natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(5) Variationskoefficient = Standardafvigelse for de nationale BNP­niveauer per capita og pr. erhvervsaktiv omregnet til købekraftpariteter og opgjort i procent af EF­landenes gennemsnit.
Coefficient of variation « standard deviation of national GDP levels in PPS per head of population and per person employed as a percentage of the Community average.
- 57 halvt procentpoint mere om året end i de evrige lande.
- 57 - percentage point a year faster than in the others.
Rent faktisk er det siden 1973 næsten lykkedes de svage lande at sikre dette af demografiske forhold nedvendiggjorte forspring, idet deres vækstrate har ligget på 2% om ået mod 1,6% for de evrige landes vedkommende.
In actual fact, the growth-rate in the weaker countries since 1973 has averaged 2% a year compared with 1.6% elsewhere, the extra margin being a little less than was needed to keep pace with demographic developments.
I tidsrummet 1960-73 androg forspringet derimod - ved nogenlunde samme befolkningsudvikling - 11/2 procentpoint om året.
By contrast, in the period 1960-73, when the rates of population growth were broadly similar between the 2 groups of countries, the annual growth rates of the weaker group were 1 1/2X faster.
Hvis der skal sikres en konvergens (i BNP per capita) af samme styrke som i 1960'erne, skal produktionen i de svageste lande - på baggrund af de nuværende og forventede forskelle i befolkningstilvæksten - i de kommende år vokse med ca. 2 procentpoints mere om året i de svageste lande end i de evrige.
In order to secure convergence (of GDP per head of population) in the coming years of the same magnitude as in the 1960s, output in the weaker countries would have to grow some 2 percentage points faster than in the others, given current and foreseeable divergences in population trends.
De generelle konvergerende eller divergerende tendenser dækker over stærkt uensartede udviklingsforleb fra land til landd i den pågældende periode.
The overall pattern of convergent and divergent trends does, of course, mask fluctuations over time from one country to another.
Variationerne afspejler en række faktorer, som har påvirket de nationale vækstrater i forskellig grad, samt visse konjunkturpolitiske faseforskydninger og uensartede reaktioner på 1970'ernes to olieprischok.
These reflect the impact on national growth rates of a wide range of factors of varying intensity, such as differences in the timing of the business cycle and differing responses to the two oil shocks of the 1970s.
Alt i alt var udviklingen kendetegnet af en i ferste omgang klart kraftigere vakst i alle de relativt tilbagestående lande (på nær Irland) indtil 1973/74, en svag relativ tilbagegang i 1970'ernes anden halvdel, navnlig som feige af en vækst under gennemsnittet i Spanien, og forholdsvise konstante forskelle i 1980'ernes ferste halvdel.
Overall developments were characterized until around 1973/74 by a process of unmistakable catching-up in all the less-developed countries (with the exception of Ireland), followed by some loss of ground in the second half of the 1970s due essentially to belowaverage growth in Spain, and by relatively constant disparities during the first half of the 1980s.
Udviklingen i de syv lande, der lå over EF-gennemsnittet, fulgte nogenlunde samme menster, men med omvendt fortegn og med stærkere udsving på kort og mellemlang sigt.
The positions of the seven countries lying above the Community average showed a similar movement although in the opposite direction, and with sharper short-term and medium-term fluctuations.
Udviklingen i Det forenede Kongerige og Irland afveg dog noget fra dette generelle billede.
Developments in the United Kingdom and Ireland differed a little from this general picture.
Det forenede Kongerige mistede til stadighed terræn indtil 1980 og faldt efterhånden til samme niveau som EF-gennemsnittet, hvorefter det dog stabilt har holdt sig på dette niveau. Irland fik derimod slet ikke del i konvergensprocessen i det forste tidsrum.
Up to 1980, the United Kingdom steadily lost ground, gradually falling back to the Community average, which it has since broadly maintained.
Alligevel lykkedes det efter det ferste olieprischok og landets tiltrædelse af Fællesskabet at sætte mere skub i den ekonomiske vækst og indhente noget af det forsømte; denne proces blev ferst i 1980'erne aflest af en omtrent stagnerende udvikling.
However, it managed to speed up its growth rate after the first oil shock and its accession to the Community and, in so doing, to start catching up belatedly in a process that lasted until the 1980s before it came to a virtual halt.
Lader man de i de enkelte lande optrædende - men bestemt ikke uvigtige - specielle udviklingsforleb ude af betragtning, bliver der det faktum tilbage, at den periode, i hvilken per capita-indkomsten (BNP) i Fællesskabet voksede relativt hurtigt, dvs. med 3 3/4 - 4% om året, samtidig var en periode præget af konvergens mellem medlemsstaterne.
