natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bortset fra Luxembourg, hvor en ugunstigudvikling i stålsektoren har påvirket produktionen, faldt de reale lønomkostninger i alle disse lande betydeligt målt ved de reale enhedslønomkostninger — selv om lønsummen pr. lønmodtager i Forbundsrepublikken Tyskland, Danmark,
Apart from Luxembourg, where adverse developments in the steel sector have influenced output, these countries all record a substantial decline in real wage costs as measured by the real product wage—although in the Federal Republic of Germany, Denmark, the Netherlands and the United Kingdom (largely due to a favourable productivity develop ment) per capita compensation of employees actually rises faster than consumer prices and even substantially so (2,0 points) in the UK.
1961­1973 (gennemsnit)
1961-73 (average)
1974­1979 (gennemsnit)
1974-79 (average)
Lønsum pr. lønmodtager
Per capita compensation of employees
Reale enhedslonomkostninger 4
Real product wage 4
Lønsurr. pr. lønmodtager deflatcrct med forbrugcrprisdcflator.
Per capita compensation of employees deflated by the consumer price deflator.
4) Reallønsum pr. lønmodtager pr. output­enhed (dcflator­BNP­prisdcflator). Kilde: Eurostat og Kommissionens tjenestegrene
4Real compensation of employees per unit of output (deflator - GDP price deflator).
Normaliseret lønkvote ')
Normalized labour income ratio '
1961­1973 (gennemsnit)
1961­73 (average)
1974­1979 (gennemsnit)
1974­79 (average)
Det skal erkendes, at statistiske data vedrørende rentabilite­ten er ret usikre.
capital against which to measure the rate of return.
Profitten kan således i overensstemmelse med begreberne i nationalregnskabsstatistikken defineres som brutto­ eller nettodriftsoverskuddet før renter og selskabsskatter (en virksomhedsøkonomisk definition af overskudsbegrebet).
Thus profits may be measured as the gross or net operation surplus (entity concept of profits) according to the national accounts concept which is calculated before deduction of interest payments and company taxes.
Efter fradrag af nettorentebetalinger og skatter når man frem til et udtryk for overskuddet i forhold til egenkapitalen, altså et mål for aflønningen af egenkapitalen.
After deduction of net interest payments and taxes, one obtains the so­called equity concept of profits which is a measure of the remuneration of the equity capital.
To lande, nemlig Danmark og Forbundsrepublikken Tyskland, har gennem løntilbageholdenhed i de senere år nedbragt deres lønkvote til et tal, der er betydeligt lavere end gennemsnittet for 1960'erne.
Two countries, Denmark and the Federal Republic of Germany have, through wage restraint in recent years, brought their labour income ratio considerably below the average of the 1960s.
Navnlig Danmark, hvor lønkvoten i 1980 var nået op på 79,4, eller mere end 3 points over gennemsnittet for perioden 1961­1973, mindskede de følgende tre år de reale enhedslønomkostninger med henholdsvis 3,1,3,0 og 2,7 points og ventes efter et yderligere fald i 1984 at nå ned på en lønkvote på 71,1, hvilket er 5 points lavere end gennemsnittet for perioden 1961­1973.1 Forbundsrepublikken har udviklingen stort set været den samme, omend knap så udtalt.
Denmark, in particular, where this ratio by 1980 had reached 79,4—or more than 3 points above the 1961­73 average—reduced the real product wage by 3,1, 3,0 and 2,7 points respectively the three following years, and is expected—after a further reduction in 1984—to record a labour income ratio of 71,1—5 points below the 1961­73 average. In the Federal Republic of Germany, the develop­ment has been very similar, albeit less pronounced.
Det er således sandsynligt, at den tyske lønkvote i 1984 når ned under 70 %, som er det laveste, der er registreret siden 1960.
Nevertheless, by 1984 the German labour income ratio may be reduced to below 70%, the lowest level recorded there since 1960.
I makroøkonomisk sammenhæng udtrykkes profitraten oftest som brutto­ eller nettodriftsoverskuddet set i forhold til den samlede anlægskapital ansat til anskaffelses­ eller genanskaffelsespris. Denne indikator for rentabiliteten er i ganske god overensstemmelse med de i det foregående anvendte makroøkonomiske indikatorer for indkomstforde­lingen (de reale enhedslønomkostninger eller lønkvoten), men de giver sjældent et nøjagtigt mål for den relative lønsomhed af risikovillige kapitalinvesteringer i modsætning til f. eks. investeringer i statspapirer.
