natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Først i 1970 blev der i den belgiske forfatning indføjet en artikel 25 a med følgende ordlyd: »Udøvelsen af nærmere fastsatte beføjelser kan ved traktat eller ved lov overlades til folkeretlige organer«. Da parlamentets to kamre imidlertid blev opløst før forfatningsændringen var tilendebragt, blev artikel 68 om indgåelse af
'Member States shall take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of the obligations arising out of this Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community.
Forholdet til national ret traktaterne ikke ændret, og der blev derfor ikke fastsat krav om et særligt flertal med henblik på gennemførelsen af artikel 25 a.
135 the effectiveness of Community law, it could act as a regulating and hence potentially constraining influence on the effect of the Commun­ity Treaties in national law.
Uden at der her skal foretages en nærmere fortolkning af disse bestemmelser, kan man dog konstatere, at de i de grundlæggende spørgsmål er indbyrdes overensstemmende.
Everything depended on the criteria for establishing direct effect, whether they kept to the practical invocabil­ity of the provisions or spread into the realm of political inten­tions.'
I de tre nævnte stater er domstolene ikke kompetente til at efterprøve, om internationale aftaler er forfatningsmæssige. I Italien, Tyskland, Danmark og Irland er situationen en anden.
The Court has concentrated on the practical enforceability of provi­sions, their invocability by private individuals, in its rulings on direct effect.
I sin afgørelse af 24. februar - 7. marts 1964 udtalte forfatningsdomstolen, at artikel 11 i forfatningen indeholdt en »hjemmel«, som gav Italien bemyndigelse til at tiltræde Fællesskaberne, men, og dette punkt vender vi senere tilbage til, uden at tillægge gennemførelsesloven særlig værdi i forhold til de øvrige love ').
Ultimately, the manner in which Community law is applied depends much less on the rules governing the application of the Treaties in domestic law than on the procedures for enforcing different sources of law in national law. This is the sense of the following passage from the landmark Simmenthal judgment :
Forfatningsdomstolen tog her nærmere stilling til selve karakteren af Fællesskabets retsorden (i dette tilfælde EKSF's), der ansås som en fra det italienske retssystem forskellig og selvstændig retsorden.
' Direct applicability in such circumstances means that rules of Com­munity law must be fully and uniformly applied in all the Mem­ber States from the date of their entry into force and for so long as they continue in force.
Som følge af adskillelsen mellem de to retsordener, Fællesskabets og den nationale, afviste forfatnings domstolen, at den nationale dommer skulle kunne afgøre, om Fælles skabets forordninger var i overensstemmelse med den italienske forfatning, og fremhævede betydningen af den adgang til prøvelse ved EF-Domstolen, som står åben for staterne, institutionerne og borgerne.
These provisions are therefore a direct source of rights and duties for all those affected thereby, whether Mem­ber States or individuals, who are parties to legal relationships under Community law.'
Forfatningsdomstolens opfattelse af Fællesskabets retsorden, der analyseredes som et udtryk for internationalt samarbejde, var dog for snæver 2).
Section 2. The supremacy of Community law
Den italienske domstol foretog her en analyse af Fællesskabet som fænomen i relation til artikel 11.
The facts of the case were simple : a private individual challenged in an Italian court—the Milan Giudice Conciliatore—a law nationalizing the electricity supply industry.
Den definerede Fællesskabet som en ny mellemstatslig
The Italian Constitutional Court had so
145 supranational organisation af permanent karakter med status som juridisk person og med folkeretlig retssubjektivitet.
Relationship lo national law ruled in proceedings between the same parties.'
For ordningernes direkte virkning er her defineret i fuld overensstemmelse med EF-Domstolens retspraksis.
It was thus understandable that the Court of Justice wished to make a statement of principle in the case.
Forfatnings domstolen forbeholdt sig dog ret til at gribe ind, dersom Traktaten fortolkedes afvigende, i strid med de grundlæggende rettigheder og principperne i den italienske forfatningsorden.
Costa ν ENEL judgment2has the importance for the supremacy of Community law that Van Gend & Loos has for direct effect. The supremacy of Community law is the corollary of the fact that the Community order is 'an integral part of the legal systems of the Member States which their courts are bound to apply'.
En sådan prøvelse ville uden tvivl kunne ske i form af en påstand om, at loven, hvorved Traktaten godkendes, er ugyldig.
Today this idea tends to be expressed in the less dualistic terms of the Simmenthal judgment, that provisions of Community law :
Der er her blot tale om muligheden for en residuær kontrol, som forfatningsdomstolen selv syntes at opfatte som noget rent teoretisk.