Leaving aside special movements with their importance for individual countries, the period of rapid growth in per capita income (6DP) in the Community of between 3 3/4X and 4% a year represented a period of convergence.
I Lebet af den efterfelgende tolvårige periode med forholdsvis lav vækst (1-2% om året) og to kraftige afmatninger gik denne proces imidlertid i stå og blev endog forbigående aflost af divergens.
However, during the ensuing twelve years of sluggish growth of only IX-2% a year, which included two severe recessions, this process came to a halt and was even slightly reversed for a time.
Perioden med konvergens var endvidere i almindelighed kendetegnet af overvejende lav arbejdsleshed, forholdsvis lav inflation, stabile vekselkurser og kun forbigående og begrænsede uligevægte i de offentlige finanser og i udenrigsekonomien; helhedsbilledet afviger således markant fra det, der kendetegnede det andet tidsafsnit.
The period of convergence was also characterized in general by predominantly low unemployment, relatively low rates of inflation, stable exchange rates and only temporary, limited disequilibria in public budgets and payments balances, an overall picture fundamentally different from that in the second period.
Med disse bemærkniger rettes segelyset atter mod de i kapitlets indledning fremsatte bemærkninger om samspillet mellem konvergens forstået som genoprettelse af de vigtigste nominelle ligevægte og fornyet igangsætning af processen til sikring af real konvergens i indkomstdannelsen.
These observations underscore the points made at the beginning of the chapter concerning the interaction between convergence in the sense of restoring the main nominal equilibria and the process of renewing real
Det skal derefter underseges, hvorledes disse relative udviklingsforleb mellem medlemsstaterne indbyrdes slår igennem på regionalt plan.
A closer look needs to be taken at how these relative developments between Member States have affect*d the regions.
Det ferste tidsafsnits trend i retning af mere konvergerende indkomstdannelse per capita såvel som pr. erhvervsaktiv gjorde sig ikke kun gældende mellem medlemsstaterne, men også mellem de forskellige regioner.
Income generation per head of population and per person employed tended to converge during the first period, not only between the individual Member States but also between their regions.
Også det andet tidsafsnit var kendetegnet af en sådan parallellitet mellem de nationale og de regionale udviklingsforleb.
A similar parallelism of performance between Member States and their regions was evident during the second period. However, taking the period since
Betragter man derimod tidsrummet efter 1977, der ganske vist er relativt kort, når det drejer sig om at bedemme de regionale strukturforskydninger, kan der registreres en proces i retning af svagt divergerende udviklingsforleb inden for Forbundsrepublikken Tyskland, Spanien og Det forenede Kongerige.
1977, a relatively short time span for assessing shifts in regional structures, a slight widening is apparent in disparities within
Disse generelle iagttagelser udelukker ikke, at udviklingen i de enkelte regioner afviger fra dette helhedsbillede af næsten konstante forskelle.
These general findings do not, of course, mean that developments in individual regions did not diverge to any significant extent from this overall picture of virtually constant disparities.
Analyser af den regionale produktionsudvikling viser, at der er betydelig spredning på dette område (7).
Analysis has shown that regional production trends vary widely.
Der er imidlertid ingen konstaterbar sammenhæng mellem det opnåede produktionsniveau og udviklingen heri på mellemlang sigt.
However, there is no significant relationship between the output level reached and its medium-term trend.
Både de regioner, hvis vækst ligger klart over gennemsnittet, og de regioner, hvis vækst ligger klart under, udger overordentlig heterogent sammensatte gruper, hvor man - målt ud fra BNP per capita - kan finde hejtudviklede og mere tilbagestående områder i samme gruppe.
Both regions with clearly above-average growth and those with clearly belowaverage growth constitute very heterogeneous groups in which, measured in terms of per capita GOP, we find highly developed and less developed areas.
Samler man de nationale og regionale udviklingsforleb i medlemsstaterne i det andet tidsafsnit under én hat, bliver resultatet et forholdsvis jævnt udviklingsforleb for de regionale forskelle inden for Fællesskabet som helhed (jf. diagram 3.2-2), dog med visse kort fristede udsving.
Taking developments both within and between Member States together reveals a relatively constant level of regional disparities in the Community during the second period (see Graph 3.2-2).
Dette gælder både for indkomsten per capita og arbejdskraftens produktivitet.
This holds true for both income per head of population and labour productivity.
