natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En nettostrøm af offentlige finanser på 3 - 10$ af det regionale produkt er almindelig for både forholdsvis rige og forholdsvis fattige regioner, men nogle af sidstnævnte nyder godt af en betydelig større nettotilstrømning på op til ca. 30$ af det regionale produkt.
Net flows of public finance in the range of 3 - 10 % of regional product are common for both relatively rich and relatively poor regions, but a few of the latter enjoy considerably higher net inflows, up to around 30 % of regional product.
Ud over en fortløbende omfordeling af indkomsterne på regionalt plan spiller de offentlige finanser i eksisterende økonomiske unioner en vigtig rolle i forbindelse med en udjævning af kortvarige og cykliske svingninger.
As well as redistributing income regionally on a continuing basis, public finance in existing economic unions plays a major role in cushioning short-term and cyclical fluctuations.
Eksempelvis kan fra halvdelen til totredjedele af mistede primærindkomster i en region på kort sigt som følge af et fald i "eksporten" automatisk opvejes gennem lavere indbetalinger af skatter og forsikringsbidrag til de centrale myndigheder og større arbejdsløshedsunderstøttelse og andre ydelser.
For example, onehalf to twothirds of a short-term loss of primary income in a region due to a fall in its external sales may be automatically off set through lower payments of taxes and insurance contributions to the centre, and higher receipts of unemployment and other benefits.
Da Fællesskabets budget har en så forholdsvis ringe størrelse, er en sådan mekanisme ikke i funktion i noget betydende omfang, som det er tilfældet i medlemsstaterne, og dette er en væsentlig grund til, at det under de nuværende omstændigheder ikke er muligt at gennemføre den monetære union.
If only because the Community budget is so relatively very small there is no such mechanism in operation on any significant scale as between member countries, and this ie an important reason why in present circumstances monetary union is impracticable.
Betydningen af de forskellige instrumenter, der påvirker den inter regionale omfordeling varierer.
The importance of the various instruments which effect interregional redistribution varies.
På skattesiden er den personlige indkomstskat det mest anvendte instrument i de fleste lande.
On the tax side, personal income tax is, in most countries, the predominant instrument.
I de vigtigste offentlige udgiftsprogrammer og sociale sikringsordninger er der også en tendens til en betydelig omfordelende virkning.
The main public expenditure programmes and social security systems also tend to have substantial redistributive effects.
I enhedsstater sker en stor del af den samlede omfordeling mellem regionerne automatisk på disse måder og i en vis forstand "usynligt"; høje indkomster medfører store skatteindbetalinger og lave indkomster store indtægter i form af ydelser og overførsler fra de centrale myndigheder.
In unitary states a large part of the total redistribution between regions arises automatically in these ways and is in a sense "invisible"; high incomes go with high tax payments and low incomes with high receipts of centrally provided services and transfer payments.
(Regionalpolitik i snæver betydning har forholdsvis ringe betydning).
(Regional policy narrowly defined is relatively unimportant).
I forbundsstater spiller inter—guvernementale tilskud og skattedeling en meget større rolle.
In federal countries intergovernmental grants and tax-sharing play a much more important part.
Der opnås derigennem en forholdsvis stor omfordelende virkning med forholdsvis små udgifter for de oentrale forbundsmyndigheder, fordi de interregionale nettooverførsler i mindre omfang end i enhedsstater er resultatet af forskelle mellem store ind- og ud betalinger i modsatte retninger.
These achieve relatively large redistributive results with relatively small amounts of federal expenditure, because the net inter—regional transfers are to a smaller extent than elsewhere the result of differences between large pay ments in opposite directions.
7» Ses der bort fra forsvar og udenrigsanliggender indbefattet støtte, som de centrale forbundsmyndigheder altid har ansvaret for, overlades i forbundsstaterne så meget som halvdelen til to tredjedele af de civile udgifter til myndigheder på lavere niveauer, sommetider indbefattet de fleste udgifter til uddannelse, sundhed, boliger og veje, medens sociale sikringsordninger normalt fortrinsvis overlades til forbundsmyndighederne.
7· In the federal countries, leaving aside defence and external relations including aid, which are always a federal responsibility, as much as onehalf to twothirds of civil expenditure is left in the hands of lower levels of government, sometimes including most expenditure on education, health, houses and roads, although social security is normally a predominantly federal responsibility.
