natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvis Kommissionen accepterer hovedparten af de af Parlamentet foreslåede ændringer, kan Rådet kun med enstemmighed ændre dem.
A third and final set of innovations which have strengthened the role of Parliament concerns the Community's budget.
Visse regeringer — og Kommissionen — ville have foretrukket, at forslaget i så fald automatisk ansås for vedtaget.
Parliament and the Council now share authority for the budget.
Dette stødte dog på voldsom modstand under regeringsrepræsentanternes konference den 16. og 17. december 1985.
Under the Treaty of Luxembourg of 22 April 1970 and the Treaty of Brussels of 22 July 1975, Parliament has the last word on so-called noncompulsory expenditure, that is to say, expenditure to which the Community is not already committed by the Treaty or by legislation.
Der er således risiko for en blokering, og det er op til Parlamentet — så vidt muligt i forståelse med Kommissionen — at undgå noget sådant ved under den første behandling at vedtage klare og kohærente retningslinjer, som Rådet vanskeligt kan feje af bordet.
For noncompulsory expenditure Parliament may increase the budget within an overall maximum rate of increase which is determined each year by the Commission on the basis of objective criteria and may be increased by agreement between the Council and Parliament; for compulsory expenditure, which accounts for 80 % of the total budget, however, Parliament may only propose amendments, which the Council may accept or reject.
En andenbehandling vil dermed blive overflødig.
The power of amendment allows Parliament to provide money in the budget for new policies.
Hvis samarbejdsproceduren anvendes efter sin hensigt, kan den komme til at danne grundlag for en regulær medbestemmelsesret for Parlamentet. tet.
Since the 1975 Treaty Parliament also has the power to reject the whole budget.
Endelig er Europa-Parlamentet — sammen med Rådet — Fællesskabets budgetmyndighed.
The passage of the budget has given rise to repeated crises in the relations between Parliament and the Council.
I medfør af Luxembourg-traktaten af 21. april 1970 og Bruxellestraktaten af 22. juli 1975 har Europa-Parlamentet
For example, Parliament rejected the 1980 budget to express its dissatisfaction at the
Det skal i den anledning bemærkes, at Parlamentet forkastede budgettet for 1980 for hermed at demonstrere sin utilfredshed med Rådets holdning til en række af Parlamentets forslag vedrørende begrænsninger af de ikke-obligatoriske udgifter, vedrørende de første foranstaltninger til kontrol af udgifterne til landbruget og finansieringen af Den Europæiske Udvik lingsfond samt vedrørende udlån og lånoptagelse.
Council's disregard of its proposals to cancel cuts in noncompulsory expenditure, to take the first steps towards containing agricultural expenditure and to include in the budget the European Development Fund (development assistance) and borrowing and lending operations. tions.
Kriserne i 1981 og 1982 var lige så alvorlige.
Serious crises also occurred in 1981 and 1982.
Der viste sig her at være betydelige divergenser mellem institutionerne bl. a vedrørende begrebet »obligatoriske udgifter« og rækkevidden af de ændringsforslag, som Parlamentet havde vedtaget for så vidt angår de ikke-obligatoriske udgifter.
They revealed major differences between.the institutions on what types of expenditure were compulsory and on the status of the amendments voted by Parliament to proposals for noncompulsory expenditure.
Efter en interinstitutionel »trilog« blev der den 30. juni 1982 vedtaget en fælles erklæring.
After a 'trialogue' between Parliament, the Council and the Commission, the three institutions issued a joint declaration on 30 June 1982.
Den indeholder en delvis revideret klassifikation af de obligatoriske og ikke-obligatoriske udgifter, samt kriterier og en procedure for klassifikationen af fremtidige udgifter, for hvilke der ikke er forudset en budgetpost.
This partially reclassified existing compulsory and noncompulsory expenditure and established criteria and a procedure for classifying expenditure provided under new budget items.
Erklæringen indeholder også en forpligtelse fra Rådets side til i videst muligt omfang at undgå at fastsætte maksimumsbeløb i grundforordningerne og et kompromis vedrørende det delikate problem om nødvendigheden af — og vedrø rende den procedure, der skal følges i forbindelse med vedtagelsen -et retsgrundlag for nye fællesskabsaktioner, for hvilke Parlamentet ved afstemning har afsat en bevilling, uagtet at der ikke foreligger en grundforordning.
The Council also undertook to avoid as far as possible setting expenditure limits in the basic legislation governing new policies and a compromise was reached on the difficult question of the need for—and the procedure for the passage of—basic legislation on new Community policies for which Parliament had voted a budget allocation without the basic legislation being in place.