Det må imidlertid ikke overses, at der er konstateret en væsentlig forskel mellem de to nævnte store tidsafsnit: Den regionale konvergens inden for de enkelte medlemsstater indtil 1973 skyldtes i en vis udstrækning vandringer fra de svageste til de stærkeste regioner og kun til dels en forholdsvis kraftigere produktionsstigning i de svage ste regioner.
One essential difference between the two main periods must not, however, be overlooked: regional convergence within the individual Member States up to 1973 was partly attributable to migration from the weaker to the stronger regions and only partly comparatively stronger growth of production in the weaker regions. Convergence prior to 1973 was not all positive therefore.
Der kan derfor kun anlægges en delvis positiv vurdering
In the period since 1973, net
(6) De statistiske data vedrerende regionaludvikling er særlig mangelfulde for tidsrumet fer 1970. De felgende udredninger om perioden fer dette tidspunkt er baseret på U. Molle og H. van Haselen: "Regional disparity and asisted areas in a European Community of Tiwelve", NEI series 1980/22.
Regional development statistics are particularly patchy for the period before 1970.
Anden periodiske beretning om Fællesskabets regioner, K0M(84), kapitel
See the Second Periodic Report, The Regions of Europe, C0MC84) 40, Chapter
DIAGRAM 3.2­2 UDVIKLING I FÆLLESSKABSREGIONERNES INDBYRDES FORSKELLE (8)
EVOLUTION OF DISPARITIES BETWEEN COMMUNITY REGIONS
B) BNP pr. erhvervsakt TV
B)GDP per person employed
(S) Variationskoefficient = Standardafvigelse for de nationale BNP­niveauer per capita og pr. erhvervsaktiv omregnet til købekraftspariteter og opgjort i procent af EF­landenes gennemsnit.
Coefficient of variation * standard deviation of regional GDP levels in PPS per head of population and per person employed as a percentage of the Community average.
Sammenfatning: Lav ekonomisk vækst og afmatninger på nationalt niveau og på EF-plan siden 1974 har sat en varig stopper for en udvikling i retning af eget konvergens. De tidligere perioders hejere ekonomiske vækst fandt sted sidelebende med en konvergerende udvikling, som imidlertid i vid udstrækning ikke kunne tilskrives regionale vækstforskelle, men derimod befolkningens vandringsmenster.
Summary; Low growth and periods of recession at national and Community levels since 1974 have led to a sustained interruption in the convergence process.
Spergsmålet om atter at sikre en konvergerende udvikling i indkomstdannelsen per capita og pr. erhvervsaktiv vedrerer såvel medlemsstater sfijn regioner.
The return to convergence in the field of income generation per head of population and per person employed is a problem of relative developments between Member States and between regions.
Ved konvergens forstås i denne sammenhæng ikke samme vækst rate; det drejer sig i langt hejere grad om at sikre en vækstrate, som er differentieret og afpasset efter de til enhver tid foreliggende nationale og regionale udgangspositioner.
Real convergence does not mean identical growtTT" rates; instead, it requires growth rates of production that differ according to the initial national and regional positions.
Eftersom stagnation eller tilbagegang skaber alvorlige problemer i samtlige regioner og derfor er uenskede, skal regionalpolitikken nedvendigvis tilrettelægges på en sådan måde, at to hensyn tilgodeses, nemlig dels at vakstdynamikken i de svageste regioner skal ligge tilstrækkelig langt over den generelle vækstrate, dels at de stærkeste regioner skal gennemfere de uundgåelige strukturomlægningsprocesser, uden at den regionale ekonomi leber ind i en afmatning eller stagnation.
Bearing in mind that stagnation or even contraction gives rise to serious problems in all regions and is, therefore, undesirable, regional policy must seek to achieve two things: first, the weak regions must become more dynamic and grow at rates sufficiently in excess of the general rate of growth and, second, the developed regions must carry through the unavoidable structural adjustment processes without any contraction or stagnation of the regional economy.
Det tidsrum, der er forlebet siden det ferste olieprischok i 1973, har ikke kun været karakteriseret af lav vækst og tilbagegang med hensyn til kovergerende indkomstudvikling.
The period after the first oil shock in 1973 was not only characterized by sluggish growth and the absence of any further progress towards convergence in incomes.
Der skete sideløbende hermed gennem mere end et årti en gradvis forværring af arbejdsmarkedstituationen.
At the same time, there was a progressive and general deterioration in the labour-market situation that lasted for more than ten years.
Samtidig opstod der voksende absolutte forskelle i arbejdslesheden mellem Fællesskabets medlemsstater og regioner indbyrdes (jf. diagram 3.2.3).
In addition, absolute differences in unemployment between Member States and regions in the Community widened substantially (see Graph 3.2.3).
