natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fortolkningen og anvendelsen af Rådets forordning 1408/71 og 574/723) giver stadig anledning til mange præjudicielle spørgsmål.
The interpretation and application of Council Regulations (EEC) Nos 1408/71 and 574/72' continue, as in the past, to give rise to numerous references for preliminary rulings.
Herved får Domstolen lejlighed til at fortsætte og udvikle sin hidtidige retspraksis, som bekendt, under hensyntagen til de undersøgte bestemmelser, tager sigte på anlægge en fortolkning, der er i overensstemmelse med målene for den frie bevægelighed for personer og ordningens generelle sigte.
These give the Court an opportunity of affirming and amplifying its earlier decisions, which, as is well known, have sought to establish, on the basis of the provisions that fall to be considered, the interpretation which reflects the objectives of freedom of movement for persons and the general scheme of the rules.
Således har Domstolen i sag 116, 117, 119, 120 og 121/804) bekræftet sin omfattende tidligere
Thus, in Joined Cases 116, 117,119, 120 and 121/802 the Court reaffirmed its extensive previous case-law3 on the interpretation of Article 51 of the Treaty and Article 46 of Regulation (EEC) No 1408/71 concerning the overlapping of social security benefits.
EFT C 138 af 9.6.1980 (kodificeret udgave).
OJ C 138, 9.6.1980 (consolidated version).
EF-Domstolen, 2.7.1981 (G. Celestre m.fl./ONPTS eller FNROM, forenede sager 116.
Case 99/80 Galinsky v Insurance Officer [1981] ECR 941 ; Case 98/80 Romano v INAMI; Case 115/80
117, 119, 120 og 121/80) - endnu ikke offentliggjort.
Fanara v INAMI: not yet reported.
FÆLLESSKABSRETTEN
308 COMMUNITY LAW
I sag 99/80 udtalte Domstolen, at en person i sin nuværende egenskab af arbejdstager i en medlemsstat måtte betragtes som arbejdstager, for så vidt angår anvendelsen af Rådets forordning 1408/71 inden for hele Fællesskabet, selv om han i løbet af den omhandlede forudgående periode havde udøvet selvstændig virksomhed i en anden med lemsstat.
In Case 99/80 the Court held that a person who is an employed person in a Member State must be considered a worker, for the purposes of Regulation (EEC) No 1408/71, throughout the Community, even where he has been self-employed in another Member State during the earlier period in question.
I sag 98/80 fortsatte og udvidede Domstolen sin retspraksis vedrørende rækkevidden af afgørelserne fra Den administrative Kommission for vandrende arbejdstageres sociale Sikring, idet den om en afgørelse om den vekselkurs, der skal benyttes ved beregningen af visse ydelser, udtalte, at en sådan afgørelse kan være et hjælpemiddel forde sociale sikringsinstitutioner, som skal anvende fællesskabsretten på dette område, men den kan ikke forpligte institutionerne til at følge bestemte metoder eller anlægge bestemte fortolkninger, når de anvender fællesskabsreglerne.
In Case 98/80 the Court reaffirmed and amplified its earlier judgments on the scope of decisions of the Administrative Commission on Social Security for Migrant Workers, stating that, while a decision on the conversion rate to be applied in the calculation of certain benefits may be of assistance to social security institutions charged with applying Community law in this field, it is not of such a nature as to require those institutions to follow certain methods or adopt certain interpretations when they come to apply Community rules.
Afgørelsen er således ikke bindende for de nationale retter.
It does not, therefore, bind national courts.
Lige løn til mandlige og kvindelige arbejdstagere
Equal pay
Domstolen har afsagt to nye domme vedrørende fortolkningen af artikel 119.
The Court delivered two further judgments on the interpretation of Article 119.
Sag 69/803) drejede sig om en pensionsordning, som anvendtes af en bank; de bidrag, der indbetaltes af arbejdsgiveren til denne ordning i form af et tillæg til bruttolønnen var forskellige, alt efter om det drejede sig om mandlige eller kvindelige arbejdstagere.
Case 69/801 concerned a bank's retirement benefits scheme, to which the contributions paid by the employer by means of an addition to the gross salary were different for men and women employees.
Domstolen anerkendte i sin dom fuldt ud kvindernes ret, idet den fandt, at disse bidrag er med til at fastsætte lønnens størrelse, og de er derfor løn efter EØF-traktatens artikel 119, stk. 2.
In its judgment the Court fully recognized the rights of women, ruling that such contributions help to determine the amount of the salary and therefore constitute 'pay' within the meaning of the second paragraph of Article 119.
