natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Som følge heraf er »alle gennemførelsesforanstaltninger, som kunne have til følge, at den direkte virkning af fællesskabsforordningerne modvirkedes, og deres samtidige og ensartede anvendelse i hele Fællesskabet forhindredes,... traktatstridige«l58). Herved forstås enhver frem gangsmåde, hvorved fællesskabsnormens direkte anvendelighed bringes i fare, eller dens virkning i den interne retsorden hindres.
Thus 'all methods of implementa­tion are contrary to the Treaty which would have the effect of creating an obstacle to the direct effect of Community regulations and of jeopardizing their simultaneous and uni­form application in the whole of the Community'.I58 This includes all procedures which may adversely affect the direct applicability of a Community rule, or impede its effects in the national legal system.
Dette er selvfølgelig tilfældet, hvor en forordning skal gengives i lov eller anordning.
One obvious example is the practice of reproducing the content of a regulation in a national law or subordinate instrument.
De risici, som sådanne fremgangsmåder volder for fællesskabsrettens direkte anvendelighed, viste sig først og fremmest for Kommissionen. Det var vilkårene for indførelse af et sanktionssystem for overtrædelse af bestemmelserne i en forordning, som stod på spil.
The risks which such prac­tices represent for the direct effect of Community law first came to the Commission's attention, in a case concerning a system of penalties for infringements of a regulation.
Man havde hævdet, at lovgiver ikke kunne nøjes med en henvisning til de bestemmelser, som skulle sanktioneres. Man måtte indføje disse i straffelovgivningen ).
The argument was that the legislature could not be content with a simple reference to the provisions that were to be enforced, which had to be incorporated into the national penal legislation.
Denne fremgangsmåde ville have indebåret en underkendelse af, at forordninger har til formål at skabe en ensartet retsstilstand i medlemsstaternel60).
159 This disregarded the fact that regulations are designed to create a unified body of law in the Member States. 160
Derfor har Kommissionen med rette i sine udtalelser til den nederlandske og italienske regering '6') krævet indsættelse af følgende passus i de nationale tekster: »Selv om denne anordning med henblik på sikring af sammenhængen i og forståelse af teksten delvis gengiver visse bestemmelser i forordning nr. 543/69. står den direkte anvendelig hed af fællesskabsforordninger på nationalt plan uændret ved magt«.
The Commission, therefore, in its reasoned opinions rightly asked the Netherlands and Italian Governments161to have the following paragraph inserted in the preamble to their national legislation: 'whereas the fact that, for the sake of consistency and
1971. s. 5: ..i tilfælde al. at gennemførelse aren rorordning påhviler nationale myndigheder, má det principielt lægges til grund, at denne gennemførelse skal ske under overholdelse af de former og fremgangsmader, som er hjemlet ved national ret«.
In Bussane, cited at footnote 140 above, the Court held that the adoption of national provisions required for the application of a regulation could not have the effect of depriving it of direct applicability (ground 36). At the most, the fact that such measures are necessary is relevant in determining whether the regulation has direct effect. See J. Rideau, 'Le rôle des États membres dans l'application du droit communautaire', AFDI, 1972, pp. 864, 884­885. In Case 39/79 Norddeutsches Vieh­ und Fleischkontor [1971] ECR 49, at p.
1971. s. 331: »Nar traktatbestemmelser eller forordninger giver medlemsstaterne beføjelser eller pålægger dem forpligtelser med hensyn til fællesskabsrettens gennemfø relse, er det den enkelte stats forratningssystem. der er bestemmende for pa hvilken made, udøvelsen al disse beføjelser eller opfyldelsen al disse forpligtelser skal overdrages de hertil udpegede nationale myndigheder.«
58 the Court states: 'where national authorities are responsible for implementing a Community regulation it must be recognized that in principle this implementation takes place with due respect for the forms and the procedures of national law'.
EFT L 57 al 10.3.1971. s. 26. ",2) Udtalelse af 5.11.1971, EFTL 254 af 17.11.1971, s. 12.
Opinion of 24 February 1971 (OJ L 57, 10.3.1971, p. 26).
Såvel borgernes som de nationale domstoles stilling ville herved blive svækket163).
The practice of reproducing regulations was found to be most common in Italy.
Som følge heraf har Domstolen aldrig fraveget sin meget strenge linje over for en sådan praksis164).
162This procedure was liable to raise doubts as to the direct applicability of the provisions which were thus reproduced.