The most commonly used macroeconomic profit ratio, measures the gross or net operating surplus against the stock of fixed capital estimated, either at historical cost or at replacement (current) cost.This profitability indicator is broadly consistent with the macroeconomic income distri­bution indicators utilized above (real product wage or labour income ratio), but will rarely give an appropriate measure of the relative profitability of investment in risk capital as opposed to investment in, say, government bonds.
Den faldende rentabilitet i virksomhedssektoren i de EF­lande, for hvilke der foreligger oplysninger, fremgår af tabel 3.7, der indeholder skøn udarbejdet af Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung.
In fact, as indicated in the box to Chapter 4 (real wages and employment) an excessive real wage level will not necessarily show up in a change in the income distribution, but may be reflected in a fall in employment, a rise in the capital intensity, and a decline in the profitability of invested capital—which is in fact what seems to have happened in the Community over the last 15 years.
Rentabiliteten, målt som nettoafkastet af det faste kapitalapparat til genanskaffelses­prisen, var i Fællesskabet i 80'erne mindre end halvdelen af gennemsnittet for perioden 1960­1973.
Admittedly, statistical data on profitability are particularly uncertain.
Forringelsen af rentabiliteten var særlig markant i Frankrig, Italien, Belgien og Det forenede Kongerige, medens udviklingstendensen var
There are important methodological problems involved in the evaluation, both of profits, and of the value of
Selv om lønkvoten for Fællesskabet som helhed nu nærmer sig samme niveau som før det første olieprischok, er der god grund til at formode, at en betydelig reallønstilpasning er påkrævet for at løse beskæftigelsesproblemet at øge den lave investeringstilbøjelighed.
The decline in profitability in the enterprise sector in European countries for which comparable data are available is shown in Table 3.7 which reproduces estimates prepared by the Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung.
Nettoafkast af fast kapital (virksomheder ekskl. bygge­og anlægssektor) ')
Net rate of return on fixed capital (enterprises excluding construction) '
Nettodriftsoverskud i % af kapitalapparatct, beregnet på grundlag af gcnanskaffelses­priser.
!Net operating surplus as % of the capital stock calculated at replacement cost. Source: Estimates of the Deutsches Institut für Wirtschaftsforschung.
mindre udtalt i Forbundsrepublikken Tyskland og Neder­landene. De pågældende data giver måske anledning til en vis skævhed i vurderingen af forrentningsprocenterne som følge af de statistiske vanskeligheder, der er forbundet med at måle profit og kapitalapparat i en periode med hurtige teknologi­ske forandringer og en udtalt lavkonjunktur.
The level of profitability, on the basis of the figures in Table 3.7, was lowest in the United Kingdom in 1981 followed by Italy and Belgium, while it was highest in the Federal Republic of Germany and the Netherlands followed by France.
Det skal i den forbindelse bemærkes, at der i nationalregnskabstallene, som ligger til grund for de fleste beregninger af rentabiliteten, ikke tages hensyn til fremskyndet afskrivning af forældede kapitalanlæg.
However, the factors cited above make the comparison of levels between countries hazardous and, in addition, sectoral classifications can introduce distortions in the comparison (e.g. inclusion of oil sector in the United Kingdom).
Dette medfører en alt for lav ansættelse af rentabiliteten, da det faktisk benyttede eller potentielle kapitalapparat er mindre end den bogførte (selv om der delvis kompenseres herfor gennem større forbrug af kapitalanlæg end registreret).
biased in this data due to the statistical difficulties in measuring profits and capital in a time of rapidly-changing technologies and deep recession.
En anden faktor, der på kort sigt presser den registrerede profit ned (gennem fratrædelses­godtgørelse, som i nationalregnskabet trækkes fra profitten), er lukning af uøkonomiske dele af virksomhederne, idet beslutninger herom træffes på grundlag af behovet for at øge virksomhedens samlede profitmuligheder på længere sigt.
It should, in particular, be noted that the national accounts estimates, on which most measures of profitability are based, make no allowance for accelerated depreciation of obsolete capital.
Endelig skal det ved en analyse af disse tal tages i betragtning, at tallene er angivet før skat ; tages der hensyn til skatten, vil tallene formentlig ikke udvise et så stejlt fald.
This results in a substantial downward bias in the measured rate of return, since the capital stock actually in use or potential use is lower than recorded (although this is partially compensated for by
På trods af de nævnte faktorers indvirkning på talmaterialet og dermed på den registrerede rentabilitet har der utvivlsomt i slutningen af 1970'erne og i begyndelsen af 1980'erne været tale om et betydeligt rentabilitetsproblem i Fællesskabet.