Det skulle dog senere vise sig, at denne »adfærdskodeks for udøvelsen af budgetbeføjelser«, som Rådets formand, Leo Tindemans, kaldte den, ikke varigt har reduceret spændingerne mel lem institutionerne.
Experience showed that this 'code of good conduct for the budget process', as the then President of the Council, Mr Tindemans, called it, did not permanently reduce the tensions between the institutions.
I 1984 var budgetvanskelighederne større end nogensinde.
The year 1984 was dominated by the budget issue.
Aldrig før havde situationen været så dramatisk og spændingen større mellem Parlamentet og Rådet.
Never before had the situation been so dramatic and the tension between Parliament and Council so great.
Parlamentet havde vanskeligt ved at acceptere det globale kompromis, som Det Europæiske Råd vedtog den 25. og 26. juni 1984 i
Parliament was unhappy with the compromise package agreed at the Fontainebleau European Council on 25 and 26 June 1984.
Men den fastsatte sats — 1,4% pr. 1. januar 1986 ') — viste sig hurtigt at være utilstrækkelig til dækning af udgifterne i forbindelse med udvidelsen samt til finansiering af nye politikker og tilbagebetaling af de forskud, medlemsstaterne »frivilligt« havde indbetalt for at finansiere underskuddet i 1984.
The reference framework was the maximum level of expenditure the Council considered necessary to finance Community policies during the following financial year.
Endvidere gik aftalen om »den budgetmæssige uligevægt«, som bilagde den britiske tvist, ud på at indrømme en lettelse på indtægtssiden frem for en forhøjelse af udgifterne til fordel for denne stat.
The maximum rate of increase in spending was to be observed by the Council throughout the budget procedure.
Parlamentet var ifølge sagens natur utilfreds med denne ordning, der afskar Fællesskabet fra muligheden for at gennemføre strukturelle foranstaltninger -der kontrolleres af Parlamentet som værende ikke-obligatoriske udgifter — via de forskellige fonde, således at den begunstigede stat frit kunne bestemme, om den opnåede besparelse skulle gå til nationale politikker.
For this purpose the Council had to keep the increase in noncompulsory expenditure when approving the draft budget at the first reading to no more than half the maximum rate, and at the second reading it had to take a position such that the maximum rate was not exceeded.
Den aftale om »budgetdisciplin«, som Det Europæiske Råd vedtog i Bruxelles den 27. marts 1984, og som blev bekræftet i Fontainebleau og endeligt vedtaget i Dublin den 4. december 1984, stødte også på misbilligelse fra Parlamentets side.
These rules under mined both the Commission's right of initiative in the budget process and Parliament's prerogatives in relation to noncompulsory expenditure.
Navnlig mødte bestemmelsen om, at Rådet ved begyndelsen af budgetbehandlingen fastlægger en såkaldt referenceramme, samt den af Rådet påtagne forpligtelse til at overholde maksimalsatser for udgiftsforhøjelser modstand i Parlamentet. Fastlæggelse af en referenceramme går ud på at fastsætte et loft for de udgifter, som Rådet finder nødvendige for at finansiere Fællesskabets politikker i det følgende regnskabsår.
Contrary to the wishes of some governments, the rules of budgetary discipline were not enacted in legislation, let alone incorporated into the EC's constitution by a revision of the Treaties, and after joint action by Parliament and the Commission the Council gave an undertaking that it would maintain cooperation between the three institutions on the matter and would consult Parliament before deciding the reference framework.
Hvad angår maksimalsatsen forpligtede Rådet sig til at respektere denne under hele budgetbehandlingen og til, under førstebehandlingen, at holde forhøjelsen af de ikke-obligatoriske udgifter på et niveau, der højst svarer til halvdelen af maksimalsatsen.
It was understandable, however, that the Parliament, which had just been directly elected for the second time and was claiming increased powers commensurate with its status as a democratically elected institution could not accept a watering down of the only powers it had under the existing Treaties vis-à-vis the Council.
Herudover forpligtede Rådet sig til under andenbehandlingen at indtage en sådan holdning, at maksimalsatsen ikke overskrides.
At first, Parliament vented its discontent on the Commission.
Noget sådant begrænser den initiativbeføjelse, som Kommissionen har med hensyn til budgettet, og de prærogativer, som Parlamentet har med hensyn til de ikke-obligatoriske udgifter.
On 14 November 1984 it refused to give the Commission a discharge for its implementation of the 1982 budget, citing in particular failure to take sufficient account of the amendments Parliament had made to the 1982 supplementary budget and ineffective implementation of food aid policies.
