natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dernæst var der — af hensyn til den ved Traktaten skabte ordning — en mere generel interesse i at undgå ethvert tilløb til, at der i fællesskabsretten vandt et subjektivt kriterium frem, der ofte bevirkede, at Traktaternes direkte virkning tilsidesattes med den begrundelse, at bestemmelserne heri, således som de var affattet, afspejlede traktatforfatternes ønske om, at forpligtelserne kun skulle gælde staterne som sådan.
Also, there was a more general need to defend the system created by the Treaties against the tendency to subjectivize Community law by claiming that the Treaties reflected the wish of the parties to keep the commitments given in them at the level of relations between the Member States and that therefore they had no direct effect.
Ved at fremhæve individet som værende det fællesskabsretten gælder for, gjorde Domstolen borgerne til et »redskab« til at få medlemsstaterne til at overholde deres forpligtelser.
Finally, the individual as the beneficiary of Community law could become a further instrument for enforcing Member States' obligations.
Dette blev af Domstolen understreget i Van Gend & Loos-dommen, idet den imod regeringernes anbringende erklærede, at den omstændighed, at Traktatens artikel 169 og 170 giver mulighed for at konstatere, at en stat ikke har opfyldt sine forpligtelser, »indebærer ikke, at det skulle være umuligt for private i givet fald at gøre medlemsstaternes forpligtelser gældende for den nationale dommer«. EF-Domstolen Dom af 7.11.1962, Foro italiano, 1963. III, kol. 143.
This latter aspect was also brought out in the Van Gend & Loos judgment. The Court dismissed the argument of governments that the existence of machinery under Articles 169 and 170 enabling the Commission or Member States to have the Court declare a Member State in breach of its obligations made private actions unnecessary. This did not mean, it said, that 'individuals cannot plead these obligations, should the occasion arise, before a national court... A restriction of the guarantees against an infringement of Article 12 by Member States to the procedures under Articles 169 and 170 would remove direct legal protection of the individual rights of their nation als. There is the risk that recourse to the procedure under these Judgment of 7.11.1962, Foro italiano, 1963, III, col. 143.
Forholdet til national ret udtalte videre, at »hvis garantierne mod medlemsstaternes over trædelse af artikel 12 alene begrænses til procedurerne i artikel 169 og 170, vil dette udelukke enhver umiddelbar beskyttelse af deres stats borgeres individuelle rettigheder; der er en risiko for, at anvendelsen af disse artikler bliver virkningsløs, såfremt den skal afhænge af gennem førelsen af en national beslutning, som tilsidesætter Traktatens for skrifter« og endelig, at »agtpågivenheden hos de private, som er interesseret i at beskytte deres rettigheder, medfører en effektiv kontrol, der supplerer den kontrol, som det i artiklerne 169 og 170 overlades til Kommissionen og medlemsstaterne at drage omsorg for«.
Articles would be ineffective if it were to occur after the implementa­tion of a national decision taken contrary to the provisions of the Treaty. ' Finally, it noted that ' the vigilance of individuals concerned to protect their rights amounts to an effective supervision in addition to the supervision entrusted by Article 169 and 170 to the diligence of the Commission and of the Member States'.
Princippet om direkte virkning forøger fællesskabsrettens effektivitet, fordi enhver borger kan anmode den nationale domstol om ikke at bringe en national bestemmelse i anvendelse, som er i strid med den direkte anvendelige fællesskabsret.
Direct effect increases the level of enforcement and compliance with Community law because a private individual can go to his national court and ask it to quash provisions of national law that are contrary to directly effective Community law.
Den nationale domstol kan få belyst rækkevidden af disse retsregler ved at forelægge EF-Domstolen præjudicielle spørgsmål, og denne fremgangsmåde har som bekendt været benyttet af en lang række nationale domstole, der skulle løse en mulig konflikt mellem deres nationale ret og fællesskabsretten.
The national court can obtain guidance on the interpretation of Community law from the Court of Justice under the preliminary rulings procedure.
Denne procedure har således til fulde tjent sit formål, nemlig at fællesskabs retten skal anvendes ensartet i medlemsstaterne.
This procedure has been used by very many national courts confronted with a possible conflict between their own and Community law and has fully proved its worth in ensuring that Community law is applied uniformly in the Member States.
a) Bestemmelser, der har direkte virkning
(a) Provisions having direct effect
I det følgende omtales EF-Domstolens praksis med hensyn til bestemmelserne i Traktaten, den afledte ret og de internationale aftaler, der er indgået af Fællesskabet.