'are an integral part of, and take precedence in, the legal order applicable in the territory of each of the Member States'.3
I Grø«/7a/-dommen af 8. juni 1984, som omtales nærmere under punkt 130 '), fastholdt forfatningsdomstolen sin doktrin, hvorefter den nationale retsorden og Fællesskabets retsorden er af autonom karakter, og henviste udtrykkeligt til dette forbehold.
It referred to the unlimited duration of the Community, to its authority both within its own boundaries and in international relations, and to the transfer of sovereignty of the States creating ' a body of law which binds both their nationals and themselves'.
Man må sige, at dommen af 18.-27. december 1973 har fjernet enhver tvivl med hensyn til spørgsmålet, om Fællesskabets retsorden er i overensstemmelse med den italienske forfatning, således at de farer, som Domstolen havde gjort opmærksom på i kendelsen af 22. juni 1965, synes definitivt afværget2).
The close link between the direct effect and supremacy of Community law is clear. These twin pillars of the Community legal order follow directly from the pooling of sovereignty in a supranational authority.
Der er dog grund til at lægge en lille dæmper på den optimisme, som doktrinen i dommen fra 1973 (Frontini), der blev bekræftet af Grani-tal-dommen, med rette har fremkaldt hos de fleste kommentatorer.
The Court then attempts to show that the words and spirit of the Treaty necessarily imply that it is 'impossible for the States ... to accord precedence to a unilateral and subsequent measure over a legal system accepted by them on a basis of reciprocity'.
Forfatningsdomstolen ønskede i en endnu ikke offentliggjort dom af 13.-21. april 1989 at præcisere sin opfattelse af forholdet mellem fællesskabsretten og de grundlæggende principper i italiensk ret.
But it is worth mentioning that the Court found that the precedence of Community law was con­firmed by the designation of Community regulations in Article 189 as binding and directly applicable in all Member States.
Den var blevet anmodet om at udtale sig om, hvorvidt der var overens stemmelse mellem forfatningens artikel 24 — der drejer sig om retsbeskyttelse - - og EF-Domstolens retspraksis, hvorefter denne anser sig for kompetent til at tidsbegrænse en erklæring om forord ningers ugyldighed som led i en præjudiciel procedure efter arti kel 177.
Here again, the Court stresses the link between direct applicability or effect and supremacy. But it also highlights the relationship between supremacy
I. 2063, A. Tizzanos indlæg.
[1964] ECR 585, at pp. 593-594.
2) Jf. ovenfor, fodnote '), s. 142.
Case 106/77 [1978] ECR 629, at p. 643 (paragraph 17).
Forholdet til national ret
The supremacy of Community law
Det hedder endvidere, at »selv noget højst usandsynligt er dog stadig muligt«, og at »man, i det mindste ud fra et teoretisk og generelt synspunkt, ikke med sikkerhed kan sige, at alle de grundæggende principper i vor forfatning også genfindes blandt de principper, der er fælles for medlemsstaternes retsordener og dermed indeholdt i Fælles skabets retsorden«.
'It follows from all these observations that the law stemming from the Treaty, an independent source of law, could not, because of its special and original nature, be overridden by domestic legal provisions, however framed, without being deprived of its character as Commun­ity law and without the legal basis of the Community itself being called into question.
Selv om domstolen afviste det spørgsmål om forfatningsstridighed, der var blevet den forelagt, som værende irrelevant, udtrykte den ikke desto mindre »alvorlig tvivl« om foreneligheden mellem »det væsentlige i retsbeskyttelsen« og det forhold at en ugyldighedserklæring ikke har virkning for den eller de akter, søgsmålet drejer sig om.
The transfer by the States from their domestic legal system to the Community legal system of the rights and obligations arising under the Treaty carries with it a permanent limitation of their sovereign rights, against which a subsequent unilateral act incompatible with the concept of the Community cannot prevail.'1
I artikel 24 i Forbundsrepublikken Tysklands grundlov hedder det, at »Forbundsstaten ved lov kan delegere suverænitetsbeføjelser til mellemfolkelige organer«.
It is not a typical manifestation of an international court's need to assert the superiority of the law it applies over national law, which is sometimes treated as a mere matter of fact.