Despite the factors mentioned above, which exert a downward bias on recorded figures of rates of return, a substantial profitability problem has undoubtedly been present in the late 1970s and early 1980s in the Community.
De data, der er omhandlet tidligere i dette kapitel, om udviklingen i lønkvoten gennem de seneste år samt oplysningerne i kapitlet om betalingsbalancen vedrørende Fællesskabets konkurrenceevne i forhold til de vigtigste handelspartnere peger i retning af, at presset på virksomhe­derne er aftagende.
The evidence cited earlier in this chapter on the behaviour of the labour/income ratio in more recent years and in the balance-of-payments chapter on the competitiveness of the Community vis-à-vis its principal trading partners, would suggest that some easing of the pressure on enterprises is under way.
Der er ikke fundet nogen signifikant strukturel ændring i relationen i den betragtede periode, men i det franske og belgiske tilfælde er der tale om en ikkc-lineær »tradeoff«, idet der ikke er meget, der tyder på, at reallønsstigningerne, på grundlag af tallene for denne periode, vil være negative på noget som helst arbejdsløshedsniveau.
No significant structural shift has been found in the relationship covered over time but what does emerge in the French and Belgian case is the non-linear nature of the tradeoff with little evidence that, on the basis of the figures for this period, real wage increases will be negative at any level of unemployment.
For de fleste andre lande er der et mindre klart billede, men der ser ud til at være et omvendt forhold mellem reallønsstigninger og arbejdsløshedsniveau.
For most other countries the evidence is less clear but there does appear to be a inverse relationship between real wage increases and the level of unemployment.
Forskellige indkomstpolitiske episoder fremgår klart af dataene.
Individual incomes policy episodes show up quite clearly in the data.
Man konstaterer således en afdæmpning af indkomststigningerne i 1976/1977 i Det forenede Kongerige (Healey/TUC 5 %) og i Nederlandene i samme periode (6 måneders lønstop), men de efterfølgende »lønindhentningsfaser« har haft tendens til at udligne disse perioder med lønopbremsning.
They had moderated wage increases substantially in 1976/77 in the United Kingdom (Healey/TUC 5%) and the Netherlands in the same period (6 months wage freeze), but subsequent 'catch up' phases have tended to compensate for these periods of restraint.
Den generelle konklusion, der kan drages på grundlag af ovennævnte omtale af udviklingen i de enkelte lande, er, at den nuværende ringe efterspørgsel (målt ved arbejdsløsheden) har en depressiv virkning på lønstigninger.
The overall conclusion to be drawn from country developments shown above must be that current levels of deficient demand (as measured by unemployment) have a depressing effect on wage increases.
Det er imidlertid også klart, at den forventede inflation også spiller en væsentlig rolle, idet lønmodtagerne bestræber sig for at opretholde den forventede realværdi af deres indkomster.
However it is also clear that anticipated inflation also plays a significant role, with wage-earners endeavouring to maintain the real expected value.of their incomes.
Der er ikke belæg for at tro, at der er sket nogen væsentlig ændring i relationen i den pågældende periode, og selv om indkomstpolitikken har haft en væsentlig virkning på lønfastsættelsen, er det fortsat et problem at hindre, at der efter ophævelsen af den indkomstpolitiske kontrol sker lønstigninger på grund af de efterfølgende lønindhentningsbestræbelser.
Little evidence exists for any significant change in the relationship over the period shown and, while incomes policies have had substantial effects on wage settlements, avoiding catch-up wage increase after the removal of controls, remains a problem.
Der findes en righoldig litteratur om løndannelsen.
The literature on the determination of wages is extensive.
Der har været udfoldet omfattende empiriske og teoretiske bestræbelser for at belyse relationen mellem arbejdsløshed og pengelønsinflation siden A.W. Phillips' artikel for 25 år siden [1] og siden Lipsyes uddybende arbejder [2] to år senere med anvendelse af klassiske statistiske teknikker. Modellen gav en god forklaring på pengelønsudviklingen på såvel kort som lang sigt frem til slutningen af 60'erne, men derefter mistede modellen sin udsagnskraft i takt med den voksende arbejdsløshed og inflation.
Much empirical and theoretical work has been done on the interrelation between unemployment and money wage inflation since A.W. Phillip's paper 25 years ago [1] and its extension by Lipsey [2] two years later using standard statistical techniques; This explanation gave reasonable predictions of the behaviour of money wages both in the short and long run-up to the late 1960s but thereafter its predictive power failed with rising unemployment and inflation.