På den anden side er finansieringen af udgifterne i langt højere grad et forbundsanliggende i størrelsesordenen halvdelen til fire femtedele.
On the other hand, the financing of the expenditure is much more a federal responsibility - to the extent of onehalf to four—fifths.
Forskellen afspejles i tilskuddene fra forbundsmyndighederne til myndigheder på lavere niveauer, og de mange forskellige fremgangsmåder, der anvendes — generelle tilskud, formålsbestemte tilskud, herunder "matching grants" osv. — er omhyggeligt blevet analyseret med henblik på at drage erfaringer, der kan udnyttes af Fællesskabet.
The difference is reflected in grants from federal to lower levels of government; and the variety of techniques used - general purpose grants, specific purpose grants, matching grants, etc. - has been carefully analysed with a view to drawing lessons for the Community.
Med hensyn til fordelingen af de vigtigste skatter mellem de forskellige myndigheder i føderationer findes der få generelle regler bortset fra, at told altid er et forbundsanliggende, ejendomsskat altid et lokalt— eller et delstatsanliggende og sociale sikrings- (eller forsikrings-) ordninger overlades for det meste til forbundsmyndighederne, med und tagelse af De forenede Stater.
As regards the distribution of the main taxes between levels of government in the federations, there are few general rules except that customs duties are always federal, property tax always local or state, and social security contributions (or social insurance) mostly federal, except in the United States. For personal and corporate income tax, general sales tax and excises, there is a broad range of practices.
For personlige indkomstskatter, selskabsskatter, almindelige omsætningsafgifter og forbrugsafgifter er praksis vidt forskellig.
It is possible to conceive, presumably at some distant date, a Federation in Europe in which federal public expenditure is around 20 - 25 $ of gross product as in the U.S.A. and the Federal Republic of Germany.
Et væsentligt kendetegn for en sådan føderation ville vare dette, at varetagelsen af sociale servicefunktioner stort set alle fortsat ville ligge hos de nationale myndigheder.
An essential characteristic of such a feder­ation would be that the supply of social and welfare services would nearly all remain at the national level.
En sådan ordning kunne tilvejebringe en tilstrækkelig geografisk udligning af produktivitet, levestandard og afdæmpning af midlertidige svingninger som grundlag for en monetær union.
Such an arrangement could provide sufficient geographical equalisation of productivity, living standards and cushioning of temporary fluctuations to support a monetary union.
Men der er delte meninger om, hvorvidt ordningen ville være praktisk gennem førlig.
But there are various degrees of confidence as to whether this would in practice be feasible.
Vi har i vor rapport søgt i højere grad at koncentrere os om det vi kalder "præføderal integration", hvorved forstås en periode, i hvilken det antages at Fællesskabets politiske struktur gradvis opbygges, til dels med de direkte valg til Europa-Parlamentet.
In our Report we have tended to concentrate more on what we call "pre­federal integration", a period during which it is assumed that the Community's political structure is being gradually built up, partly with the direct election of the European Parliament.
Vi kan påregne, at de offentlige udgifter på Fællesskabsplan etiger til noget i retning af 2 - 2¿# af bruttoproduktet i den pågældende periode.
We can envisage public expenditure at Community level rising to around, say, 2 ­ 2% % of gross product during this period.
Under de overvejelser, vi har gjort os, med hensyn til hvilke udgiftsfunktioner, der i højere grad kunne varetages på fællesskabsplan, har vi ud over erfaringerne fra de undersøgte otte lande samt de politiske realiteter, som vi forudsætter de vil være, taget hensyn til følgende kriterierj
In considering which expenditure functions might be carried out to a greater extent at Community level we have taken account, in addition to the experience of the eight countries studied, and political realities as we assume them to be, the following criteria.
Der vil for det første være grundlag for at inddrage Fællesskabet på områder, hvor der kan opnås "stordriftsfordele", indbefattet en stærkere forhandlingsposition over for tredjelande.
First, the case for Community involvement where this can achieve "econo­mies of scale", including greater bargaining power vis­à­vis third countries.
Dette gælder hovedsagelig forbindelserne udadtil (hvor den er en realitet i udenrigshandelen; til dels en realitet - som muligvis kan udvides - for så vidt angår bistand til udviklingslande} en mulighed med hensyn til energisamarbejde og politisk samarbejde; ,i øjeblikket ikke en mulighed, når det gælder varetagelsen af forsvarsanliggender, selv om dette ikke ude lukker et ad hoc samarbejde mellem de enkelte medlemsstater).
