natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selv om der mellem flere aftaler, der er indgået på forskellige delmarkeder i Fællesskabet, findes en objektiv sammenhæng, der gør det nærliggende at søge en helhedsløsning på problemet, afskærer dette ikke Kom missionen fra først og fremmest at beskæftige sig med én af disse aftaler, så snart den har afsluttet sine undersøgelser heraf1).
Even where there is a material connection between severalagreements existing in different parts of the common market, which suggestsan overall solution to the problem, the Commission is not prevented frompursuing as a matter of priority any particular agreement as soon as it hascompleted its enquiries thereon.1
Dette princip gælder også for forholdet mellem en aftale, der er indgået af to store foreninger i forskellige medlemsstater med henblik på grænseoverskridende leverancer, og de kartelbestemmelser, foreningens medlemmer er underkastet med hensyn til leverancer inden for deres respektive medlemsstat.
This principle also applies in the relationship between an agreementconcluded by two associations from different Member States concerning crossfrontier supplies and the cartel rules governing supplies by members of theassociations within their respective Member States.
Kommissionen kan i et sådant tilfælde udskille den grænseoverskridende aftale fra de nationale aftaler og træffe en særskilt beslutning om denne.
The Commission may insuch a case isolate the transnational agreement from the national agreementsand adopt a decision on the former agreement beforehand.
En forudsætning herfor er imidlertid, at den grænseoverskridende aftale kan vurderes ud fra de mål, der forfølger, uden at der samtidig må træffes beslutning om de nationale aftaler2).
A precondition forthis is, however, that it must be possible for the transnational agreement to bemade the subject of an appraisal in terms of its own objectives without it beingnecessary at the same time to effect an appreciation of the national agreements.2
Ved dommen i Ford-sagen ophævede Domstolen en foreløbig forholdsregel, der var iværksat af Kommissionen3).
In the Ford judgment, an interim measure3adopted by the Commissionwas declared void.
I den omtvistede beslutning havde Kommis sionen med trussel om tvangsbøder pålagt Ford-Werke AG, Köln, at genoptage leveringen af højrestyrede personbiler til tyske aftaleforhandlere. Ford-Werke AG havde standset disse leverancer, efter at et stigende antal britiske kunder som følge af de relativt gunstigere priser var gået over til at købe sådanne højrestyrede biler i Forbundsrepublikken Tyskland.
In its contested decision the Commission had called upon Ford Werke AG, Cologne, to resume deliveries of right-hand-drive cars to its German dealers, failing which it would be liable to a periodic penalty payment.Ford Werke AG had ceased such deliveries after a growing number of Britishcustomers had begun buying right-hand-drive vehicles in the Federal Republicof Germany, where prices were lower.
Ford-Werke havde forinden gennem rundskrivelser meddelt sine forhandlere, at disse biler i fremtiden skulle købes hos Ford forhandlere i Det forenede Kongerige eller hos Ford's britiske datterselskab.
It had previously notified its dealers bya circular that all such vehicles would in future have to be purchased eitherfrom a Ford dealer established in the United Kingdom or from a subsidiary of Ford Britain.
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER
96 COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES
Sådanne forholdsregler kan kun træf­fes med hjemmel i artikel 3 i forordning nr. 17 og skal objektivt set ligge inden for rammerne af, hvad der kan fastsættes i den endelige beslutning, i hvilken Kommis­sionen konstaterer, at der foreligger en overtrædelse af artikel 85. stk. 1. eller artikel 86.
Article 3 of Regulation No 17 and must come within the framework of thefinal decision by which the Commission makes a finding that there is aninfringement of Article 85(1) or Article 86.
Ford AG's leveringsnægtelse var imidlertid hverken en overtrædelse af det ene eller det andet af ovennævnte forbud.
However, the suspension of deliveriesimposed by Ford AG infringed neither of the abovementioned prohibitions.
Der var udelukkende tale om en omstændig­hed, der efter Kommissionens opfattelse udelukkede, at Ford's selektive distribu­tionssystem kunne fritages i henhold til artikel 85, stk. 3 *).
Itmerely constituted a circumstance which, in the Commission's view, preventedan exemption from being granted under Article 85(3) in respect of the selectivedistribution system operated by Ford.l
I sådanne tilfælde er Kommissionen imidlertid ikke afskåret fra at skride hurtigt ind, når dette er nødvendigt.
The Commission is nevertheless not prevented in such situations fromreacting with the necessary speed.
