selv at udforme.
lfherevcr lntcptrade negotiation occupies an inporta.nt place (Dennark,Ita1y, hancc, ltetherlands), thc agrements to wbich it loade ofüen havethe value of e leu, ths fornulation of wblcb thc public autboritiee h & velcfü to tbe tro gitteg.
Aftalen om indeksregulering i Italien, oprettelsen af tillægsforsikringer mod arbejdsløshed og tillægspension i Frankrig er gode eksempler herpå« Et af de mærkeligste eksempler er uden tvivl forhøjelsen (til 90$ af dagpenge ved fødsel.
Very good. exanples are the agreenent on thc sliilinggcale in ltaly anil tbc establiahnent of euppLemeutary ineurance a6alnetunoplogment and supploentary penalona in Srance.
Parterne blev enige herom ved at acceptere en forhøjelse af deres bidrag til den sociale sikring, og tilbage for det offentlige var kun at omdanne denne aftale til dekret.
One of tbe nost curloug for eranplee no ttoubt ia the increase (to 9O F) of the naternity allonance mnen rorkers. llbe two pa,rtles agreeit to it and agreedl to an lncrease in had so tbat all the pubLic authorities into a dlecrce.
Regeringerne kan også styre forhandlingerne ved at foreslå målsætninger.
oontributions tbia a6reoent their goclal seourity to do wae to trangform
Ikke alene står det dem frit ikke at følge dem (i så fald kan de forvente et lovgivningsmæssigt indgreb, men de kan foretrække dette fremfor at "forhandle".
Although it waswell known that the law had only limi.tetl effect, it was hoped that by thismeans the idea would be incorporated into contractual practi.ce (with, as wehave seen, very varied. euccess).
Det er tilfældet i nogle brancher, der havde afslået den månedlige aflønning i december 1977), men hele indholdet af beslutningen beror på dem. Hvilken form for formuedannelse vil man begunstige?
These kinds of procedure do not iletract fron the autonony of the twosides. llot only are theJr free not to observe then (in this case they canexpect legislative measures, but they na,y a16o prefer them because theycan rnegotiater them, as happened in the case of several branches hrhichrefused the change to montbly paynrent in December 1977), but they canalso d.iscuss the entire content of the ilecision.
Hvilke frister vil der blive gennemført? Dette problem er ikke løst ens i Danmark og Tyskland, hvilket også gælder for etaperne for gennemførelsen af den måned lige aflønning i Belgien og Frankrig.
They can decide inwhat fom asset fomation Ehoulcl be encouragect, rhat kindl of investnentshould be supported, what tin+limits shoulcl be set. ftrese iseuea nereresolved in different ways in Dennark and the Fecleral- Republic of Gernaay,as were the etages in the introcluction of nonthly palment in Belgiun anil trbance.
Endelig deltager det offentlige i visse tilfælde i for handlingerne, enten åbent eller bag kulisserne.
In some cases the public authorities take part in the negotiati.on, eitherthe Governnent succeeded in changing on the stage or in the wings. In lreland.,