This applies mainly to external relations (where it is a reality in external trade; a partial reality, which might be extended, in aid to developing countries; a possibility in energy and political co­operation; not at present a possibility as regards the supply of the defence services, although this does not rule out ad hoc co­operation between individual members).
Der er også muligheder for stordriftsfordele i forbindelse med fællesskabs foranstaltninger vedrørende højtudviklet teknologi, industrinormer og tekniske normer, osv.
There are also possible economies of scale in Community action on advanced technology, industrial and technical standards, etc.
For det tredje antager vi, at de fleste medlemsstater i øjeblikket ser med uvilje på væsentlige forøgelser af de samlede offentlige udgifter målt i procent af bruttoproduktet - både på fællesskabsplan, på nationalt plan, i den enkelte delstat og på lokalt plan.
Thirdly, we assume that most member governments are reluotant at the present time to see any significant increase in total public expenditure at all levels - Community, national, state and local — as a peroentage of gross product.
Dette er ensbetydende med, at vi foruden en begrænsning af ambitionerne på fællesskabsplan må søge muligheder for overførsel af udgifter fra nationalt plan til fællesskabsplan, især på områder hvor der kan opnås stordriftsfordele; søge at opnå besparelser, hvor det er muligt, i de eksisterende fællesskabsudgifter (f.eks. på landbrugsområdet, der i øjeblikket lægger beslag på to tredjedele af Fællesskabets budget); søge de mest omkostningseffektive metoder til opnåelse af de i de foregående afsnit omtalte mål samt undgå forordninger, harmonisering, osv. på omrader, hvor det ikke er hensigtsmæssigt set i relation til de yderligere administrative omkostninger og andre omkostninger i den forbindelse.
This means that, besides curbing our ambitions for the Community, we must look for transfers of expenditure from national to Community levels, especially where economies of scale can be achieved; for savings where possible in existing Community expenditures (for example agriculture, which at present comprises two—thirds of the Community budget); for the most costeffective methods of achieving the objectives described in the previous paragraph; and avoidance of regulations, harmonisation, etc. which are not worth-while in terms of the extra bureau cratic and other costs involved.
Aldringer i Fællesskabets udgifter
Changes in the Community's expenditure
På baggrund af disse forskellige overvejelser og med henblik på at fremkalde debat hos de ansvarlige beslutningstagere vil vi foreslå følgende hovedlinjer for ændringer i Fællesskabets udgifter i den "præ-føderale integrationsfase".
In the light of these various considerations, and to provoke discussion by those responsible for action, we would suggest the following main directions in which the Community's expenditure might be changed during the "pre-federal integration" phase.
(a) Fællesskabet er allerede og vil i stigende omfang efter de fore liggende planer blive engageret i udviklingsbistand.
(a) The Community is already, and will increasingly on present plans become, involved in development aid.
Der er åbnet mulighed for overførsel af ca. 2-4 mia regningsenheder fra det nationale plan til fællesskabsplan.
There is scope for transfers from national to Community level of some 2—4 billion units of account.
Der kan derved opnås omfattende besparelser gennem nedsættelse af administrationsomkostningerne for både modtager- og giverlande og gennem en forøgelse af værdien af bistanden ved at sprede valgmulighederne for anskaffelser over et større område.
(c) We would look for savings wherever possible, for example in agriculture and, less important quantitatively, through economies of scale in, for example, advanced technology, common political representation in smaller third countries, etc.
(b) Selv om der kan ske en ændring af vilkårene, er der efter vor op fattelse på dette stadium intet, der taler for, at Fællesskabet i væsentligt omfang varetager sociale servicefunktioner, der udgør noget over halvdelen af medlemsstaternes samlede offentlige ud gifter, med undtagelse af arbejdsløshed og erhvervsuddannelse -se nedenfor under punkt (e) (ii)-(iii).
(e) It is in the area of structural, cyclical, employment and regional policies that we see the main need for substantial expenditure at Community level.
(c) Vi. vil søge besparelser, hvor det måtte være muligt, f.eks. på landbrugsområdet og — af mindre betydning i mængdemæssig henseende - gennem stordriftsfordele inden for f.eks. højtudviklet teknologi, almindelig politisk repræsentation i mindre tredjelande, osv.
(i) More Community participation than at present in regional policy aids (employment or investment incentives, public infrastructure, urban redevelopment).