En række sager, der var anlagt af private, som påstod, at visse bestemmelser i Rådets og Kommissionens forordninger var grundlovsstridige, blev af forfatningsdomstolen afvist ved beslutning af 18. oktober 1967 med den begrundelse, at
Such dualism is out of place in describing the relationship between the Community legal order and national systems. It disregards the coop­eration between them, which emerges most clearly in the preliminary ruling procedure.
»Rådets og Kommissionens forordninger er retsakter, der hidrører fra en særlig offentlig myndighed af 'supranational' karakter, der er oprettet ved Traktaten, og som er klart adskilt fra medlemsstaternes offentlige myndighed« ').
Thus, when the Court says that Community law cannot be judicially overruled by a contrary national provision, it is referring to national courts. This is stated even more clearly in the Simmenthal judgment :
Dommen af 9. juni 1971 bekræfter denne indstilling, som vil blive behandlet nedenfor i forbindelse med en analyse af forholdet mellem fællesskabsretten og senere love ').
The supremacy of Community law is not a principle that has to be transposed into the Constitution or legislation.
Forfatningsdomstolens kendelse af 29. maj
It is a rule applicable by the courts.
»Solange-Beschluß«) er et tilbageskridt i forhold til denne gunstige udvikling2).
The rule of the supremacy of Community law is unconditional.
Forfatningsdomstolen anså sig for kompetent til ved præjudiciel procedure3) at undersøge, om Fællesskabets forordninger var i overensstemmelse med de grundlovssikrede rettigheder, så længe der ikke på fællesskabsniveau fandtes et katalog over grundlæggende rettigheder af samme rækkevidde som dem, der findes i grundloven, og som er vedtaget af en forsamling valgt ved direkte, almindelige valg.
It is also absolute in the sense that it applies to any national provision of any level, even the level of constitutional principle.
Denne retspraksis underkendte på én gang kravet om fælles skabsrettens forrang og EF-Domstolens retspraksis vedrørende de grundlæggende rettigheder.
Hinted at in the classic passage from Costa quoted above, the principle of the supre­macy of Community law over national Constitutions was clarified and amplified in later judgments.
Forfatningsdomstolen har gradvis udviklet en praksis, der går imod denne uheldige afgørelse. Ved en kendelse af 25. juli 1979 4) erklærede forfatningsdomstolen - der havde fået forelagt et præjudicielt spørgsmål af Frankfurts forvaltningsdomstol — sig for inkompetent til at fortolke EØF-Traktatens bestemmelser (artikel 92-94) i en anden retning end den, der fulgte af en dom, afsagt af EF-Domstolen i den samme sag, men som ansås for i højere grad at være i overensstemmelse med forfatningen.
An Italian steel producer appealing to the Court of Justice against a decision of the High Authority (Commission) ordering it to pay an equalization levy on imported scrap asked the Court to stay its proceedings until the Italian Constitutional Court had ruled on the alleged unconstitutionality of some provisions of the Coal and Steel Treaty.
Forfatningsdomstolen præciserede endvidere i slutningen af sin afgørelse, at den ville lade det spørgsmål »stå åbent«, om de principper, der kunne udledes af dens kendelse af 29. maj 1974 stadig var gyldige og i hvilket omfang på baggrund af den juridiske udvikling, der i mellemtiden havde fundet sted på europæisk plan.
The Court of Justice of course dismissed this plea, because 'all States have adhered to the Treaty on the same conditions, definitively and without any reservations other than those set out in the supple­mentary protocols, and therefore any claim by a national of a Member State questioning such adherence would be contrary to the system of Community law'.
Forfatningsdomstolen henviste således implicit til det direkte valg af Europa-Parlamentet, til institutionernes vedtagelse af erklæringen af
It added that 'such a claim is all the more inadmissible in that, in this case, any decision to suspend judgment would be tantamount to reducing the Community to a cipher by regarding the instrument of ratification either as only partially accept­ing the Treaty, or as the means of according to it different legal consequences, varying with the Member States concerned, or as the means whereby some nationals might evade its rules'.1
') Jf. nedenfor, punkt 129.
The Court here touches on a basic fact of the integration process.
3) Søgsmålet kaldes »præjudicielt«, da det er indledt af en retsinstans, og det udgør en
In Internationale Handelsgesellschaft it repeated word for word the statement in Costa ν ENEL that Community law could not be overridden by domestic law, of whatever kind, and added :
5. april 1977 om overholdelse af menneskerettighederne '), ligesom den uden tvivl også havde de reaktioner i tankerne, som forfatnings domstolens kendelse af 1974 havde givet anledning til.