Fra det ferste til det andet olieprischok skete der en fordobling af arbejdsleshedsprocenten i Fællesskabet som helhed. idet denne voksede fra ca. 2 1/2% i 1973 til 5 1/2% i 1979.
The unemployment rate in the Community as a whole doubled between the first and the second oil shock, from some 2 1/2X in 1973 to 5 1/2X in 1979.
I det indeværende årtis ferste halvdel blev arbejdsleshedsprocenten derefter som feige af det andet olieprischok og den efterfelgende afmatning fordoblet én gang til, således at den i 1985 lå på ca. 11%.
In the first half of the 1980s, it doubled again, to around 11 1/2% in 1985, under the impact of the second oilshock and the ensuing recession.
Denne ugunstige udvikling kunne dels tilskrives en midlertidig recessionsbetinget nedgang i efterspergslen efter arbejdskraft og en langstrakt generel træghed i oprettelsen af nye arbejdspladser, dels en jævnt stigende arbejds styrke som feige af demografiske faktorer og eget erhvervshyppighed blandt kvinder.
This gloomy picture came about, on the one hand, as a result of a temporary recession-induced contraction in labour demand and a job-creation process that, on a longer-term view, was generally inadequate and, on the other, in response to a steady expansion in the supply of labour attributable to demographic developments and to the rise in female activity rates.
De seneste års produktions- og beskæftigelsesfremgang har ganske vist forhindret en yderligere stigning i arbejdslesheden, men vsr endnu i 1986 ikke i stand til at vende trend'en.
Although the recent recovery in output and employment brought the rise in unemployment more or less to a halt, it was not sufficient in the period up to 1986 to reverse the trend.
DIAGRAM 3.2.3­1 UDVIKLING I ARBEJDSLØSHEDEN INDEN FOR FÆLLESSKABET
TREND OF UNEMPLOYMENT IN THE COMMUNITY
(+) Standardafvigelse sammenvejet pa grundlag af de enkelte regioners andele i det samlede antal erhvervsaktive.
(*) Standard deviation weighted by the regional shares of the labour force
NB: Oplysningerne stammer fra statistikker over det registrerede arbejds­løshedstal. Grækenland er ikke medtaget, fordi dette lands arbejdsløs­hedsstatistikker er uegnede til denne form for analyse.
NB : Indications based on the statistics for the registered unemployed.Greece could not be included since its unemployment statistics do not lend themselves to this type of analysis.
Den stigende arbejdsleshed ramte samtlige medlemsstater, om end i varierende omfang og på varierende tidspunkter (jf. bilagstabel 3.2.3-1).
All the Member States had to contend with mounting unemployment although its scale and trend differed over time (see Annex Table 3.2.3-1).
De kraftigste mere langfristede stigninger i arbejdsleshedsprocenten (mellem 1973 og 1985) fandt sted i Spanien, Irland, Nederlandene, Belgien og Det forenede Kongerige (i aftagende rækkefelge). Stigningen udgjorde i denne gruppe 10-12 og i Spanien endog næsten 19 procentpoints.
Taking a longer-term view (1973-85), the highest increases in unemployment were in Spain where unemployment rose by no less than 18 percentage points, and in Ireland, the Netherlands, Belgium and the United Kingdom (in decreasing order), where increases ranged from 10 to 12 percentage points.
Det er samtidig disse stater, som i ejeblikket har den hejeste abejdsleshedsprocent (jf. kapitel 2.2.1).
These are also the states with the highest unemployment rates at the moment (see Chapter 2.2.1).
Udviklingen på mellemlang sigt siden det andet olieprischok i 1979 udviser nogenlunde samme profil.
The medium-term trends since the second oil shock of 1979 present largely the same pattern.
Medlemsstater nes rækkefelge og gruppering ændrer sig i dette tilfælde bl.a. under indflydelse af konjunkturelle faktorer fra periode til periode.
The ranking and grouping of Member States then varies from period to period, mainly under the impact of cyclical differences.
Mellem 1983 og 1985 kunne der således registreres en svagt aftagende udvikling i arbejdslesheden i Danmark, Belgien og Nederlandene.
Between 1983 and 1985, for example, unemployment edged slightly downwards in Denmark, Belgium and the Netherlands.
Disse iagttagelser ger det nærliggende at vælge at anstille sammenligninger af strukturarbejdsleshedens relative intensitet på basis af mellemfristede niveauforskelle frem for kortfristede forskydninger.
These observations suggest that comparisons of the relative intensity of structural unemployment should be based not on short-term changes but on medium-term differencesin levels.