Domstolen undlod dog at tage stilling til det større, underliggende problem i denne sag, nemlig om de pensioner, der ydes på grundlag af pensionsordningen, i sig selv skal eller ikke skal være lige for mænd og kvinder.
However, the Court left open the broader question underlying the case, namely whether or not retirement benefits themselves, granted on the basis of retirement schemes, must be equal for men and women.
I den anden sag (96/80)3) drejede det sig om problemet deltidsbeskæftigelse, mere præcist, spørgsmålet, om en kvinde, som udførte »cirka« tredive timers arbejde pr. uge, i henhold til EØF-traktatens artikel 119 skulle have samme timeløn som en mandlig ar bejdstager, der udførte det samme arbejde, men på grundlag af fuldtidsbeskæftigelse, dvs.
Case 96/802 concerned the question of part-time work, in particular whether or not a woman who worked 'more or less 30 hours per week' should receive, pursuant to Article 119, the same hourly rate of pay as a man who performed the same work, but on a full-time basis, for 40 hours per week.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
INTERPRETATION & APPLICATION OF SUBSTANTIVE RULES OF COMMUNITY LAW 309 Common agricultural policy
Den fælles landbrugspolitik
In two judgments concerning the discharge of accounts in respect of the
Ved de to domme vedrørende slutning af EUGFL's regnskaber
EAGGF in the milk powder and wine sectors, the Court reaffirmed its strict view on the assumption by the EAGGF of liability for expenditure incurred by the Member States on its behalf.
EUGFL's regning. Medlemsstaterne skal overholde fællesskabsrettens bestemmelser nøje for at få udgifterne refunderet hos Kommissionen.
Member States must comply strictly with the provisions of Community law in order to obtain financing for such expenses from the Commission.
Det er herefter ikke nødvendigt at tage hensyn til, at et nationalt kontrolsystem, som ikke svarer til det, som er fastsat ved fællesskabsreglerne, synes at være mere effektivt end dette.
In this context it is irrelevant that a national system of supervision which does not conform to that provided for in Community law may be even more efficient than the latter.
Den eneste mulighed for at unddrage sig for denne forpligtelse er herefter at påvise, at den fejlagtige anvendelse af fællesskabsretten kan henføres til Kommissionens adfærd.
The only means of avoiding these constraints is to demonstrate that Community law has been applied incorrectly as a result of the Commission's actions.
For at der kan tages hensyn til en sådan adfærd, skal denne i øvrigt ligge forud for den periode, i hvilken den pågældende medlemsstats overtrædelse af fællesskabsrettens bestemmelser fandt sted.
Such actions, moreover, if they are to be taken into account, must have preceded the period during which the Member State concerned failed to comply with the provisions of Community law.
I de forenede sager 36 og 71/803) stod Domstolen over for et meget specielt aspekt af problemet medlemsstatemes kompetence med hensyn til landbrugspriser.
In Joined Cases 36 and 71/803 the Court confronted with one particular aspect of the problem of the powers of the Member States in regard to agricultural prices.
Det drejede sig i det foreliggende tilfælde om en midlertidig irsk afgift på 2 % af beskatningsværdien af en række landbrugsprodukter, som faldt ind under den fælles markedsordning.
The cases in question concerned an Irish temporary tax of 2% on the taxable value of a number of agricultural products subject to common organizations of the markets.
Domstolen har ved flere lejligheder måttet tage stilling til foreneligheden af de nationale prisordninger vedrørende landbrugsprodukter med de fælles markedsordninger4), og dens retspraksis bygger i det væsentlige på den tanke, at mens medlemsstaterne under ingen
The Court has been asked on a number of occasions in the past for a ruling on the compatibility of national rules on the prices of agricultural products with the common organizations of the markets.4 Its judgments are essentially based on the idea that, while the Member States have absolutely no power to determine prices at the production and wholesale stages, that is to say, the stages directly regulated by the Community, they have more freedom as regards retail prices, provided that they do not impede the proper functioning of the common organizations.
1979, s. 245; EF-Domstolen, 7.2.1979 (Forbundsrepublikken Tyskland/Kommissionen, sag 18/76), Sml. 1979, s. 343; EF-Domstolen, 25.11.1980 (Belgien/Kommissionen, sag 820/79), Sml. 1980, s. 3357.