(d) I andre erhvervssektorer end landbruget, hvor der er tale om fællesskabsintervention, eller hvor en sådan er sandsynlig (f.eks. stål, fiskeri, energi, visse industrigrene i tilbagegang), bør der ikke opstå tilbøjelighed til, at direkte budgettilskud bliver omfattende.
(ii) More Community participation than at present in labour market policies (including vocational training and other employment measures ).
(e) Det er på det område, der omfattes af struktur—, konjunktur-, be skæftigelses- og regionalpolitikken, vi ser det største behov for betydelige udgifter på fællesskabsplan.
(iii) A Community Unemployment Fund on the lines suggested in the Marjolin Report under which part of the contributions of individuals in work would be shown as being paid to the Community and part of the receipts of individuals out of work as coming from the Community.
Formålet med disse for anstaltninger er hovedsagelig at medvirke til en begrænsning af interregionale forskelle med hensyn til kapitaludstyr og produktivitet.
This need not necessarily involve any increase in total public expenditure or contributions in the Community as a whole.
(i) Fællesskabet bør i højere grad, end det i øjeblikket er tilfældet, deltage i regionale støtteordninger (fremme af beskæftigelse eller investeringer, offentlig infrastruktur, sanering i byområder). råder).
(iv) A limited budget equalisation scheme for extremely weak member states to bring their fiscal capacity up to, say, 65 % of the Community average and so ensure that their welfare and public service standards are not too far below those of the main body of the Community.
(ii) Fællesskabet bør i højere grad, end i det i øjeblikket er til fældet, deltage i arbejdsmarkedspolitikken (indbefattet erhvervsuddannelse og andre beskæftigelsesforanstaltninger).
(v) A system of cyclical grants to local or regional governments that would depend upon regional economic conditions.
(iii) En arbejdsløshedsfond på fællesskabsplan efter de i Marjolinrapporten foreslåede retningslinjer, i henhold til hvilken det vises, at en del af de bidrag, der betales af erhvervsaktive, indbetales til Fællesskabet, og en del af understøttelsen til arbejdsløse udbetales af Fællesskabet.
(vi) A "conjunctural convergence facility" aimed at preventing acute cyclical problems for weak member states leading to increasing economic divergences.
Dette behøver ikke nødvendigvis at medføre en forøgelse af de samlede offentlige udgifter eller bidrag i Fællesskabet som helhed.
We judge that a selection from these six possibilities, or variants of them, involving budgetary expenditure of the order of 5 - 10 billion units of account per annum on average could be regarded as beginning to be economically significant.
Bortset fra det i politisk henseende tiltalende aspekt, der ligger i at bringe den enkelte borger i direkte kontakt med Fællesskabet,
A 10 billion unit of account packet could reduce inequalities in living standards between member states by about 10 %, compared with the average of about 40 % in the countries studied, and might be judged an acceptable start.
Hvor der i ovennævnte muligheder er tale om tilskud (bortset fra den foreslåede arbejdsløshedsfond) bør der tilstræbes en så stor omkostningseffektivitet som muligt.
Where grants are involved in the above possibilities (other than the suggested Unemployment Fund) they should be made as costeffective as possible.
Dette kunne f.eks. indebære anvendelse af formålsbestemte tilskud ("matching grants") (hvor Fællesskabet til vejebringer en del af de samlede omkostninger), som kunne ydes efter varierende satser f.eks. mellem 80 og 20$ til henholdsvis fattigere og rigere delstater eller regioner, således at pengene dirigeredes derhen, hvor det største behov var til stede; nogle af tilskuddene kunne eventuelt sammenkædes med makroøkonomiske forudsætninger (om infaltion, pengepolitik, osv.) for at forøge sandsynligheden for en bedre økonomisk overensstemmelse.
This could involve, for example, the \ of specific purpose matching grants (the Community providing a share of the total cost); having variable matching ratios, e.g. between 80 % and 20 % for poorer and richer states or regions so that the money went where it was most needed; and possibly the attachment of macro—economic performance conditions (on inflation, monetary policy, etc.) to some of the grants, to increase the like lihood that they would increase economic convergence.
Tages der hensyn til besparelser, stordriftsfordele og almindelige overførsler af udgifter fra det nationale plan til fællesskabsplan samt til håbet om gunstig indflydelse på vækst og stabilitet i Fællesskabets bruttoprodukt, skulle nettoomkostningerne ved de under punkt (a) -(e) nævnte forslag ikke forøge de samlede offentlige udgifter i Fællesskabet på alle niveauer, målt som en andel af Fællesskabets produkt i faste priser, med meget mere end 1 procentpoint.
