natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne dom medførte, at man i Nederlandene kunne videreføre en række strafferetlige sager, der var blevet suspenderet af de nederlandske domstole i afventning af EF-Domstolens afgørelse, og som var anlagt mod fiskere, der havde overskredet kvoterne.
This judgment made it possible to resolve numerous criminal cases in the Netherlands involving fishermen who had exceeded the quotas, which had been suspended by the courts pending the decision of the Court of Justice.
I sag 53/86 statuerede Domstolen, at en national foranstaltning, i henhold til hvilken kun indenlandske fiskere pålagdes at overholde et mindstemål for rødspætter, der var strengere end EF-normen, var omfattet af artikel 20, stk. 1, i Rådets for ordning (171/83) af 25. januar 1983 4), der giver medlemsstaterne bemyndigelse til at træffe strengere foranstaltninger, forudsat at de begrænses til indenlandske fiskere.
In Officier van Justitie ν Romkes and Others the Court ruled that a national measure imposing only on the fishermen of the Member State concerned a stricter minimum size of fish caught than the Community norm was covered by Article 20(1) of Council Regulation No 171/83 of 25 January 1983,4which authorizes the Member States to adopt stricter measures provided they are limited to their national fishermen.
Med den begrundelse, at den henvisende domstol ikke havde anfægtet gyldig heden af denne bestemmelse, undlod Domstolen udtrykkeligt at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt den var forenelig med grundforordningen (170/83)4) af 25. januar 1983 og med fællesskabsretten, som Romkes påstod var diskriminerende, og som Domstolen var kommet ind på under det mundtlige retsmøde.
The Court expressly declined to rule on Mr Romkes's contention that this provision was incompatible with the basic Regulation (171/83)4and with Community law as being discriminatory, a point referred to by the Court at the oral hearing but left undecided because the court referring the questions had not raised this particular matter.
I sag 58/865) anfægtede sagsøgerne i hovedsagen, der er importører af majs til Réunion, den importafgift, der var blevet opkrævet.
In Coopérative Agricole des Avirons5the plaintiffs in the main action — maize importers on the island of Réunion — had challenged the levy which
') EFT L 185 af 12.7.1984; Attende Almindelige Beretning, nr. 446.
OJ L 185, 12.7.1984; Eighteenth General Report, point 446.
2) Domme af 16.6.1987 (A. Romkes/'anklagemyndigheden for retskredsen Zwolle, sag 46/86) og (Anklagemyndigheden i retskredsen Zwolle/L. Romkes m.fl., sag 53/86), EFT C 183 af 11.7.1987.
Cases 46/86 and 53/86: OJ C 183, 11.7.1987.
3) EFT LI af 1.1.1985; Attende Almindelige Beretning, nr. 461.
OJ L 1, 1.1.1985; Eighteenth General Report, point 461.
4) EFT L24 af 27.1.1983; Syttende Almindelige Beretning, nr. 466.
OJ L 24, 27.1.1983; Seventeenth General Report, point 466.
IV-2 når købsprisen er højere end den fælles pris, og at anvendelsen af samme afgift for Réunion og for den resterende del af Fællesskabet udgør en overtrædelse af forbud det mod forskelsbehanding, når resultatet er, at forskellige situationer behandles identisk.
377 had been imposed on them. They based their case on two arguments: (a) by definition, the levy, whose purpose was to protect the Community market from imports from a nonmember country where the product was sold at a price lower than the Community price, could not be imposed where the purchase price was higher than the Community price; and (b) the application of the same levy to the rest of the Community and to the island of Reunion constituted an infringement of the principle of non-discrimination in that different situ­ations were ultimately treated in the same way.
Domstolen gav en meget klar definition af formålet med landbrugsafgifterne, som er » at sikre overholdelsen af fællesskabspræferencen samt opnåelse af den fælles landbrugspolitiks mål«.
In delivering its judgment, the Court defined very clearly the purpose of the agricultural levies, which was to ensure that the principle of Community preference was respected and the objectives of the common agricultural policy secured.
Beregningsmetodernes abstrakte krakter er en logisk følge heraf.
The abstruse nature of the methods of calculation was the logical consequence of this.
Med hensyn til anbringendet om overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling henviste Domstolen til den bestemmelse i Traktaten, ifølge hvilken den fælles landbrugspolitik principielt gælder for de oversøiske franske departementer.
As to the argument that the principle of non-discrimination had been violated, the Court drew attention to the Treaty provision which required that the common agricultural policy should as a rule apply to the French overseas departments.