Selv om det drejer sig om en direkte anvendelig norm, kan de statslige instanser således ikke undslå sig for »at vedtage enhver bestemmelse til fremme af den fulde gennemførelse af fællesskabsretten«16: > ).
The Court has been consistent in its severe condemnation of such practices.164The Court also sees that Member States take the measures required to ensure that Commu­ nity law actually does have full effect.
Særligt påhviler det dem at bringe deres retssystemer i overensstemmelse med fællesskabsreglen uden herved at skade den umiddelbare anvendelighed, som er en følge af den direkte virkning. Domstolen slår sig ikke til tåls med en hvilken som helst national foranstaltning.
Even where the provision of Community law is directly applicable, this does not relieve the State authorities of the obligation to take whatever measures are required to see that Community law is fully effective.165In par­ticular, they must adjust their national law in compliance with the Community rule, even though a conflicting national rule automatically ceases to have effect as a result of the principle of direct effect.
Den sætter som betingelse, at denne ikke må kunne efterlade nogen form for tvivl med hensyn til fællesskabsrettens effektivitet.
The measure which is taken must leave no room for any doubt as to the effectiveness of Community law.
Dommen af 4. april 1974 i sagen om »lov om arbejde til søs«166) er et første og bemærkelsesværdigt eksempel.
Its judgment of 4 April 1974 regarding the French Code Maritime166 was the first and highly eloquent example of this.
Ikke desto mindre er der grund til udtrykkeligt at bemærke, at Fællesskabet ikke endte med at kræve, at loven om arbejde til søs skulle ændres, fordi dette stødte på modstand i Nationalforsamlingen.
In the end, the Community did not demand that the Code du Travail Maritime be amended, as there was considerable resistance in the French Parliament.
Kommissionen fandt det tilstrækkeligt, at den franske regering fastsatte og i JORF offentliggjorde to instrukser, hvori der erindredes om den direkte anvendelighed af princippet om personers frie bevægelighed og en angivelse af, at der med dette princip var sket en ændring af loven til fordel for borgerne i Fællesskaberne.
The Commis­sion was satisfied with two French Government instructions published in the Journal Officiel de la République Française repeating that the principle of the free movement of persons was directly applicable and stating that as a result there was a derogation from the Code in favour of Community nationals.
På samme måde har Domstolen, når talen er om direktiver, ikke blot gentagne gange understreget, at staterne har pligt til rettidigt at træffe de foranstaltninger, som kræves til deres gennemførelse, men også påtaget sig at undersøge, hvorvidt disse var egnede, og derved vist grænserne for de nationale myndigheders autonomi.
Likewise, in connection with directives, the Court has not only repeatedly empha­sized that Member States must take in good time the measures required for their imple­mentation, but has also gone on to examine whether the measures taken were in fact appropriate, thus demonstrating the limits of the autonomy of the national authorities.
En praksis eller blot en simpel stiltiende forfatningsmæssig anerkendelse kan ikke tilfredsstille de krav til klarhed og retssikkerhed, som er opstillet af Domstolen.
A rule of practice or mere administrative tolerance does not meet its requirements as to legal certainty and security, and it refuses to accept them as 'a proper fulfilment of the obligation imposed by Article 189 on Member States to which the directives arc addressed ...
Den nægter således at anse disse »for at udgøre en gyldig opfyldelse af den forpligtelse, som i henhold til... artikel 189 påhviler de medlemsstater, direktiverne er rettet til«. For at være gyldige »skulle disse foranstaltninger i det foreliggende tilfælde bestå i bestemmelser med samme gyldighed som dem der anvendes i den nationale retsorden til at gennemføre de krav, der betegnes som obligatoriske« i præamblen til de to rammedirektiver«l67).
These measures must consist in this case in provisions equivalent to those
Fællesskabsrettens virkninger i de nationale retsordener
The effects of Community law in the national legal systems
Der er almindelig enighed om. at den grundlæggende sondring i spørgsmålet om virkningerne af fællesskabsretten i staternes interne retsordener drages mellem de fællesskabsbestemmelser, som har indirekte virkning, og dem. som har direkte virk- u'*) Gentagelse i nationale bestemmelser al indholdet af forordningsbestemmelser sável som palæggelse af pligt til at folge en autentisk fortolkning fra nationale myndigheders side medfører alvorlige ulemper, særligt hvad angår proceduren for oversendelse af præjudicielle spørgsmål efter EØFT artikel 177.