Til trods for flere regeringers ønske herom nedfældedes reglerne om »budgetdisciplin« ikke i en bindende retsakt — og da slet ikke i ændrede traktatbestemmelser — og Parlamentets samspil med Kommissionen resulterede for Rådets vedkommende i en forpligtelse til samarbejde mellem de tre institutioner vedrørende dette emne og en konsultation af Parlamentet før referencerammen fastsættes.
One month later, on 13 December 1984, Parliament by an overwhelming majority threw out the draft budget for 1985, mainly on the ground that because of uncertainty about the financing of the budget before the new VAT ceiling came into force the budget only covered 10 months' revenue and expenditure instead of 12.
') Rådets afgørelse af 7.5.1985 om Fællesskabernes ordning med egne indtægter, EFTL 128 af 14.5.1985, s. 15.
There were also crises over the Community budget in 1986 and 1987.
Denne afgørelse afløste — med virkning fra 1.1.1986 — afgørelsen af 21.4.1970, EFT L 94 af 28.4.1970, s. 19.
The problems surrounding the 1986 budget went to the Court of Justice. tice.
Karakteristika tere, at der gjordes indgreb i de beføjelser, det i henhold til de eksisterende Traktater havde i relation til Rådet. I første omgang gav Parlamentet udtryk for sin utilfredshed over for Kommissionen.
When Parliament had adopted the 1986 budget in December 1985, shortly before the entry of Spain and Portugal into the Community, it had not considered itself bound by the rules for fixing the maximum rate of increase in noncompulsory expenditure under Article 203(9) of the EEC Treaty.
Den 14. november 1984 nægtede Parlamentet at give Kommissionen decharge for gennemførelsen af budgettet for regnskabsåret 1982.
It had increased the Council's draft budget on the ground that the Council had failed to provide for the cost of the new enlargement and the mounting expenditure under commitments made in previous budgets (the so-called inheritance of the past).
Parlamentet gjorde bl. a. gældende, at de ændringsforslag til tillægs­budgettet for 1982, det var fremkommet med, ikke var blevet gennem­ført på tilfredsstillende måde, og det samme gjaldt politikken med hensyn til fødevarehjælp.
Parliament maintained that this expenditure fell outside the procedure laid down in the Treaty for increasing the originally decided maximum rate of increase in noncompulsory expenditure, which required agreement between the Parliament and the Council.
Budgetproblemerne for 1986 fik deres efterspil ved EF­Domstolen.
The Council, supported by Germany, France and the United Kingdom, brought an action against the Parliament asking the Court to annul the 1986 budget.'
Da Parlamentet i december 1985 — dvs. umiddelbart før Spaniens og Portugals indtræden i Fællesskabet — vedtog budgettet, følte det sig ikke bundet af de regler vedrørende fastsættelse af maksimalsatser (EØF­Traktatens artikel 203, stk. 9), der gjaldt for forhøjelser af ikke­obligatoriske udgifter.
The Court held that the action of the President of the Parliament in adopting the budget had indeed been illegal, because the Council and the Parlia­ment were required to determine together what were the implications for the budget of special circumstances such as the accession of new countries or the increase in expenditure needed to cover past commit­ments.
Parlamentet var af den opfattelse, at disse udgifter faldt uden for den procedure, der var fastsat i Traktaten for en eventuel fastsættelse af en ny maksimalsats ved fælles overens­komst mellem Rådet og Parlamentet.
The judgment thus emphasized the obligation on the two arms of the budgetary authority to work together and the impossibility of one of them imposing its will on the other.
I 1987 blev budgetproblemet inddraget i forhandlingerne om, hvilke foranstaltninger Fællesskabet skulle træffe med henblik på at gennem­
In 1987 the budget problem was one of the subjects addressed in a series of negotiations on reforms following on from the Single Act.
Dette spørgsmål omtales nærmere under punkt 20a.
The outcome of these negotiations is described in paragraph 20a.
d) Domstolen er den institution, der udøver legalitetskontrollen med institutionernes virke og påser, at Traktaterne overholdes af medlemsstaterne, ligesom den sikrer fællesskabsrettens ensartede anvendelse.
(d) The Court of Justice, the fourth institution of the Euro­pean Community, has the functions of judicial review of acts of the institutions, of ensuring that the Treaties are observed by Mem­ber States, and of safeguarding the uniform application of Community law.
En generel beskrivelse af Domstolens funktion og vigtigste beføjelser vil blive givet i næste afsnit.