Domstolen anerkendte derefter fællesskabslovgiverens beføjelse til » at afgøre, om Réunions økonomiske, geografiske eller sociale forhold kræver und tagelsesbestemmelser«.
It was for the Community legislature to decide whether the economic, geo­graphical and social circumstances of Reunion required derogating provisions.
I den omhandlede sag fandt Domstolen ikke, at fællesskabslovgiveren havde overskredet sine skønsbeføjelser.
In this particular case the Court did not find that the legislature had exceeded its discretion.
Endelig fremførte sagsøgerne i hovedsagen over for Domstolen det spørgsmål, om de omstændigheder, hvorunder indførsel af majs fra Réunion foretages, kan betragtes som »særlige forhold« i den i artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning af 2. juli 1979') omhandlede forstand og således berettiger til godtgørelse af importafgifterne.
Lastly, the national court asked the Court of Justice whether the circumstances in which maize was imported into Reunion constituted 'special circumstances' within the meaning of the first paragraph of Article 13 of Council Regulation No 1430/79Jsuch as to justify repayment of the levies.
Sagsøgerne forklarede, at de befandt sig i en situation, der kan sidestilles med force majeure, og som tvang dem til at købe majsen på verdensmarkedet til en pris, der var højere end fællesskabsprisen.
The plaintiffs explained that they were bound, by a kind of force majeure, to buy the maize on the world market at a higher price than that obtaining in the Community.
Domstolen udelukkede anvendelsen af den generelle »billighedsklausul«, som for ordningens artikel 13 indeholder, med den begrundelse, at »Réunions geografiske og økonomiske situation er af objektiv art og berører et ubegrænset antal erhvervsdrivende «.
The court ruled that the general principle of equity embodied in Article 13 of the Regulation could not apply in this instance since the geographical and economic situation of Reunion was of an objective nature and affected an indefinite number of traders.
Der forelå derfor ikke » særlige forhold « som omhandlet i den pågældende bestemmelse.
The 'special circumstances' referred to in the provision in question could not therefore apply in this case.
Den 9. april2) afsagde Domstolen dom i en sag, der var anlagt af Kommissionen mod Italien, og hvori Italien blev frifundet for Kommissionens påstand om, at landet ikke i intern ret havde defineret begrebet »dyr«, der var indeholdt i Rådets direktiv af 6. maj 19803) om fastsættelse af størsteindholdet af uønskede stoffer og produkter i foderstoffer.
In Case 363/85 Commission ν Italy1the Court dismissed the Com­mission's action based on failure to incorporate into national law the definitions of 'animals' contained in Council Directive 80/502/EEC on undesirable sub­stances in feedingstuffs.3This judgment confirms that the Court adopts a certain flexibility as regards the incorporation of directives. The Court held
399 direktivet på en tilstrækkelig klar og præcis måde, således at de begunstigede, der som direktivet skaber rettigheder for private, kan gøre sig bekendt med deres ret tigheder og i givet fald gøre dem gældende over for de nationale domstole«.
COMMUNITY LAW that the incorporation of a directive into national law does not necessarily require a formal and verbatim reproduction of its provisions in an express and specific legal provision but may, depending on its content, arise from a general legal context, provided the latter effectively ensures the full application of the directive in a sufficiently clear and precise manner so that, where the directive seeks to confer rights on individuals, those entitled are enabled to know the full extent of their rights and to enforce them where necessary before the national courts.
Med henblik på at se, hvorledes forbrugerne ville reagere på en nedsættelse af smørprisen, vedtog Kommissionen den 25. februar 1985 en beslutning, der ikke er blevet offentliggjort, men kun meddelt til en enkelt medlemsstat (Forbundsrepublikken Tyskland), og som gik ud på, at der skulle arrangeres en kampagne med henblik på salg af 9001 interventionssmør i Vestberlin.
In order to see how consumers would react to a cut in the price of butter, the Commission on 25 February 1985 ordered, by a Decision that was not published and was notified only to one Member State (the Federal Republic of Germany), organization of a sale of 900 tonnes of intervention butter in West Berlin.
Den omstændighed, at smørret skulle tilbydes forbrugerne i en emballage, der omfattede to pakker à 250 g (hvoraf den ene indeholdt frisk smør, mens pakken med lagret smør skulle påføres påskriften »gratis EF-smør«), indebar, at en lang række tyske regler om illoyal konkurrence var overtrådt.