We will look in turn at the case-law on the direct effect of provisions of the Treaty, of legislation and of international agreements to which the Community is party.
Domstolen har udtalt sig til fordel for en direkte virkning af bestemmelser, som pålægger medlemsstaterne en undladelse sfor pligtelse, såsom EØF-Traktatens artikel 12.
The Court has established the direct effect of provisions that impose on the Member States an obligation to abstain from something, such as Article 12 of the EEC Treaty.
I den velkendte dom i Costal ENEL-sagen har Domstolen således anerkendt en sådan virkning af artikel 53, som forbyder medlemsstaterne at indføre nye begrænsninger i adgangen for andre medlemsstaters statsborgere til at etablere sig på vedkommende stats område, og af artikel 37, stk. 2, der, i forbindelse med statslige handelsmonopoler, forbyder nye foranstaltninger til forskelsbehandling af medlemsstaternes borgere ').
For example, in the famous Costa ν ENEL judgment it assigned direct effect to Article 53, which prohibits Member States from introducing new restrictions on the establishment in their territories of nationals of other Member States, and Article 37(2), which bans the introduction of new measures discriminating against imports in monopoly trading arrangements.' In Salgoil, the Court held that Article 31 which forbids the introduction of new quantitative restrictions or measures having equivalent effect in intra-Community trade creates rights which national courts must safeguard.'
') Dom af 15.7.1964, sag 6/64. Sml. 19541964, s. 538.
Case 6/64 [1964] ECR 585, at pp. 596-597.
2) Dom af 19.12.1968, sag 13/68, Sml. 1965-1968, s. 553.
Case 13/68 [1968] ECR 453, at p. 461.
113 indbyrdes samhandel afstår fra at gøre de på tidspunktet for denne Traktats ikrafttræden gældende kontingenter og foranstaltninger med tilsvarende virkning mere restriktive ')·
Page 113
Artikel 95, stk. 3, lyder som følger: »Medlemsstaterne ophæver eller ændrer senest ved begyndelsen af anden etape de ved denne Traktats ikrafttræden gældende bestemmelser, som strider mod ovenstående regler«.
Paragraph 3 of Article 95 reads: 'Member States shall, not later than at the beginning of the second stage, repeal or amend any provisions existing when this Treaty enters into force which conflict with the preceding rules.'
I den i Lutticke-sagen afsagte dom af 16. juni 1966 bemærkede Domstolen, at artikel 95, stk. 1, indeholder et »forbud mod diskrimination, som indebærer en klar og ubetinget forpligtelse«, og at stk. 3 uomtvisteligt indebærer »en forpligtelse for medlemsstaterne til at Ophæve' eller 'ændre' de bestemmelser, der strider mod de i de foregående stykker nævnte principper«, og at »der ikke ved denne forpligtelse overlades medlemsstaterne nogen skønsmargen med hensyn til den dato, hvor disse forhold skal være bragt i orden, nemlig før den 1. januar 1962«; og »fra denne dato er det tilstrækkeligt, at den nationale dommer, i påkommende tilfælde, konstaterer, at gennemførelsesakterne til de trufne nationale regler er blevet vedtaget efter den 1. januar 1962, for at han kan tillægge stk. 1 umiddelbare virkninger i ethvert til fælde« 2).
In Lutticke the Court noted that Article 95(1) contained 'a prohibition against discrimination, constituting a clear and unconditional obligation', and that while Article 95(3) 'imposes an obligation on the Member States to "repeal" or "amend" any provisions which conflict with the rules set out in the preceding paragraphs', the obligation 'leaves no discretion to the Member States with regard to the date by which these operations must have been carried out, that is to say, before 1 January 1962'. Hence, 'after this date it is sufficient for the national court to find, should the case arise, that the measures implementing the contested national rules of law were adopted after 1 January 1962 in order to be able to apply the first paragraph directly in any event'.'
Ved denne vigtige dom konstateredes det, at en. forpligtelse til at handle, dvs. til at »ophæve« eller »ændre« de diskriminerende foranstaltninger, bliver til en undladelsesforpligtelse efter udløbet af den frist, der er fastsat for opfyldelsen af den positive forpligtelse; i det her omhandlede tilfælde var der tale om udgangen af første etape, nemlig den 1. januar 1962.
This important judgment thus established that a positive obligation to repeal or amend discriminatory provisions within a certain period—in this case, by the end of the first stage of the transitional period on 1 January 1962—turned into a directly effective prohibition from maintaining in force such provisions after the expiry of the period.