På dette tidspunkt begyndte man mere at interessere sig for den naturlige arbejdsløshedsprocent, der er baseret på Friedman's [3] og Phelps [4] arbejder, og understregningen af prisforventningernes rolle i lønfastsættelsesprocessen.
About this time concentration shifted to the natural rate of unemployment, based on the work of Friedman [3] and Phelps [4] and the role of price expectations in the wage setting process was emphasized.
Dette førte til, at man indbyggede forventninger i Phillips-kurven, hvilket — kombineret med rationelle forventninger som hos Lucas [5] — indebar, at den langsigtede Phillips-kurve var vertikal, og gjorde påstanden om en kortsigtet »tradeoff« usikker, da hældningen under visse omstændgheder kunne være positiv.
This led to the concept of the expectations augmented Phillips curve which, when later combined with rational expectations as in Lucas [5], implied that the longrun Phillips curve was vertical and even questioned the proposition of a short-run tradeoff, as the slope could, under certain circumstances, be positive.
De seneste erfaringer med stigende arbejdsløshed og faldende løninflation tenderer mod at rehabilitere Phillips-kurven, selv om der nu også opereres med forventninger.
Recent experience of rising unemployment and falling wage inflation has tended to rehabilitate the Phillips curve, although now with an expectations content.
Analysen har generelt været koncentreret om beskæftigelsesvirkningerne af ændringer i reallønnen ; en negativ sammenhæng blev fundet af Grubb, Layard og Symons [6], Bruno [7] og Sachs [8], medens Geary og Kennan [9] ikke fandt nogen sammenhæng2).
Analysis has generally concentrated on the employment effects of changes in real wages with negative relationships being found by Grubb, Layard and Symons [6], Bruno [7] and Sachs [8], while Geary and Kennan [9] find no link.
I andre analyser af lønadfærden er der blevet lagt vægt på omkostningspres med fokusering på de forskellige lønmodtagergruppers konkurrerende lønkrav samt reallønsstivhed, idet det hævdes, at inflationen i 70'erne opstod som følge af indkomstkapløb.
2 Other analysis of wage behaviour has emphasized cost pressures, highlighting competing wage claims by different groups of labour, real wage resistance and maintaining that the inflation of the 1970s has emerged from a struggle over the distribution of income.
Artis' og Ormerod's [10] seneste økonometriske arbejder — hvor der tages udgangspunkt i reallønnen, der, som de fremhæver, også kan 'benyttes i en Phillips-kurvetradition, såfremt medregning af en »lagged« reallønsfaktor betragtes som en alternativ måde til måling af overskudsefterspørgslen efter arbejdskraft — tyder på, at der bortset fra Forbundsrepublikken Tyskland ikke er nogen langsigtigt »tradeoff«, da der i lønkravene generelt fuldstændig tages hensyn til den forventede inflation.
Recent econometric work by Artis and Ormerod [10] using the real wage approach, which as they point out, can also be considered in the Phillips curve tradition if the inclusion of a lagged real wage term is considered as an alternative way of measuring the excess demand for labour, suggests that, except for the Federal Republic of Germany, there is no longrun tradeoff, as wage claims generally take expected inflation completely into account.
Henvisninger
Bibliography
Resultaterne, der udtrykker den forventede realløn som funktion af arbejdsløsheden, er blandede.
Economica, February 1960.
) Jf. også den indrammede artikel om realløn og beskæftigelse i
On this aspect see also box on real wages and employment in Chapter 4.
DIAGRAM 3.4: Forventet reallønsstigning og efterspørgselspres ')
Major developments in prices and incomes policy
Symboler: U = Arbejdsløshedsprocent, sæsonkorr.
Belgium round indicate increasing flexibility in the labour market.
w = Ændring i timelønnen i fremstillingsvirksomhed. pe= Forventet prisstigning, 12 måneder frem, forsinket 2 kvartaler.
For the second year running, the public sector is getting a lower wage increase than the private sector.
') Tre observationer pr. år, på tidspunkterne for forbrugerundersøgelserne. Første periode anført.
In addition, the Federal Government has announced that there will be no further increase in pay until April 1985 in order to give a lead in lowering labour cost pressures.
De vigtigste pris- og indkomstpolitiske foranstaltninger
The indexation system introduced to apply from 1 January 1982 continued into 1983.
Belgien overenskomster for den private sektor blev fastlagt i foråret, medens forhandlingerne i den offentlige sektor fortsatte til midten af året.
The base on which indexation applies in the public sector remains unchanged, i.e. complete indexation for wages up to DR 35 000 per month, one half for the portion between 35 000 and DR 55 000 and one quarter for that between 55 000 and 80 000.