Since the butter was to be offered to consumers in a package containing two packets of 250 grams (one containing fresh open­market butter and the other containing butter from stock which was to be labelled 'free EEC butter'), several rules of German law concerning unfair competition were infringed.
Da Kommissionens beslutning blev bekendt, anlagde en række margarinefabrikanter, der bl. a. henviste til de tyske regler om illoyal konkurrence, sager ved de civile og forvaltningsdomstolen i Frankfurt am Main med henblik på at få nedlagt forbud over for interventionsorganet (BALM) mod at føre beslutningen ud i livet. De civile domstole erkendte, at der var tale om flere overtrædelser af den tyske lov givning, men afviste sagerne.
As soon as the Commission's Decision became known, several margarine manufacturers, relying inter alia on German legislation on unfair competition, sought an injunction from the civil and administrative courts of Frankfurt/ Main restraining the intervention organization (BALM) from carrying out the Decision.
Men forvaltningsdomstolen i Frankfurt, der behandlede sagen som en hastesag, nedlagde forbud mod, at BALM gratis udleverede erhvervsvirksomheder smør, der kom fra de offentlige lagre, hvilket bevirkede, at Kommissionen intervenerede til fordel for BALM, der appellerede afgørelsen.
The Frankfurt Adminis­trative Court, on the other hand, granted an injunction as a matter of urgency, restraining BALM from making butter from public stocks available free of charge to commercial firms, whereupon the Commission intervened to support BALM in appealing against the Decision.
Efter at denne beslutning var blevet annulleret af appeldomstolen, forelagde dom stolene i første instans EF-Domstolen en række spørgsmål vedrørende aktionens lovlighed (præjudicielle sager 133-136/85) samt spørgsmålet om, hvorvidt en beslutning af den art, som Kommissionen havde truffet i februar 1985, var til hinder for, at de nationale domstole kunne anvende deres nationale regler vedrørende illoyal konkurrence.
When the Decision was quashed by the Appeal Court, the courts of first instance referred to the Court of Justice a series of preliminary questions concerning the legality of the action (Cases 133 to 136/85) and the question whether a decision such as the Commission had made in February 1985 precluded the national courts from applying their national law on unfair competition.
Ved sine domme, der blev afsagt den 21. maj '), afviste Domstolen ikke alene alle de punkter, som forvaltningsdomstolen i Frankfurt havde stillet spørgsmålstegn ved, men fastslog samtidig, at en aktion som den, Kommissionen havde truffet bestemmelse om for Vestberlins vedkommende, ikke kan underkastes de nationale regler om illoyal konkurrence.
By its judgments in Rau ν BALM and Albako ν BALM1the court not only rejected all the doubts expressed by the Frankfurt Administrative Court but
IV-2 skyldes det formentlig, at de krav, der følger af konkurrencereglerne, skal forliges med de mål, der er opstillet i EØF-Traktatens artikel 39.
While the Court did not criticize the Berlin operation from this point of view, this was apparently due to the fact that the requirements arising from the competition rules have to be reconciled with the objectives of Article 39 of the Treaty.
En af margarinefabrikanterne anlagt sag med påstand om annullation blev samtidig afvist.
An action for annulment brought by the margarine manufacturers was at the same time dismissed as inadmissible.
Domstolens præsident havde allerede ved en kendelse af 3. maj 1985l) afvist en anmodning om iværksættelse af foreløbige forholdsregler med henblik på at suspendere gennemførelsen af Kommissionens beslutning.
By an order of 3 May 1985 1the President of the Court had already dismissed an application for interim measures seeking to have the execution of the Commission's Decision suspended.
På foranledning af en række præjudicielle spørgsmål, som College van Beroep voor het Bedrijfsleven havde forelagt, statuerede Domstolen den 17. juni2), at en ordning, hvorefter der mellem medlemsstaterne anvendtes forskellige satser for den rentegodtgørelse, der ydes ved støtte ved privat oplagring af smør, var lovlig.
In Noord­Nederland,1in reply to preliminary questions raised by the College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Dutch administrative court of last instance in matters of trade and industry), the Court confirmed the validity of the system of different interest rates in different Member States for determining the financing costs in connection with the private storage of butter.
En sådan differentieret rentesats var blevet indført af Kommissionen ved forordning af 21. juni 19843), som ændrede artikel 24 i forordning af 14. april 1969 4), idet den tidligere anvendte ensartede sats på 11 % erstattedes med differentierede satser, alt efter i hvilken medlemsstat smørret oplagredes: 7% i Forbundsrepublikken Tysk land og i Nederlandene, 9,5% i Det Forenede Kongerige og 10,5% i de øvrige medlemsstater.