Man vil forstå, hvilke retsvirkninger og perspektiver en sådan retspraksis kan have med hensyn til de retsakter, som pålægger medlemsstaterne en forpligtelse inden for en vis frist3), men også med hensyn til konsekvenserne af overgangsperiodens udløb.
The ruling obviously has potential implications for legislation that imposes obligations on Member States that have to be fulfilled by a certain date.2In the context of the Treaty, however, there are also interesting implications for the position after the end of the transitional period.
I artikel 8, stk. 7, hedder det nemlig, at »med forbehold af de i denne Traktat nævnte undtagelser eller afvigelser skal overgangsperiodens udløb være sidste frist for såvel ikrafttræden af alle fastsatte bestemmelser som for gennemførelsen af alle foranstaltninger, som oprettelsen af fællesmarkedet indebærer«.
Article 8(7) of the EEC Treaty provides that ' save for the exceptions or derogations provided for in this Treaty, the expiry of the transitional period shall constitute the latest date by which all the rules laid down must enter into force and all the measures required for establishing the common market must be implemented'.
2) Dom af 16.6.1966. sag 57/65, Sml. 1965-1968, s. 200.
Case 57/65 [1966] ECR 205, at p. 210.
I Traktatens artikel 52 og 58 fastsættes det, at begrænsninger i etableringsretten skal »ophæves gradvis i løbet af overgangsperioden« (artikel 52) ved direktiver, som Rådet skal udstede med henblik på gennemførelsen af en almindelig plan (artikel 54).
Relationship to national law than their own to be abolished by progressive stages in the course of the transitional period (Article 52) by means of directives which the Council was to issue under a general programme (Article 54).
Endvidere skal Rådet inden for den samme periode ved hjælp af direktiver gennem føre princippet om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser samt koordinere bestemmelserne om adgang til at optage og udøve selvstændig erhvervsvirksomhed (artikel 57).
Also during the transitional period the Council was to issue directives to secure the mutual recognition of qualifications and the coordination of national provisions governing the admission to and exercise of professions (Article 57).
Ved overgangsperiodens udløb var der imidlertid endnu ikke udstedt direktiver for en lang række professioner, herunder advokater.
By the end of the transitional period directives still had not been issued for some professions, including lawyers.
I forbindelse med et præjudicielt spørgsmål forelagt af Belgiens Conseil d'État tog Domstolen stilling til, om artikel 52 efter 1. januar 1970 havde direkte virkning.
Despite this, the Court held in answer to a question referred for a preliminary ruling by the Belgian Conseil d'Etat that Article 52 had been directly effective since the transitional period ended on 1 January 1970.
Domstolen fandt, at »ved at bestemme, al etableringsfriheden skal være gennemført ved udløbet af overgangsperioden, foreskriver artikel 52 en præcis forpligtelse til at nå dette resultat, hvis opfyldelse skal lettes, men ikke være betinget af iværksættelsen af en plan med gradvise foranstaltninger; den omstændighed, at denne gradvise fremgangsmåde ikke blev respekteret, bevirker, at forpligtelsen i sig selv består fuldt ud efter den frist, som er fastsat til dens opfyldelse; denne fortolkning er i overensstemmelse med Traktatens artikel 8, stk. 7 ...«2).
It said that by 'laying down that freedom of establishment shall be attained at the end of the transitional period, Article 52 thus imposes an obligation to attain a precise result, the fulfilment of which had to be made easier by, but not made dependent on, the implementation of a programme of progressive measures.
De direktiver, som for fremtiden måtte blive udstedt, har således ikke til formål at gennemføre reglen om national behandling.
The fact that this progression has not been adhered to leaves the obligation itself intact beyond the end of the period provided for its fulfilment.
Denne regel er i medfør af artikel 52 rent faktisk anvendelig efter 1. januar 1970.
This right had been directly effective by virtue of Article 52 since 1 January 1970.
Sådanne senere direktiver tager alene sigte på at fremme den effektive udøvelse af den frie etableringsret.
Directives could now only seek to facilitate the practical exercise of the right.
Kommissionen har fulgt de retlige betragtninger, som blev lagt til grund i denne dom, idet den har trukket en række direktivforslag tilbage, som i visse tilfælde havde stået i bero i lang tid, med henblik på at koordinere de forskellige bestemmelser om adgang til at optage og udøve liberale erhverv, hvilket er den eneste måde, hvorpå den frie etablering kan fremmes.