2 Case 11/76 Netherlands v Commission [1979] ECR 245; Case 18/76 Federal Republic of Germany v
FÆLLESSKABSRETTEN
310 COMMUNITY LAW
Det tilkommer den nationale ret at bedømme, om denne betingelse er opfyldt.
IV-2 national authorities.
En intern afgift som den omtvistede irske afgift er ikke i sig selv i strid med fællesskabsreglerne.
It follows that a national tax such as the Irish tax in question is not in itself contrary to the Community rules.
Den ville dog være uforenelig hermed, såfremt den, ud over beskatningen af landbrugsproducenternes indtægt, havde andre virkninger, som den nationale ret skulle bedømme, og som kunne hindre de ved de pågældende fælles markedsordninger indførte mekanismer med hensyn til den fælles prisdannelse og reguleringen af tilførslerne til markedet i at fungere.
It would be incompatible, however, if, apart from the taxation of the incomes of agricultural producers, it produced other effects, to be established by the national court, capable of impeding the functioning of the machinery established by the organizations in question for the formation of common prices and regulating market supplies.
I sag 107/801) blev Domstolen endvidere stillet over for spørgsmålet om af grænsningen af anvendelsesområdet for direktiv 72/159 om modernisering af land brugsbedrifter i forhold til anvendelsesområdet for forordning 355/77 om forbedring af landbrugsvarer.
In Case 107/80' the Court was concerned with determining the scope of Directive 72/159/EEC on the modernization of farms in relation to that of Regulation (EEC) No 355/77 on common measures to improve the conditions under which agricultural products are processed and marketed.
Efter at have fastslået, at der er en forskel mellem de to retsakters anvendelsesområde i materiel henseende, udtalte Domstolen, at et projekt bestemt til forbedring af forarbejdningen og af afsætningen af landbrugsvarer fra én og samme bedrift, hvori der skal investeres, absolut ikke falder uden for forordningens anvendelsesområde, såfremt det godtgøres, at det rent faktisk kan bidrage til at rationalisere forarbejdnings- og afsætningsstrukturerne.
Having found a difference in scope in relation to the subject matter of the two instruments, the Court held that a project for the improvement of the processing and marketing of agricultural products from the same farm where the investment programme is to be carried out is not excluded from the scope of Regulation (EEC) No 355/77 where it is established that it may effectively contribute to the rationalization of the processing and marketing arrangements.
Men eftersom det pågældende projekt ikke havde til formål at forøge rentabiliteten af bedriften ved en forbedring af vilkårene for produktionen af basislandbragsvarer, var det ikke omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 72/159.
Since, however, the project was not intended to increase the farm's income by improving the conditions under which the basic agricultural products were produced, it does not fall within the scope of Directive 72/159/EEC.
Sag 250/802) vedrørte en hvedeleverance fra Danmark til Forbundsrepublikken Tyskland.
Case 250/802 concerned a shipment of wheat from Denmark to the Federal Republic of Germany.
Denne transaktion fandt sted på et tidspunkt, hvor muligheden for at foradfastsætte tilrrædelsesudligningsbeløb gjorde det lønsomt for eksportøren først at sende hveden til Det forenede Kongerige, for derefter, når den var blevet losset og importformaliteterne opfyldt, at få den indladet på ny i de samme skibe og sendt til det endelige bestemmelsessted i Tyskland.
The transaction took place at a time when as a result of the possibility of advance fixing of accession monetary compensatory amounts it was profitable for the exporter first to ship the wheat to the United Kingdom, unload it and complete the import formalities, and then reload it on to the same ships for shipment to its final destination in Germany.
Under den straffesag, som i denne anledning blev anlagt i Danmark, blev det spørgsmål rejst, om de danske myndigheder havde ret til at nægte at betale tilrrædelsesudligningsbeløb ved eksport fra Danmark til Det forenede Kongerige.
During the criminal proceedings pending on the case in Denmark, the question was raised whether the Danish authorities were entitled to refuse the MCAs for export from Denmark to the United Kingdom.
Domstolen, som fik sagen forelagt til præjudiciel afgørelse, svarede bekræftende.
In answer to a request for a preliminary ruling, the Court held that they were.
Dom stolen tog sit udgangspunkt i formålet med ordningen med tilrrædelsesudligningsbeløb og fortolkede bestemmelserne herom således, at det ikke var nok at opfylde toldformaliteterne
Referring to the objectives of the MCA system, the Court inter preted the provisions on this subject as meaning that the completion of customs formalities in the Member State declared as the country of destination (in this case the United Kingdom) was not sufficient to found a claim to the MCAs.