This system had been introduced by the Commission by Regulation No 1746/84,3which amended Article 24 of Regulation No 685/69,4replacing the uniform rate applied until then (11%) by different rates depending on the Member States where the butter is stored: 7% in the Federal Republic of Germany and the Netherlands, 9.5% in the United Kingdom and 10.5% in the other Member States.
(Disse satser blev sidenhen justeret og blev den 17. maj 1986 fastsat til 6,5% i Forbundsrepublikken Tyskland og Nederlandene og 9,5% i de øvrige medlemsstater).
(On 17 May 1986 these rates were changed to 6.5% in Germany and the Netherlands and 9.5% in the other Member States.)
Støtten til privat oplagring af smør skal fastsættes af Kommissionen ikke alene under hensyntagen til omkostningerne i forbindelse med oplagringen, men også under hensyntagen til den forventede udvikling i priserne på frisk smør og oplagret smør.
The amount of aid for the private storage of butter has to be determined by the Commission taking into account not only the costs of storage but also foreseeable developments in the prices of fresh butter and of butter from stock.
Støtten skal give dem, der ligger inde med smør, et tilstrækkeligt incitament til selv at oplagre det smør, som ikke kan afsættes på markedet — i stedet for at sælge det til intervention.
The aid must provide those holding butter with a sufficient incentive to store themselves the butter which cannot be disposed of on the market instead of selling it to the intervention agency.
Før 1984 havde Kommissionen fastsat et skønsmæssigt beregnet beløb, gældende for hele Fællesskabet og for samtlige omkostninger til oplagring, herunder finansieringsomkostninger.
Before 1984 the Commission had set flat­rate amounts applicable to the whole of the Community for all components of storage costs, including the financing costs.
Ved den anfægtede forordning havde Kommissionen imidlertid — med henblik på beregningen af de finansielle omkostninger — fastsat forskellige rentesatser.
By the Regulation in question, however, it had set differential interest
3) EFT L 164 af 22.6.1984; Attende Almindelige Beretning, nr. 432.
OJ L 164, 22.6.1984; Eighteenth General Report, point 432. OJ L 90, 15.4.1969.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
COMMUNITY LAW rates for calculating the financing costs.
Domstolen fandt navnlig, at sådanne differentierede rentesatser ikke var udtryk for en forskelsbehandling i strid med EØF-Traktatens artikel 40, stk. 3, ligesom de heller ikke var uforenelige med princippet om ensartede priser og et enhedsmarked for smør — endsige med princippet om frie kapitalbevægelser.
The Court ruled that this system of different interest rates did not constitute a discrimination prohibited by Article 40(3) of the Treaty and was not incompat­ible with the rule of uniformity of prices and with the unity of the butter market, nor with the principle of free movement of capital.
I sin dom af 8. december i) fastslog Domstolen, at den i sagen omhandlede undladelse fra Kommissionens side af at optage et nyt produkt, » granidon «, som fremstilles af den sagsøgende virksomhed, i listen over de stivelsesprodukter, for hvilke der kan ydes produktionsrestitutioner, ikke kunne begrunde noget erstatningsansvar for Fællesskabet (kornsektoren).
In Grand Moulins de Paris ν Council and Commissionlthe Court held that the Commission's refusal to include a new cereal product manufactured by the applicant, 'granidon', among the starch products eligible for production refunds did not render the Community liable for compensation to the applicant.
Denne dom indeholder en sammenfatning af den hidtidige retspraksis vedrørende forudsætningerne for et ansvar uden for kontraktsforhold for Fællesskabet, og det påvises bl. a., at princippet om ligebehandling af producenter ikke var blevet krænket — idet sagsøgeren ifølge Domstolen ikke kunne bevise, at granidon fuldt ud kan substituere produkter, for hvilke fællesskabsstøtten ydes — og at Kommissionen ikke havde gjort sig skyldig i en alvorlig og åbenbar overskridelse af grænserne for sine skønsbeføjelser.
The judgment sums up previous findings on the non-contractual liability of the Community; in the case before it the Court found that there was no infringement of the principle of equal treatment of producers, as the applicant had failed to satisfy the Court that granidon was a full substitute for the products qualifying for a Community subsidy, nor had the Commission manifestly and seriously disregarded the limits on the exercise of its powers.