'The validity of a Community measure or its effect within a Mem­ber State cannot be affected by allegations that it runs counter to either fundamental rights as formulated by the constitution of that State or the principles of a national constitutional structure.'1
To afgørelser af 23. juni 1981 vedrørende en række beslutninger truffet af den internationale organisation Eurocontrol markerer en ny etape i den positive udvikling, som den tyske forfatningsdomstols retspraksis har undergået med hensyn til samarbejde og international integra tion2).
In Leonesio the Court dismissed the Italian Government's contention that the payment of subsidies for cull cows required under Community regulations was still subject to the passage of enabling budget legisla­tion even though the applicant fulfilled all the conditions laid down in the regulations.2
Forfatningsdomstolen fastslog ganske vist, at delegation af kompetence til mellemfolkelige organisationer i henhold til forfatningens artikel 24, stk. 1, var underkastet begrænsninger navnlig med hensyn til overholdelsen af de grundlæggende rettigheder, såsom den ved forfatningens artikel 19, stk. 4. tilsikrede domstolsbeskyttelse.
A little later on the Court handed down a similar ruling to Italy on the payment of subsidies for cutting down fruit trees : ' A Member State cannot plead the provisions or practices of its internal order in order to justify failure to observe obligations and time­limits arising from Community Regulations.
Dette betyder dog ikke, at en organisation, som Forbundsrepublikken Tyskland deltager i, skal omfatte en domstolsbeskyttelsesordning, der i enhver henseende svarer til den, der gælder for retsakter vedtaget af de tyske myndigheder.
It falls to a Member State in accordance with the general obligations imposed on Member States by Article 5 of the Treaty, to recognize the consequences, in its internal order, of its adherence to the Community and, if necessary, to adapt its procedures for budgetary provision in such a way that they do not form an obstacle to the implementation, within the prescribed time­limits, of its obligations within the framework of the Treaty.'3
En modsat afgørelse ville betyde, at forfatningen lagde sig hindrende i vejen for internationalt samarbejde og ville skabe problemer i forholdet til de andre medlemsstater, ligesom den også ville indebære, at Forbundsrepublikken praktisk taget var afskåret fra at indgå aftaler om oprettelse af internationale organisationer, jf. artikel 24 i den tyske forfatning.
The principles established by the Court on the supremacy of Com­munity law have had an increasingly strong influence on the decisions of national courts.
Den tankegang, der ligger bag denne vigtige afgørelse, er meget forskellig fra den filosofi, der kom til udtryk i »Solange-Beschluß«3).
We will look in turn at the issue of the relationship between Member States' constitutions and Community law and at the supremacy of Community law even over later national statutes.
Det endelige skridt blev taget ved en afgørelse af 22. oktober 1986 4).
(a) Constitutions and Community law
Den af forfatningsdomstolen trufne afgørelse, der bygger på en analyse af såvel EF-Domstolens retspraksis som af fællesskabsinstitutionernes holdning til menneskerettighederne, bryder med den doktrin, der fulgte af kendelsen i
Some of the provisions on transfers of sovereignty existed before the Community was created ; others were inserted, sometimes after a long delay, to regularize the country's membership of the Community.
I en afgørelse af 12. maj 1989 ') i en sag, hvor et cigaretfirma ønskede en kendelse fra Domstolen, som skulle forbyde forbundsregeringen at tilslutte sig et direktivforslag om mærkning af tobaksprodukters emballage, synes forfatningsdomstolen at have villet afstikke grænserne for den åbning, der havde fundet sted i dens retspraksis.
1983 revision Article 92) authorizing the transfer to international organizations of 'legislative, administrative and judicial competence' through or under an international agreement.
Domstolen afviste søgsmålet, men præciserede dog, at forbundsregeringens anvendelse af det skøn, den har ifølge direktivet, kunne prøves ved forfatningsdomstolen for så vidt angår overholdelsen af de grundlæggende rettigheder. Den tilføjede:
If an agreement which the Government wishes to make is judged to be incompatible with the Constitution but the development of international law requires that the agreement be made, the agreement must be approved by a two-thirds majority of both Houses of Parliament under Article 63.
Hvis den forfatningshjemlede beskyttelse af de grund læggende rettigheder ikke sikres på denne måde, kan sagen indbringes for forfatningsdomstolen.«
Such treaties must be ratified in legislation passed under the voting procedure prescribed for a revision of the Constitution, i.e. with three-quarters of the members of the Chamber present and by a two-thirds majority of votes cast.
Udgør dette, hvad direktiverne angår, en betydningsfuld nuance i forhold til afgørelsen fra 1986?