EF-Domstolen, 3.6.1981 (Cattaneo Adorno/Kommissionen, sag 107/80) - endnu ikke offentliggjort.
It is also necessary for the products actually to be placed on the market in that State.
EF-Domstolen, 27.10.1981 (anklagemyndigheden/Toepfer m.fl., sag 250/80) - endnu ikke offenüiggjort.
Thus, following its previous case-law in particular with regard to export refunds, the Court again underlined the importance it attaches in interpreting Community legislation to the underlying purposes of the legislation.3
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
INTERPRETATION & APPLICATION OF SUBSTANTIVE RULES OF COMMUNITY LAW 311 Unlike the Advocate-General in his Opinion, the Court did not, however, go into another argument advanced by the Commission, to the effect that the exports from Denmark to the United Kingdom, being purely speculative, could not benefit from MCAs since they were fraudulent or at least an abuse of Community law.1
I de forenede sager 197-200, 243, 245, 247/803) der var anlagt mod Rådet og Kommissionen af 6 tyske melfabrikanter og en dejvarefabrikant, og hvori der nedlagdes påstand om erstatning, fastslog Domstolen, idet den her henviste til de principper, som ifølge dens praksis4) gælder for Fællesskabets ansvar uden for kontrakt, at sagsøgeren i de her foreliggende sager langt fra havde bevist, at der forelå en overtrædelse af en retsregel af højere gyldighed til beskyttelse af de private, idet de hverken havde påvist, at der var tale om en ulovlig adfærd fra Rådets eller Kommissionens side, eller på anden måde godtgjort at der forelå en årsagsforbindelse mellem på den ene side Rådets og Kommissionens her nævnte retsakter og på den anden side det tab, sagsøgerne påstod at have lidt.
Lastly, in Joined Cases 197 to 200,243, 245 and 247/802 actions for damages brought by six German flour producers and a manufacturer of pasta products against the Council and the Commission, the Court held, on the basis of the principles which, according to its past decisions,3 govern the Community's non contractual liability, that in those cases the applicants, far from establishing a flagrant breach of an overriding legal principle for the protection of individuals, had not succeeded either in demonstrating that the Council or the Commission had acted unlawfully or in establishing the existence of a relationship between the Council and Commission acts in question and the damage which they claimed to have suffered.
Sagsøgerne gjorde gældende, at Fællesskabets institutioner for året 1979 havde fastsat tærskelprisen for hård hvede på et for højt niveau for herved at beskytte Fællesskabets produktion af hård hvede i de sydlige områder af Italien og Frankrig.
The applicants claimed that the Community institutions had fixed the threshold price of durum wheat imported from non-member countries in 1979 at too high a level in order to protect the production of Community durum wheat in the southern parts of Italy and France.
Institutionerne havde på denne måde begunstiget producenterne af dejvarer i de områder, hvor hård hvede produceres.
In this way, the institutions had favoured the manufacturers of pasta products in the durum wheat-producing areas.
Fællesskabsinstitutionerne var ligeledes ansvarlige for, at hård hvede i stigende grad erstattedes af blød hvede ved dejfremstillingen i den nordlige del af Fælles skabet, hvilket således havde påført sagsøgerne et tab.
They had also been responsible for the growing substitution of common wheat for durum wheat in the manufacture of pasta products in the north of the Community, whereby the applicants had suffered damage.
Domstolen afviste det af sagsøgerne fremførte argument, idet den navnlig gjorde gældende, at Fællesskabets institutioner havde vidtgående skønsbeføjelser ved fastlæggelsen af de mål, der forfølges inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik.
The Court rejected the applicants' arguments, pointing out in particular that the Community institutions enjoyed a large measure of discretion in defining the objectives pursued under the common agricultural policy.
Endvidere udtalte Domstolen, at argumentet om sagsøgernes anbringende om forskelsbehandling ikke kunne godtages, når der var tale om en fælles markedsorganisation, der bygger på princippet om fri varebevægelighed som led i en ordning med fælles produktionspriser.
It held, moreover, that the plea of discrimination could not be accepted in the context of the common organization of a market, based on freedom of transactions as part of a common system of producer prices.
10.1981 (Anglo-Irish Meat Co/Minister for Agriculture, sag 196/80)-endnu ikke
On this issue see also Case 196/80Anglo-Irish Meat Co v Minister for Agriculture : not yet reported.
EF-Domstolen, 17.12.81 (Société Ludwigshafener Walzmühle Erling KG m.fl./Rådet og Kommissionen, forenede sager 197-200, 243, 245 og 247/80) - endnu ikke offentliggjort.