The net cost of the suggestions under (a) - (e) above, allowing for savings, economies of scale, and mere transfers of expenditure from national to Community level, as well as for the hopefully favourable effects on the growth and stability of the Community's gross product, should not increase total public expenditure in the Community at all levels as a proportion of real product by much more than a percentage point.
Tages der hensyn til over førslen af udgifter fra det nationale plan til fællesskabsplan, vil Fællesskabets budget formentlig stige fra 0,7$ til ca. 2 - 2j$.
Allowing for the transfer of expenditure from national to Community level, the Community budget might rise from 0.7 % to around 2 - 2g %.
Dette ville ikke desto mindre give anledning til finansieringsproblemer, fordi Fællesskabet med de nuværende politiske ordninger vil nå grænsen for sin nuværende finansieringskapaoitet (told, landbrugsafgifter og ikke mere end 1$ MOMS til Fællesskabet) mod slutningen af tiårsperioden, og uden at der stilles forudsætninger om udvikling af nye politiske ordninger med betydelige budgetmæssige følgevirkninger, som vi har foreslået, selv om de har et beskedent omfang·
This would, nevertheless, raise a problem of financing, because on likely present policies the Community will approach the limit of its existing financial capacity (customs duties, agricultural levies and not more than 1 % of VAT on a common base) towards the end of the decade, and without assuming any new policy developments with significant budgetary implications such as we have suggested, modest as they may be.
Gruppen har derfor overvejet, hvilke yderligere ressourcer Fællesskabet kan trække på.
The Group has therefore considered what the Community's next resources might be.
De mest sandsynlige emner er enten utilstrækkelige eller rejser alvorlige praktiske problemer.
Most possible candidates are either inadequate in size or raise serious practical difficulties.
Som ét middel til finansiering foreslår vi derfor en yderligere tranche af MOMS-indtægterne på det nuværende næsten neutrale grundlag efter justering gennem den "finansielle ordning".
We therefore suggest as one source of finance a further tranche of VAT resources on the present approximately neutral basis after adjustment by the "Financial Mechanism".
Men derudover foreslår vi også en mere progressiv ind tægtskilde.
But we also suggest in addition a more progressive revenue source.
Med baggrund i principper, der følges i Canada og Tyskland, kunne en sådan udformes som en variant, der knyttes til MOMS-ordningen med justeringer på grundlag af en formel, der bygger på en progressionsnøgle, så som den personlige indkomstskatteevne.
Drawing on principles followed in Canada and Germany this could be a variant built onto the VAT system with adjustments based on a formula using a progressivity key such as personal income tax capacity.
Vi har overvejet om Fællesskabets budget kan og bør anvendes som et instrument, der kan bidrage til stabilisering af kortvarige og cykliske svingninger i den økonomiske aktivitet.
We have considered whether the Community budget could or should be used as an instrument for helping to stabilise short-term and cyclical fluctuations in economic activity.
Vi har konkluderet, at det kun kan anvendes i meget begrænset omfang i den "præ-føderale integrations periode".
We conclude that this would be very limited in the "pre-federal integration" period.
Med et budget, der ligger i størrelsesordenen 1 - 2¿-$ af bruttoproduktet, måtte ændringen i budgetsaldoen udgøre en enorm stor procentuel andel af dette budget for at give en mærkbar makroøkonomisk virkning på aktiviteten i Fællesskabet som helhed; at gøre en sådan ordning mulig ville også i politikernes bevidsthed svække forbindelsen mellem offentlige udgifter og behovet for at betale derfor via beskatning i en årrække.
With a budget of the order of 1 $ - 2¿- $ of gross product the budget balance wculd have to swing by enormous percentage fractions of this budget to have a perceptible macroeconomic effect on activity in the Community as a whole;
Under alle omstændigheder ville nogen være af den opfattelse, at budgetunderskud og —overskud kun ville have begrænsede virkninger, medmindre de blev sammenkædet med en samordnet fællesskabs politik på det pengepolitiske område.
- 18 and to allow this would also weaken the link in the minds of politicians between public expenditure and the need to pay for it over a period of years by taxation. In any case, some would hold that budgetary deficits and surpluses would have only limited effects unless they were linked with a coordinated Community monetary policy.