It is generally agreed that the fundamental distinction which must be made as regards the question of the effects of Community law within the internal legal systems of the Member States is between Community provisions having indirect effect and those having direct effect.168 Direct effect is a crucial concept, but it is singularly complex.
"'4) Praksis fulgt fra dommen i Bollmann-sagen. sag 40/69, se note 40. s. 69. til foreløbig Zerbone-dommcn.
It is at the very heart of the relation between Community law and the national legal systems.
Herudover er det et produkt af en retspraksis, som har været i stadig udvikling.
Hence the broad range of terminological distinction which may be found in the literature.
Man taler således, uden at disse udtryk nødvendigvis er synonyme, om «umiddelbar virkning«, »direkte virkning« og »direkte anvendelighed«, og bruger desuden andre udtryk, som er så talrige, at det ville være håbløst at foretage en udtømmende opregning ).
The expressions are not necessarily synonymous, but those which are used include 'im­mediate effect', 'direct effect' and 'direct applicability', and there are so many others that it would not be possible to conduct an exhaustive study of them.
Domstolens eget ordvalg er heller ikke i sig selv helt fastlagt, og dette i et sådant omfang, at man får det indtryk, at den kun tillægger en normalisering af sprogbrugen en meget relativ interesse.
169Even the vocabulary used by the Court of Justice itself is not entirely settled, and we sometimes have the impression that it attaches only secondary importance to standardization of usage. To take one example, the French version of the van Gend en Loos judgmentl7° declares that the prohibition in Article 12 of the EEC Treaty se prête parfaitement, par sa nature même, à produire des effets directs dans les relations juridiques entre les États membres et leurs justiciables, but further on we read that Article 12 doit être interprété en ce sens qu'il produit des effets immédiats et engendre des droits individuels que les juri­dictions internes doivent sauvegarder ....
Ofte undgår Domstolen endda at ty til nogen bestemt benævnelse for at kunne statuere, at den betragtede norm er egnet til at kunne påberåbes af borgerne for de nationale domstolel72).
171Very often the Court refrains from concep­tualizing; it simply declares that the relevant rule can be relied upon by individuals in national courts. 172
Domstolens indifferente holdning til terminologien, som også visse forfattere indtager,73), deles ikke af alle.
The Court's lack of interest in terminological matters, which is shared by a number of writers, 173is not universal.
Ifølge en betydelig fraktion inden for den juridiske litteratur, hvortil Kommissionen støtter sig, bør »umiddelbar anvendelighed« og »direkte virkning« ikke sammenblandes.
Many writers, like the Commission, consider that direct applicability and direct effect should not be confused.
Førstnævnte udtrykker efter artikel 189 en teknik til inkorporering af fællesskabsretten i den nationale retsorden, som gælder i EF­medlemsstaterne.
When Article 189 speaks of a 'directly applicable' provision it is referring to a technique for the incorporation of Community law into the legal system applying in the Member States of the Community.
En norm anses for umiddelbart anvendelig, hvis og fordi den ikke behøver nogen form for optagelse i eller a fortiori nogen form for transformation til national ret ).
A rule is directly applicable if—and because—there is no need for any reception measure
174 s. 155 f., særligt s. 164­167. ) Se ovf.
Case 26/62 van Gend en Loos [1963] ECR 1, cited at footnote 4 above.
Selv om denne sondring er klar nok. må der foretages en vigtig korrektion i den.
While the distinction is clear, there is a substantial qualification which must never­theless be added.
Ved i for udpræget grad at ville udskille umiddelbar anvendelighed fra direkte virkning, risikerer man at efterlade det indtryk, at der ikke er nogen forbindelse mellem de to begreber.
Excessive attempts to separate direct applicability from direct effect could give the impression that the two concepts are quite unrelated.
En opmærksom læsning af Domstolens afgørelser fører dog til en overbevisning om det modsatte.
And yet careful reading of the judgments of the Court of Justice provides abundant evidence to the contrary.
Man konstaterer særligt, hvorledes Domstolen i sine bestræbelser på at bevare fællesskabsrettens egnethed til at fremkalde direkte virkning i fuldt omfang føres til at fastsætte betingelserne for dens optagelse i de nationale retsordener, som gælder i medlemsstaterne17°).
In particular it can be seen how the Court, desirous of preserving the ability of Community law to produce its full direct effect, has sought to determine how it should be inserted into the legal orders of the Member States.176
Rent skematisk kan det hævdes, at de almengyldige bestemmelser i fællesskabsret ten efter deres interne retsvirkninger kan indordnes i to primære kategorier.