De mellemfristede niveauforskelle giver nemlig det mest pålidelige bilede af de grundlæggende strukturelle forskelle.
These are a more reliable indicator of fundamental structural disparities.
Udviklingen i den regionale arbejdsleshed i de enkelte medlemsstater og Fællesskabet som helhed har i almindelighed nogenlunde samme tidsmæssige forlob.
Generally speaking, regional unemployment trends in individual Member States and in the Community as a whole show a similar pattern.
Den generelt stigende arbejdsleshed i de enkelte medlemsstater blev ledsaget af stadig tiltagende regionale (absolutte) forskelle.
The general rise in unemployment in Member States was accompanied by a gradual widening of disparities (on an absolute measure) between regions.
Samtidig med, at tendensen til stadig mere udtalte forskelle mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem regionerne i hver enkelt medlemsstat blev mere og mere tydelig, voksede også afstanden mellem regionerne i det samlede Fællesskab kraftigt.
Given the tendency for differences between Member States and between regions within Member States to become more pronounced, the gap between regions in, the Community as a whole also grew significantly.
Arbejdslesheden i de 25 regioner, der havde de laveste arbejdsleshedsprocenter, voksede fra 1976 til 1985 fra 2 1/2% til 6 1/2%, medens niveauet i regionerne med den hejeste arbejdsleshedsprocent voksede fra 8 til 21%.
Between 1976 and 1985 unemployment in the 25 regions with the lowest unemployment rates climbed from 2 1/2% to 6 1/2X, the corresponding figures for the regions with the highest unemployment rates being 8% and 21%.
Afstanden mellem disse to grupper foregedes til det 2 1/2-dobbelte (fra 5 1/2 til 14 1/2 procentpoints).
The gap between these two groups increased almost threefold (from 5 1/2 percentage points to 14 1/2 percentage points).
Det skal indremmes, at disse sterrelser er påvirket meget stærkt af den ugunstige udvikling i hele Spanien, men der er også konstateret stærkt tiltagende forskelle mellem regionerne i Fællesskabet i den udstrækning, det havde, der der var ti medlemsstater. Her blev afstanden mellem de 25 regioner, der havde den hejeste henholdsvis den laveste arbejdsleshedsprocent, i samme tidsrum opgjort til det 2,3-dobbelte (fra 5 til 11,5 procentpoints; jf. bilagstabel 3.2.3-2).
While these figures in part reflect the huge increase in unemployment in Spain, substantial and growing disparities were nontheless also discernible between the regions in the former Community of Ten, where the gap between the 25 regions with the highest unemployment rates and those with the lowest more than doubled over the same period (from 5 to 11.5 percentage points: see Annex Table 3.2.3-2).
De regioner, der er ramt forholdsvis kraftigst af den generelle stigning i arbejdslesheden, omfatter både mindre udviklede områder med lav ekonomisk ydeevne og regioner med et indkomst- og produktivitetsniveau, der ligger på eller over gennemsnittet.
The regions that have been disproportionately hard hit by the general increase in unemployment include not only less-developed areas recording poor economic performances but also areas with normal or above-average income and productivity levels. Taking the Community as
Sammenfatning: Der er gennem de seneste ti år registreret kraftigt tiltagende forskelle i arbejdslesheden inden for Fællesskabet set under ét. En del af denne udvikling kan tilskrives en uensartet vækst i arbejdslesheden fra medlemsstat til medlemsstat.
Summary; Disparities in unemployment at the Community Level have widenedsubstantially over the last ten years, partly because increases in unemployment have differed between Member States.
Det har dog vist sig, at der også inden for en og samme medlemstat har været kraftig stigning i forskellene mellem de enkelte regioners arbejdsleshed.
It transpires, however, that disparities in unemployment also became much more pronounced between regions within Member States.
Den divergerende udvikling i arbejdslesheden inden for Fællesska bet kan derfor ikke fortrinsvis tilskrives forskellige nationale udviklingsforleb.
As a result, divergences in unemployment in the Community cannot be traced back chiefly to differing national trends.
Der blev ferst og fremmest registreret stærkt stigende arbejdsleshedsprocenter i store dele af de mindst udviklede regioner, men der blev også registreret kraftige stigninger i en række regioner med heje indkomstniveauer.
Particularly sharp increases in the unemployment rate were recorded in large areas of the less-developed regions in particular but also in a number of high-income regions.
I de mindre udviklkede områder, som var ramt hårdest af arbejdsleshed, var beskæftigelsesudviklingen ikke så ugunstig som andre steder.
In the less-developed areas hardest hit by unemployment, the employment trend was not as disappointing as elsewhere.