Domstolen bekræftede således de snævre grænser for institutionernes ansvar i for bindelse med regelfastsættelse og understregede omfanget af deres skønsbeføjelser i sådanne situationer — som står i modsætning til de konsekvenser, den tidligere har draget med hensyn til ophævelse af bestående fordele.
The Court thus confirmed that the Community institutions' liability for loss suffered as a result of regulations adopted by them was subject to strict limits, and stressed the breadth of the discretion left to them to deal with new situations; this contrasts with the Court's previous findings regarding the ending of advantangs already enjoyed.
Der blev af seks medlemsstater anlagt annullationssøgsmål angående otte kommissionsbeslutninger om afslutningen af regnskaberne for EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsårene 1981 og 1982, i det omfang Kommissionen havde nægtet at lade EUGFL afholde en del af de beløb, som medlemsstaterne havde udbetalt i forbindelse med interventioner og/eller eksportrestitutioner for de fiskemængder, der ifølge Kommissionen var fanget ud over de tilladte kvoter.
Six Member States brought actions seeking annulment of a total of eight Commission Decisions on the clearance of the accounts presented by them in respect of the EAGGF Guarantee Section expenditure for 1981 and 1982, in so far as the Commission refused to allow as EAGGF expenditure sums spent by the Member States on intervention measures or export refunds for fish which according to the Commission had been caught in excess of the authorized quotas.
Da Rådet ikke havde været i stand til at fastsætte fiskekvoterne, havde Kommissionen nemlig i juli 1981 anmodet medlemsstaterne om at udøve deres aktivitet på en sådan måde, at overholdelsen af Kommissionens forslag sikredes.
In July 1981, the Council having failed to set catch quotas, the Commission asked the Member States nevertheless to operate in line with the proposals which it had presented.
IV-2 de udgifterne til de i sagen omhandlede restitutioner og interventioner, og at dette bl. a. skyldtes, at der ikke havde været det fornødne samarbejde mellem de pågældende medlemsstater og Kommissionen.
Council Regulation No 729/702which would justify a refusal to allow the export refunds and intervention measures at issue as EAGGF expenditure, in the absence in particular of the necessary cooperation between the Member States concerned and the Commission.
Samtidig med at Domstolen konstaterede Rådets passivitet med hensyn til kvoterne, benægtede den derfor, at Kommissionens forslag skulle have nogen form for bindende virkning.
While it accepted that the Council had failed to discharge its obligations with regard to catch quotas, therefore, the Court held that the Commission proposals could not have any binding force.
I sagerne vedrørende Tyskland og Nederlandene gav den dog medhold i, at foranstaltningerne til bevarelse af fiskeressourcerne indgår som et led i den fælles markedsordning for fiskerivarer i den i artikel 2 og 3 i Rådets forordning af 21. april 1970 ') omhandlede forstand, og at restitutioner og interventioner, der henholdsvis er ydet og gennemført i strid med sådanne foranstaltninger, ikke kan finansieres af EUGFL.
Nevertheless, in the judgments concerning Germany and the Netherlands, the Court did acknowledge that measures for the conservation of fish stocks formed part of the common organization of the fisheries market within the meaning of Articles 2 and 3 of Council Regulation No 729/70,2and that export refunds and intervention measures which infringed such measures could not be financed by the EAGGF.
Når der foreligger en bindende regel vedrørende kvoterne, har Kommissionen således ret til at afvise alle udgifter, der er en følge af » overfiskeri «.
Where there is a binding rule laying down quotas, then, the Commission is entitled to disallow expenditure incurred as a result of overfishing.
Domstolen fandt i lighed med Kommissionen, at undladelsen af at angive en bestemt hjemmel kunne sidestilles med manglende begrundelse i de pågældende forordninger, der udelukkende faldt ind under den fælles handelspolitik, jf. EØF-Traktatens artikel 113.
Regulations applying generalized tariff preferences for 1986 to textile products and certain industrial products originating in developing countries.4The Court accepted the Commission's view that the lack of any precise indication of the legal basis meant that the Council had failed to state the reasons on which the Regulations were based; the Regulations were wholly within the scope of the common commercial policy called for by Article 113 of the EEC Treaty.
En nederlandsk distributionsvirksomhed havde anlagt et erstatningssøgsmål med den begrundelse, at den ikke kunne få udførselstilladelser til at eksportere stålrør til De Forenede Stater.
For the first time, the Court considered the Regulations implementing the arrangement reached with the United States in January 1985 on steel tubes and pipes.5A Dutch dealer had brought an action for compensation on the