Briefly, it can be stated that the binding rules of Community law can be classified into two main categories according to their internal effects.
Til den første hører regler, der afføder direkte virkning. Den anden udgøres af normer, som har indirekte virkning i den forstand, at de. selvom de er bindende for staterne, ikke i sig selv kan udfolde deres virkninger i den interne retsorden.
The first category consists of rules which have direct effect, and the second of rules which have indirect effect in the sense that, while they are binding on the States themselves, they cannot take effect of themselves in the internal legal system.
Det drejer sig sandt at sige her kun om en første tilnærmelse, der nødvendigvis må være af foreløbig karakler.
In reality this is only an initial approximation, and necessarily provisional.
Det er kun ved yderligere uddybelse af de virkninger, som er knyttet til den direkte virkning, at det vil være muligt at forstå dette begreb fuldt ud.
Only detailed subsequent study of the implications of direct effect will make it possible to come to a full understanding of the concept.
Selv om betoningen særligt lægges på skabelsen af rettigheder og pligter for borgerne, en karakteristik, som bestemt er væsentlig, viser udviklingen i retspraksis, at dette ikke er den eneste funktion, som den direkte virkning har.
While so far the accent has tended to be placed on the creation of rights or of obligations in respect of individuals, which is without doubt an essential aspect of the matter, a study of the cases shows that this is not the only function of direct effect.
De terminologiske forskelligheder, som der er gjort opmærksom på ovenfor, bærer vidnesbyrd herom.
The variations in the terms used considered above are evidence of this.
De udtrykker ud over de sproglige særegenheder en forskelligartethed og en graduering af fællesskabsnormernes direkte virkning.
Apart from being a purely linguistic phenomenon they are evidence of the diversity and gradation of the direct effect of Community rules.
Samtidig synes den del af fællesskabsretten, der har indirekte virkning, og som i alt væsentligt var blevet sidestillet med folkeretlige regler og som følge deraf i vidt omfang overset, påny at tildrage sig interesse.
At the same time. Community law having indirect effect, which has largely been assimilated to international law and there­fore somewhat neglected, appears to be attracting renewed attention.
Disse to sideløbende udviklinger synes at føre til en vis relativ opfattelse af det modsætningsforhold, som eksisterer mellem de to kategorier af fællesskabsnormer. ja endda til at gøre denne sondring overflødig.I77).
These two parallel trends could produce a degree of relativization of the distinction between the two cate­gories of Community rule, and possibly even supersede it altogether.177
Denne udvikling, hvortil jeg gerne vil vende tilbage, er forbundet med en stadig større forfinelse af kriterierne for den direkte virkning (A).
This trend, to which we shall return, is tied up with a gradual process of refining the criteria of direct effect (A).
Domstolen har således på enestående måde udstrakt området for den direkte anvendelige fællesskabsret samtidig med. at den har differentieret og styrket dens virkninger i den interne retsorden (B).
The Court of Justice has substantially enlarged the scope of directly applicable Community law at the same time as it has diversified and strength­ened its effects within the internal legal system (B).
Man kan forestille sig. at denne dobbelte bevægelse kun har været mulig i kraft af det grundlag, som man tilskriver fællesskabsrettens direkte virkning (C).
It may be thought that this twofold movement has been possible only because of the basis taken for the direct effect of Community law (A).
På samme måde som man har kunnet hævde, at »fællesskabsretten i sig selv rummer et »eksistentielt« krav om forrang«17K). fremgår den direkte virkning dog ligeledes af Fællesskabernes beskaffenhed.
It has been said178that Community law in itself contains an existential requirement of supremacy, and that the direct effect of Community law flows from the very nature of
Som Domstolen straks bemærker i dommen i sagen van Gend en Loos179), er det fællesmarkedsbegrebet og de konsekvenser, som
Two Distinct and Different Conceptions in Community Law; Schermers, op. cit. at footnote 129 above, pp. 75 and 87; A. Dashwood, The Principle of Direct Effect in European Community Law, cited at footnote 129 above, p. 243.
dette materielretligt medfører, som danner grundlaget for fællesskabsrettens direkte virkning.
the Communities. As the Court stated in van Gend en Loos, 179it is the very concept of the common market and its substantive consequences which provide the basis for the direct effect of Community law.