These functions and the Court's main powers will be discussed in greater detail in section 3 of this chapter.
Efter den typiske beslutningsprocedure i Rom-Traktaterne træffes enhver vigtig rådsafgørelse på grundlag af et kommissionsforslag, som afspejler et politisk valg, der er i overensstemmelse med Fælles skabets almene interesse.
The typical procedure for all major decisions and legislation under the EEC and Euratom Treaties is for the Council to act on a proposal from the Commission. The proposal reflects the Commission's politi­cal judgment as to what is in the general interest of the Community.
Forslaget udarbejdes af Kommissionen, som hyppigt støtter sig på en lang række udtalelser fra regeringseksperter eller tekniske eksperter.
When the subject-matter requires, the Commission draws extensively on outside advice from government and industry in preparing its proposal.
I de tilfælde, hvor det er fastsat i Traktaten, skal Parlamentet høres.
For some types of decision or legislation, the Council is obliged to consult the European Parliament before taking a decision on the proposal.
I de tilfælde, hvor Traktaten ikke indeholder bestemmelser herom, kan høring dog ske fakultativt.
In cases where the Council is not obliged to seek the
Derefter træffer Rådet afgørelse.
31 advice of Parliament, it may do so of its own accord.
Traktaten fastsætter de afstemningsregler, der finder anvendelse: simpelt flertal, kvalificeret flertal eller enstemmighed (EØFTraktatens artikel 148).
The EEC Treaty (Article 148) provides for Council decisions to be adopted in one of three ways : by simple majority, qualified majority or unanimously.
Kvalificeret flertal hviler på princippet om, at staternes stemmer tillægges forskellig vægt.
A 'qualified majority' is a certain majority of the votes where voting rights are weighted according to Member States' size.
De fire »store« stater har hver ti stemmer, Spanien otte, Belgien, Grækenland, Nederlandene og Portugal fem, Danmark og Irland tre og Luxembourg to.
In the present Community of Twelve the allocation of votes is as follows : the 'big four' Member States have 10 votes each, Spain has eight, Belgium, Greece, the Netherlands and Portugal have five, Denmark and Ireland have three, and Luxembourg two.
Der skal fireoghalvtreds stemmer til at danne flertal.
The fact that the Commission has been involved in drawing up the proposal makes it less unpalatable for countries to be outvoted.
Hvis en afgørelse træffes på forslag af Kommissionen, er det tilstrækkeligt, at der afgives fireoghalvtreds stemmer for, uanset af hvilke stater.
Without a Commission proposal, the balance of power is shifted.
I de meget sjældne tilfælde, hvor det ikke er nødvendigt, at der foreligger forslag, skal der i flertallet indgå mindst otte staters stemmer.
As it is, the need to pick up 54 votes means that a decision cannot be pushed through by a coalition of the large countries.
Denne forskel forklares derved, at forslaget allerede i sig selv sikrer de små stater mod at blive majoriseret af de store stater.
They need the support of at least three other countries to gain the required majority; if there is no Commission proposal to vote on they need four other countries.
Netop fordi Kommissionen medvirker ved udarbejdelsen af de vigtigste beslutninger, kan det accepteres, at en stat eventuelt kommer i mindretal.
Even so, voting procedures are of considerable importance, as the authors of the Treaties clearly recognized and as is shown by the wrangling that goes on about this topic during entry negotiations and by the current controversy over the maintenance of some form of right of veto.
Hvis der ikke i sådanne tilfælde forelå et kommissionsforslag, ville et sådant system ikke kunne fungere korrekt.
Their importance is increased by the fact that the possibility of a vote is at least as significant as the actual use of the procedure.
Når der kræves fireoghalvtreds stemmer, er det ikke nok, at de store stater slutter sig sammen om at træffe en afgørelse.
In practice, there was always extreme reluctance in the Council to use majority voting.
Det er nødvendigt, at der foruden deres stemmer også er en stemme fra mindst to andre stater, for at resultatet af afstemningen kan blive positivt, og der skal mindst fire små stater til, hvis der skal træffes
Eventually, it was agreed that any government had a right of veto. The Luxembourg Compromise of January 1966, which
Karakteristika afgørelse, uden at der foreligger et forslag fra Kommissionen. Fælles skabets seks oprindelige medlemstater kan blokere en beslutning, men de kan ikke gennemtvinge den.
Following the summit conference of Heads of State or Government held in Paris in December 1974 at the suggestion of the French President, the need was recognized to vote in the Council when the importance of the national interests at stake permitted.
To store stater kan ikke længere alene forhindre vedtagelsen af en retsakt.