The Commission acted on this ruling by withdrawing a number of draft directives, some of which had been before the Council for a long time, and concentrating thereafter on coordination of provisions governing the admission to and practice of the professions, which was the only way of increasing the practical impact of freedom of establishment.
') Udover de eksempler, der anføres senere i fremstillingen, kan nævnes Domstolens retspraksis vedrørende artikel 9 om forbud mod told og afgifter med tilsvarende virkning, dom af 13.12.1973, forenede sager 37 og 38/73, Sociaal Fonds voor Diamantarbeiders. Sml.
The Court has also declared Article 37(1) of the EEC Treaty to be directly effective after the transitional period, during which Member States were supposed to progressively remove discrimination against imported goods from the rules of their public trading monopolies.
1973, s. 1609, og vedrørende artikel 13, stk. 2. om forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som indførselstold, dom af 17.12.1970, sag 33/70, Sace, Sml. 1970, s. 277, og af 19.6.1973, sag 77/72, Capolongo, Sml.
It pointed out that 'the fact that at the end of the transitional period no discrimination regarding the conditions under which goods are procured and marketed must exist between nationals of Member States constitutes an obligation with a very precise objective subject to a clause postponing its operation.
1973, s. 611; vedrørende artikel 16 om udførselstold, dom af 26.10.1971, sag 18/71, Eunomia, Sml. 1971, s. 195.
Upon the expiry of the transitional period this obligation is no longer subject to any condition
Ifølge Domstolen har artikel 37, stk. 1, om den gradvise tilpasning af statslige handelsmonopoler også denne virkning efter overgangsperiodens udløb.
113 nor contingent, in its execution or in its effects, upon the introduction of any measure, either by the Community or by the Member States, and by its nature is capable of being relied on by nationals of Member States before national courts.'1
Man kan også her nævne en nyere dom, der vedrører artikel 30; Domstolen fastslog, at det »indførte forbud mod kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning er bindende og udtrykkelig, og dets gennemførelse kræver intet yderligere indgreb fra medlemsstaterne eller fællesskabsmyndighederne; forbuddet har således direkte virkning og afføder rettigheder for de retsundergivne, som de nationale retsinstanser skal beskytte, senest fra overgangsperiodens udløb, dvs. den 1. januar 1970, som det fremgår af Traktatens artikel 32, stk. 2« 2).
Finally, in a judgment on Article 30 the Court said that 'the prohibition of quantitative restrictions and measures having equivalent effect ... is mandatory and explicit and its implementation does not require any subsequent intervention of the Member States or Community institutions. The prohibition therefore has direct effect and creates individual rights which national courts must protect; this occurred at the end of the transitional period at the latest, that is to say on 1 January 1970 as the provisions of the second paragraph of Article 32 of the Treaty indicate.'2
Man ser, at Domstolens retspraksis vedrørende spørgsmålet om direkte virkning i nogen grad råder bod på de nationale myndigheders og fællesskabsinstitutionernes passivitet med hensyn til gennemførelsen af de opgaver, som Traktaten pålægger dem at udføre i løbet af overgangsperioden.
The decisions establishing Treaty provisions to be actionable in national courts after the transitional period thus mitigate the consequences of the failure of national authorities and the Community institutions to carry out the commitments undertaken for the transitional period.
Den omstændighed, at Den Fælles Akt indeholder en bestemmelse om, at Fællesskabet skal vedtage foranstaltninger med henblik på en gradvis etablering af det indre marked i løbet af en periode, der udløber den 31. december 1992, er ikke ensbetydende med, at der nu gælder en ny overgangsperiode og berører ej heller EF-Domstolens retspraksis med hensyn til hvilke traktatbestemmelser, der har direkte virkning.
The current single market programme under which the Community is to remove the remaining internal barriers to trade and mobility in the Community by the end of 1992 is not a new transitional period and does not affect the Court's case-law on the direct effect of Treaty provisions after the original transitional period.
Formålet med at fastsætte en ny tidsfrist er at åbne mulighed for at gennemføre et program - - Kommissionens hvidbog om det indre marked - - til afskaffelse af en lang række hindringer, der stadig vanskeliggør en reel fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital. Fællesskabet vil således blive »et område uden indre grænser«, jf. artikel 8A, stk. 2.
The programme, based on the Commission's 1985 White Paper on the internal market, is intended finally to make the Community into 'an area without internal frontiers in which the free movement of goods, persons, services and capital is ensured', to quote the words of the second paragraph of the new Article 8a of the EEC Treaty.