This procedure was followed for the ratification of the EEC and Euratom Treaties.
Den danske grundlov har siden 1953 indeholdt en paragraf 20, der lyder således: »Beføjelser, som efter denne grundlov tilkommer rigets myndigheder, kan ved lov i nærmere bestemt omfang overlades til mellemfolkelige myndigheder, der er oprettet ved gensidig overens komst med andre stater til fremme af mellemfolkelig retsorden og samarbejde« (stk. 1).
It was not until 1970 that the Belgian Constitution was amended with the insertion of a new Article 25a reading: 'The exercise of particular powers may be assigned by a treaty or a law to institutions governed by international public law.'
Der er ikke dansk højesteretspraksis af større betydning vedrørende denne bestemmelse.
Even without a detailed exegesis of the texts, it is clear that the constitutional provisions of the above three countries are similar.
Den irske forfatning blev ændret ved en folkeafstemning den 10. maj 1972, som synes at udelukke enhver mulighed for konflikt mellem fællesskabsretten og forfatningen: »Ingen bestemmelse i denne forfatning kan berøre gyldigheden af de retsregler, retsakter eller bestemmelser, som vedtages af staten med henblik på at opfylde dens forpligtelser som medlem af Fællesskabet, og kan ikke forhindre, at de retsregler, retsakter eller bestemmelser, som vedtages af Fællesskabet eller af dets institutioner, har lovkraft i denne stat«.
Article 11 of the 1948 Italian Constitution is drafted as a declaration of principle: 'Italy repudiates war as an instrument of attack on the freedom of other peoples or as a means of resolving international conflicts.
Irlands højesteret fandt dog ikke denne forfatningsbestemmelse tilstrækkelig til, at Irland kunne ratificere Den Europæiske Fælles Akt uden en forfatningsændring ').
It may, on terms of parity with other States, agree to limitations of its sovereignty necessary for an order ensuring peace and justice between nations; it shall assist and foster interna tional organizations with that aim.'
Det var de i afsnit III i Den Europæiske Fælles Akt indeholdte bestemmelser vedrørende det udenrigspolitiske samarbejde, der lå til grund for Supreme Courts afgørelse, fordi domstolen fandt, at disse bestemmelser gjorde indgreb i Irlands selvstændige udenrigspolitik.
In a 1964 ruling, the Constitutional Court held that Article 11 of the Constitution provided the authority for Italy to become a member of the Community, but the Court did not see the law ratifying the Treaties as having special status setting it apart from other legisla tion.1
') Jf. afgørelse af 9. april 1987.
The supremacy of Community law
151 nitet i det omfang, det er nødvendigt for fredens bevarelse«.
A 1965 decision of the Constitutional Court confirmed the authority given by Article 11.
Og i præamblen til forfatningen af 4. oktober 1958 henvises der udtrykkeligt til præamblen til forfatningen fra 1946.
In a discussion of the nature of the legal order of the Community (here the Coal and Steel Community), the Court represented it as an alien system distinct from the Italian legal order.
Forfatningsrådet har ved flere lejligheder taget stilling til spørgsmålet om, hvorvidt internationale forpligtelser, der er indgået af Fællesskaberne efter 1958, er forfatningsmæssige.
In the development of the approach of the Italian Constitutional Court to the Community, the Frontini judgment of December 1973, in which the Court considered the Community in relation to Article 11, is of considerable importance.
Den 19. juni 1970 udtalte forfatningsrådet, at Rådets afgørelse af 21. april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter og traktaten af 22. april 1970 om Europa-Parlamentets budgetbeføjelser ') var forfatningsmæssige.
The Court saw the Community as a new inter-State organization of a supranational kind, which was permanent and endowed with legal personality and the capacity of international representation.
For så vidt angår Luxembourg-traktaten begrundede forfatnings rådet sin afgørelse med, at denne traktat vedrørte kompetencefordelingen mellem Fællesskabernes organer og ikke berørte magtbalancen mellem Fællesskaberne og medlemsstaterne, samt at de påtagne for pligtelser gjaldt under forudsætning af gensidighed.
The Community and national legal orders were described as ' legal systems that are autonomous and distinct, albeit coordinated in accordance with the division of powers established and guaranteed by the Treaty'.
Den sidste tilkendegivelse må sikkert ses som en henvisning til stk. 15 i præamblen til forfatningen af 1946.
The direct effect of Community regulations was presented in a manner fully consistent with the case-law of the Court of Justice.