After that, matters of medium importance were occasionally put to the vote.
De forskellige konstellationer vil dog næppe svare til teoretiske muligheder, som en analytiker kan opstille.
On 18 May 1982, an event of great importance for the effective operation of the Community's legislative machinery took place.
I praksis har det vist sig, at Rådet kun meget nødigt skrider til afstemning efter flertalsregien.
It was reasonable to think that the 1982 vote would serve as a precedent and pave the way to easier majority voting.
I praksis gik man langt videre, idet man praktisk taget ikke længere foretog afstemning i Rådet, undtagen når Fællesskabets budget skulle vedtages.
True enough, a few decisions were put to the vote, especially during the first half of 1984 when France held the Council presidency.
Siden stats- og regeringschefernes topmøde i Paris i december 1974 har man - - på forslag af præsidenten for
However, on 12 June 1985 the German agriculture minister invoked paragraph II of the Luxembourg Compromise against a vote on cereal prices and
') Denne krise skyldtes, at Frankrig havde besluttet ikke længere at deltage i Rådets møder fra og med juli 1965 som følge af, at der ikke var truffet afgørelse med hensyn til finansieringen af den fælles landbrugspolitik.
The crisis was brought to a head by France's decision to stop attending Council meetings from July 1965 in protest at the failure to take a decision on financing the common agricultural policy.
Kommissionen havde sammen med sine forslag på dette område fremlagt en række udkast med henblik på at indføre egne indtægter for Fællesskabet og styrke Europa-Parlamentets budgctbcføjelser. Frankrig var meget negativ over for denne institutionelle ændring, og andre medlemsstater kunne ikke acceptere forslagene vedrørende finansieringen af landbrugspolitikken.
The Commission had tied to its proposals on the CAP proposals to introduce a system of 'own resources' for financing the Community budget and to increase the budgetary powers of the European Parliament.
Konflikten antog langt større proportioner efter den pressekonference, som den 9.9.1965 blev givet af general de Gaulle, præsident for Den Franske Republik.
The conflict was made worse by a press conference given by the French President, General de Gaulle, on 9 September 1965.
De kontroversielle spørgsmål var navnlig Kommissionens beføjelser og afstemninger i Rådet efter flertalsreglen.
The chief issues were the powers of the Commission and majority voting in the Council.
2) Kompromiset med hensyn til spørgsmålet om flertalsafstemning havde følgende ordlyd:
The text of the section of the Luxembourg Compromise dealing with majority voting reads as follows:
»I. Når meget vigtige interesser for en eller flere medlemsstater står på spil i forbindelse med afgorelser, der kan træffes med stemmeflerhed på forslag af Kommissionen, vil Rådets medlemmer inden for en rimelig frist söge al nå frem til losninger, som alle Rådels medlemmer kan tilslutte sig under hensyntagen til såvel deres gensidige interesser som Fællesskabets interesser i henhold til Traktatens artikel 2.
'I. Where, in the case of decisions which may be taken by majority vote on a proposal of the Commission, very important interests of one or more partners are at stake, the Members of the Council will endeavour, within a reasonable time, to reach solutions which can be adopted by all the Members of the Council while respecting their mutual interests and those of the Community, in accordance with Article 2 of the Treaty.
Den franske delegation er af den opfattelse, al drof¡eiserne, når det drejer sig om meget vigtige interesser, må fortsættes, indtil enstemmig afgorelse er nået.
With regard to the foregoing paragraph, the French delegation considers that where very important interests are at stake the discussion must be continued until unanimous agreement is reached.
De seks delegationer konstaterer, at der består meningsforskelle med hensyn til, hvad der skal ske i tilfælde af, at fuldstændig enighed ikke opnås.
The six delegations note that there is a divergence of views on what should be done in the event of failure to reach complete agreement. IV.
De seks delegationer anser dog ikke disse meningsforskelle for al være til hinder for, at arbejdet inden for Fællesskabet genoptages i overensstemmelse med den sædvanlige arbejdsgang.«
The six delegations nevertheless consider that this divergence does not prevent the Community's work being resumed in accordance with the normal procedure.'
Den Franske Republik — erkendt nødvendigheden af at foretage afstemning i Rådet, når spørgsmålets vigtighed forekommer at give anledning hertil.
Thereupon, five other ministers—from France, Greece, Denmark, the United Kingdom and Ireland—refused to take part in the vote called by the (Italian) President.
Den 18. maj 1982 indtraf en begivenhed af stor betydning for EF-institutionernes funktion.
The attitude of the five countries which followed Germany in refusing to vote is not surprising.