In particular, Case 153/73 Holtz and Willemsen v Council and Commission [1974] ECR 675 ; Casc5/71
FÆLLESSKABSRETTEN
312 COMMUNITY LAW
Den har ved dom af 5. maj 19812) dømt Det forenede Kongerige for den 1. juli 1979 at have sat visse nationale bevaringsforanstaltninger i kraft uden tilstrækkelig forudgående konsultation og på trods af Kommissionens indvendinger, og for at have opretholdt en fiskerilicensordning, der var så diskretionær, at de, hvis interesser berørtes, ikke var i stand til at skaffe sig juridisk vished om deres rettigheder.
IV-2 having brought into force certain national conservation measures on 1 July 1979 without appropriate prior consultation and in spite of the Commission's objections and for having maintained in force a system of fishing licences which was so discretionary that those concerned were unable to enjoy any legal certainty as to their rights.
Den har fastslået, at beføjelsen til at træffe foranstaltninger inden for den fælles fiskeripolitik med hensyn til bevarelse af havets ressourcer — efter udløbet den 1. januar 1979 af den overgangsperiode, der er fastsat i tiltrædelsesaktens artikel 102 — fuldstændigt og endeligt tilkommer Fællesskabet.
It found that since the expiry on 1 January 1979 of the transitional period laid down in Article 102 of the Act of Accession, the power to adopt measures to conserve fish stocks has, as part of the common fisheries policy, been fully and definitively vested in the Community.
Med lemsstaterne er således ikke længere berettigede til at træffe egne foranstaltninger på dette område efter den 1. januar 1979.1 den udstrækning, hvor Rådet ikke inden for de fastsatte frister har truffet bevaringsforanstaltninger, har medlemsstaterne dog ret og endog pligt til at træffe sådanne midlertidige bevaringsforanstaltninger, som efter forholdene måtte være nødvendige, men udelukkende i samarbejde med Kommissionen og under skyldig hen syntagen til den generelle overvågningsrolle, som er pålagt denne institution ved ar tikel 155.
Since that date, Member States have no longer been entitled to introduce measures of their own jn this area. However, as the Council failed to introduce conservation measures on schedule, the Member States have the right, and indeed a duty, to introduce any interim conservation measures that may be required by the situation, provided this is done as part of a process of collaboration with the Commission, having regard to its general duty of supervision under Article 155 of the EEC Treaty.
Dette betyder, at medlemsstaterne, inden de vedtager sådanne foranstaltninger, er forpligtede til at indhente Kommissionens godkendelse.
This means that before adopting such measures the Member States are required to seek the Commission's approval.
Domstolens betragtninger kan finde anvendelse inden for andre områder.
The Court's reasoning in this case might be applicable in other fields.
Domstolen fik igen forelagt en sag om, hvorvidt de regler om bevarelse af ressourcer, som finder anvendelse på spanske fartøjer, er forenelige med folkeretten.
The Court was again asked for a ruling on whether fishery conservation measures applied to Spanish fishing vessels were compatible with international law.
De spanske fiskere, mod hvem der var anlagt sag for uautoriseret fiskeri i Frankrigs økonomiske zone eller i de franske territorialfarvande, påberåbte sig navnlig deres fiskerirettigheder i hen hold til den fransk-spanske aftale af 1967.
Spanish fishermen who had been prosecuted for fishing without a licence in the French economic zone or French territorial waters argued that they enjoyed fishing rights under the 1967 Agreement between France and Spain.
Domstolen understregede, at de forbindelser mellem Fællesskabet og Spanien, som blev skabt ved rammeaftalen, undertegnet den 15. april 1980, »erstattede« de tidligere internationale forpligtelser mellem nogle medlemssta ter og Spanien2) — og ikke blot »supplerede« dem, som Domstolen havde fastslået i Burgoa-dommen3).
The Court held that the relations between the Community and Spain now established in the outline agreement signed on 15 April 1980 had 'superseded'—not merely been 'superimposed on', as it had ruled in the Burgoa case1 —the previous international commit ments between certain Member States and Spain.2
*) EF-Domstolen, 5.5.1981 (Kommissionen/Det forenede Kongerige, sag 804/79) - endnu ikke offentliggjort.
Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters
181/80) - endnu ikke offentliggjorte. EF-Domstolen, 14.10.1980 (Burgoa, sag 812/79), Sml. 1980, s. 2787.
1 Case 812/79 Burgoa [1980] ECR 2787.