Ved at give EØF-traktaten det mål at gennemføre et fællesmarked, har staterne nødvendigvis indrømmet, at denne aftale udgør mere end en aftale, som blot skaber gensidige forpligtelser mellem dem.
In the EEC Treaty the Member States set out their objective of attaining a common market, and they necessarily acknowledged that this Treaty would be more than a mere agreement to be bound by reciprocal obligations.
Den indre logik i begrebet fællesmarked gør disse regler egnede til at henvende sig direkte til borgerne.
The inherent logic of a common market means that its rules must be addressed directly to individual citizens.
En række samstemmende betragtninger støtter denne overbevisning hos Domstolen.
The Court has a series of mutually compatible reasons to support its convictions.
Dette gælder præamblen til traktaten, som »omtaler ikke blot regeringerne men også befolkningerne« såvel som oprettelsen af institutionerne, der knytter borgerne i staten til Fællesskabets funktion »gennem Europa-Parlamentet og Det økonomiske og sociale Udvalg«, samt endelig det samarbejde som gennem traktaten er indledt mellem Domstolen og de nationale domstole med henblik på fortolkningen af fællesskabsretten, et samarbejde, som ikke har mening, medmindre de nationale domsmyndigheder kan blive foranlediget til at anvende fællesskabsregler, som borgerne kan gøre gældende for dem, på afgørelsen af retstvister.
The preamble to the Treaty 'refers not only to governments but to peoples', and in the institutional structure the citizens of the Community countries are 'called upon to cooperate in the functioning of this Community through the intermediary of the European Parliament and the Economic and Social Committee'. Likewise, the Treaty establishes a kind of cooperation between the Court of Justice and national courts in the interpretation of Community law, which is meaningful only if the national courts can have regard to a body of Community law which litigants are entitled to plead.
Således udtrykker den direkte virkning i vidt omfang Fællesskabets rets ordens særlige karakter.
Hence direct effect is a concept reflecting very sharply the specific nature of the Community legal order.
Heraf følger, at dette begreb i sit væsen er fællesskabs retligt.
The concept is hence an essentially Community one.
Enhed i Fællesskabernes retsorden er et krav, der ligger i dens beskaffenhed.
The unity of Community law is an essential demand inherent in its very nature.
Enhedstanken forer til at give den ensartede fortolkning af juridiske begreber fortrin under bevarelse af deres fællesskabsretlige rækkevidde1H").
Legal concepts must be interpreted uniformly so that their Community-wide scope is preserved.18°
Domstolen giver således udtryk for. at den klart foretrækker »fællesskabsudlægningen« for enhver anden fortolkningsmetode.
Thus the Court shows a very clear preference in favour of the 'Community meaning' rather than any other interpretation technique.
Domstolen har ofte fastslået disse principper: »de af fællesskabsretten anvendte retlige begreber skal fortolkes og anvendes ensartet i hele Fællesskabet, medmindre der... er henvist til national ret«1K1). Af princippet om Fællesskabets enhed udleder Domstolen nødvendigheden af at opstille en fællesskabs retlig definition af den direkte virkning.
It has regularly reaffirmed this principle : 'terms used in Community law must be uniformly interpreted and implemented through out the Community, except when an express or implied reference is made to national law'.181From the principle of the unity of Community law it deduces the need for a Community definition of direct effect.
Dette begreb må ikke henføres til folkeret ten; det må ej heller knyttes til national ret.
The concept cannot relate to international law, nor can it relate to national law.
I så fald vil det på en og samme tid miste sin særlige karakter og sit enhedspræg.
Otherwise it would lose both its specific nature and its unity.
Der er her tale om et særligt udslag af fællesskabsrettens selvstændige karakter.
Here we have a specific illustration of the autonomy of Community law.
I dommen i sagen van Gend en Loos182) understregede Domstolen således, at uafhængigt af medlemsstaternes lovgivning på lægger fællesskabsretten ikke blot private forpligtelser, men den skal også give dem rettigheder, som bliver en del af deres juridiske formue«.
In van Gend en Loos 182the Court stressed that 'independently of legislation of Member States, Community law therefore not only imposes obligations on individuals but is also intended to confer upon them rights which become part of their legal heritage'.
Domstolen nægtede herved at følge den nederlandske regering, som fremførte, at fællesskabsrettens direkte anvendelighed afhang af nationale, forfatningsretlige regler.
In so holding it was dismissing the argument of the Netherlands Government that the direct applicability of Community law depended on national constitutional rules.