De årlige forhøjelser svinger fra 2,6-3,2 % og gælder for en periode på mellem 12 og 18 måneder.
However, the payment of increases has been delayed.
Størrelsen af lønforhøjelserne og overenskomstperiodens længde peger i retning af større fleksibilitet på arbejdsmarkedet.
Thus only half the amount due to be paid in January, as a result of the rise in prices in the period September to December 1982, was paid then, the remainder being paid at the beginning of May.
For andet år i træk får den offentlige sektor mindre lønforhøjelser end den private sektor.
The amount corresponding to the increase in prices between January and August 1983 was paid on 1 September.
På den anden side skal den generelle overenskomst om arbejdsvilkårene (Rahmentarifvertrag) i den private sektor fornyes i det kommende år.
These arrangements which concern public servants have formed a headline for settlements in the private sector.
De regeringsforanstaltninger, der blev vedtaget i februar 1982, og hvorved pristalsreguleringen af lønningerne ændredes, var fortsat gældende i 1983. Ved disse foranstaltninger suspenderedes den proportionale pristalsreguleringsordning midlertidigt og erstattedes af en ordning, ifølge hvilken lønningerne forhøjes med et fast beløb, hver gang pristallet passerer bestemte tærskelværdier.
Government measures modifying indexation of wages and salaries, adopted in February 1982, remained in force in 1983.
Den samlede virkning af denne ordning var en begrænsning af pristalsreguleringen til kun at omfatte gældende mindsteløn.
The overall impact of this arrangement was to limit indexation to the national minimum wage.
Da forhandlingerne om en landsomfattende overenskomst slog fejl, besluttede regeringen, at de to første pristalsbundne lønforhøjelser i 1983 skulle udbetales i form af faste beløb, og at den proportionale pristalsregulering kun skulle genindføres, hvis udviklingen i den konkurrencemæssige stilling gav grundlag for det.
Following the failure of negotiations on an economy-wide agreement, the government decided that the first two index-linked wage increases in 1983 should again be in the form of a flat-rate increase and that proportional indexation should consequently be restored only if warranted by the trend in competitiveness.
De pristalsbundne forhøjelser vil ikke længere blive beregnet på grundlag af månedspristallet, men på basis af eet fire måneders glidende gennemsnit.
The index-linked increases will no longer be calculated on the basis of the monthly index figures, but on the basis of a four-month moving average.
Endvidere vil selve pristallets sammensætning blive ændret.
In addition, the composition of the index itself will be changed.
Foranstaltninger ne gælder for både den offentlige og den private sektor.
These measures apply to both the public and private sector.
I den offentlige sektor indebærer en række supplerende foranstaltninger, at de offentlige ansattes årsbonus overføres fra 1983 til finansåret 1984, og at solidaritetsafgiften ligeledes skal omfatte 1984.
In the public sector, additional measures taken include the transfer of the annual bonus for civil servants from the 1983 to the 1984 financial year and the extension of the solidarity levy until the end of 1984.
Der blev også taget skridt til at påvirke ikke-lønindkomster gennem en fastfrysning indtil 1984 af honorarer for lægehjælp og dertil knyttede ydelser på det niveau, der var gældende den 1. januar 1982.
Action was also taken to influence non-wage incomes with a freeze on fees for medical and associated services at the level of 1 January 1982 until 1984.
Den selektive fastfrysning af priserne forlængedes indtil udgangen af 1983, og huslejekontrollen blev i december 1982 forlænget for endnu et år, idet den tilladte forhøjelse for 1983 blev fastholdt på 6 %.
In addition, the system of controls (prior authorization of the Ministry of Commerce for each increase in prices of industry, importers, traders and distributors) was enlarged in April with the addition of further products to the list of those requiring authorization.
Priskontrollen forstærkedes yderligere, idet priskontrolkommissionen fik stillet supplerende midler til rådighed, og der blev oprettet en ny tjenestegren bestående af prisinspektører.
The government's pay freeze for the period 1 June to 31 October 1982 suspended all wage increases in the public and private sector (except for the statutory minimum wage).
Endvidere blev kontrolordningen (forudgående tilladelse fra handelsministeriet til enhver prisforhøjelse inden for industri, import, handel og distribution) i april udvidet ved tilføjelse af yderligere varer på listen over varer, hvortil der kræves tilladelse.
The government set guidelines for wage settlements at 10% in 1982 and 8% in 1983 which corresponded to official price objectives. The statutory minimum wage, which was unaffected by the pay freeze, was increased on 1 December 1982 and 1 March 1983.