I dette øjemed er der i Den Fælles Akt indført en ny procedure til indbyrdes tilnærmelse af lovgivningerne, jf. artikel 100A.
To achieve this goal the Single Act has introduced into the Treaty a new procedure for harmonizing national laws and regulations, under Article 100a.
2) Dom af 22.3.1977, sag 74/76, Iannelli, Sml. 1977, s. 575, præmis 13.
This is a vertical application of direct effect.
Der er her tale om en bestemmelses såkaldte »vertikale« retsvirkning.
Relationship to national law seq.).
En række normer er som følge af deres natur af Domstolen blevet tillagt en videregående retsvirkning, som også omfatter borgernes relationer indbyrdes.
That these can be invoked directly by one firm against another in a national court has been made clear by all the competition case-law since the Bosch judgment. '
Med hensyn til Traktatens artikler om konkurrencereglerne, der finder anvendelse på virksomheder (artikel 85 ff.), kan der naturligvis ikke være tvivl om, at disse kan påberåbes direkte af en virksomhed over for en anden ved de nationale domstole. Dette følger af hele den retspraksis, som Domstolen siden /Jo.st7¡-dommen ') har fulgt vedrø rende konkurrence.
The same is true under certain circumstances of the rules on the free movement of persons.
Ligeledes har reglerne om personers frie bevægelighed uden tvivl direkte retsvirkning, således at arbejdstagerne over for de nationale myndigheder2) kan påberåbe sig rettigheder, som følger af disse bestemmelser, men de kan også gøre dem gældende i forhold til kollektive regler, som ikke er udstedt af de offentlige myndigheder.
The Court has held that 'Article 48, relating to the abolition of any discrimination based on nationality as regards gainful employ­ment, extends likewise to agreements and rules which do not emanate from public authorities....
Ifølge EF-Domstolen er det ubestridt, at »artikel 48 om afskaffelse af enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling, for så vidt angår lønnet virksomhed, også omfatter aftaler og reglementer, som ikke er udstedt af offentlige myndigheder; ... den i artikel 59 3) omhandlede virksomhed adskiller sig ikke i sit væsen fra den, der er omhandlet i artikel 48, men blot ved den omstændighed, at den ikke udøves på grundlag af en arbejdskontrakt; ... det følger heraf, at den nationale dommer kan tage Traktatens artikler 7, 48 og 59 i betragtning, når han bedømmer gyldigheden eller virkningerne af en bestemmelse, som er indføjet i en sportsorganisations reglement«4).
The activities referred to in Article 593are not to be distinguished by their nature from those in Article 48, but only by the fact that they are performed outside the ties of a contract of employment. ...
I dette tilfælde drejede det sig om en bestemmelse i Union cycliste international's reglement for verdensmesterskaberne i cykelløb på mellemdistance med pacer, hvorefter »paceren skal være af samme nationalitet som rytteren«.
It follows that the provisions of Articles 7, 48 and 59 of the Treaty may be taken into account by the national court in judging the validity or the effects of a provision inserted in the rules of a sporting organization.'4At issue in this case was a provision in the rules of the International Cycle Racing Union on the medium-distance world cycling championships behind motorcycles, whereby the pace­maker was required to be of the same nationality as the cyclist.
Endelig gælder artikel 119, hvorefter »hver medlemsstat i løbet af første etape gennemfører og derefter opretholder princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde ... ikke blot for de offentlige myndigheder, men tillige for alle overenskomster, som
Finally, Article 119, which provides that each Member State shall during the first stage ensure and subsequently maintain the application of the principle that men and women should receive equal pay for equal work, applies not only to the actions of the public authorities but also extends to all agreements which are intended to regulate paid labour collectively, as well as contracts between individuals.5In Walrave, the Court was able to infer the direct effect of Article 59 as between individuals from the general nature of the terms of Article 59, which makes no distinction between the source of the restrictions to be abolished.6As for Article 119, this imposed on States a duty to bring about a specific result to be mandatorily achieved within a fixed period. The reference to Member States could not be interpreted as excluding the intervention of the courts in direct application of the Treaty.7
') Dom af 6.4.1962. sag 13/61. Sml.
Case 13/61 [1962] ECR 45.
2) Dom af 4.4.1974. sag 167/73. Kommissionen mod Frankrig, Sml.
2 rules, Regulation 17 of 1962.
1974, s. 359 ff. 3) Denne artikel forbyder forskelsbehandling ved udveksling af tjenesteydelser.
Case 167/73 Commission ν France [1974] ECR 359.