Den har to muligheder herfor. For det første kan den ved en foreløbig forholdsregel efter artikel 3 i forordning nr. 17 pålægge de pågældende virksomheder pligt til foreløbig at undlade at anvende bestemte kon­kurrencebegrænsende klausuler i deres forhandleraftaler.
For this, it has two instruments at it disposal.It may, by adopting an interim measure under Article 3 of Regulation No 17,require the undertakings concerned to cease temporarily to apply certainrestrictive clauses of the distribution agreements.
For det andet kan den efter en foreløbig undersøgelse af sagen i henhold til artikel 15. stk. 6, i forordning nr. 17 meddele de pågældende virksomheder, at der sandsynligvis ikke er grundlag for at fritage det selektive distributionssystem, og dermed ophæve den beskyttelse mod bøder, de pågældende virksomheder nyder fra det tidspunkt, hvor der er ind­givet anmeldelse2).
It may, moreover, afterpreliminary examination of the case, inform the parties by decision pursuantto Article 15(6) of Regulation No 17 that an exemption of the selectivediistribution system is probably out of the question, thereby depriving them ofthe protection against fines which they enjoy by virtue of the notification.2
Fortolkning af artikel 85, stk. 1
§ 2 — Interpretation of Article 85(1)
Dommene i sagerne vedrørende Compagnie Royale Asturienne des Mines (CRAM) og Hasselblad er af væsentlig betydning for fortolkningen og anvendelsen af begreberne »samordnet praksis«, »konkurrencebegrænsning« og »mærkbar­hed «.
The Compagnie Roy ale Asturienne des Mines (CRAM) and Hasselbladjudgments shed considerable light on the interpretation and application of theterms 'concerted practices', 'restriction of competition' and 'appreciable nature'.
I den førstnævnte dom stadfæstede Domstolen sin hidtidige retspraksis, ifølge hvilken en parallel adfærd blandt flere konkurrenter kan være afgørende indici­um for, at der foreligger en forudgående samordning mellem dem.
In the former judgment the Court confirms its established case-lawwhereby parallel behaviour on the part of several competitors may constituteclear circumstantial evidence of prior concertation between them.
Dette gælder principielt også, når to konkurrerende producenter samtidig standser leverancerne til en bestemt kunde.
This holdstrue in principle even where two competing producers discontinue at the sametime deliveries to a certain customer.
Dermed er det imidlertid endnu ikke bevist, at der er foregået
If, on the other hand, the firms manage to adduce and substantiate
99 samordning mellem de pågældende virksomheder.
Page 99
Kan virksomhederne fremdrage og bevise omstændigheder, der giver en lige så plausibel forklaring på de af Kommissionen konstaterede for hold, vil påstanden om overtrædelse af kartelforbudet ikke kunne opretholdes1).
97 facts which make a different interpretation of the circumstances appear equallyplausible, the allegation that the cartel ban has been infringed is disproved.l
Anvendelse af disse principper førte i den konkrete sag til en delvis annulation af den anfægtede beslutning.
The application of these principles led in the case in point to the partialannulment of the contested decision.
Kommissionen havde taget sit udgangspunkt i, at den omstændighed, at zinkproducenterne CRAM og Rheinzink samtidig havde standset leverancerne til den belgiske handelsvirksomhed Schütz uden informationsudveksling, ikke kunne bero på en tilfældighed.
The Commission had proceeded on theassumption that the cessation of deliveries to the Belgian firm Schiltz decidedon simultaneously by the zinc producers CRAM and Rheinzink could not beexplained other than by an exchange of information between them with a viewto taking parallel and concurrent action.
Kommissionen støttede navnlig denne opfattelse på, at Schütz havde sendt større mængder zinkplader, som virksomheden med henblik på eksport til Egypten havde faet leveret af CRAM og Rheinzink, til Tyskland og dér solgt dem til lavere priser end de normalt gældende, at denne praksis, der skadede begge producenters forretningsinteresser, var blevet afsløret af Rheinzink, at Rheinzink først havde standset sine leverancer efter for gæves at have forsøgt at få Schütz til at ophøre med at eksportere til Forbundsrepublikken Tyskland, og at CRAM uden videre over for Schütz havde fulgt samme fremgangsmåde som Rheinzink.
It based its view primarily on the factthat Schiltz had transported large quantities of zinc sheet supplied to it by CRAM and Rheinzink for export to Egypt, to Germany, where they were resold at prices lower than those normally charged in that country, that thispractice, which ran counter to the business interests of both producers, hadbeen exposed by Rheinzink, that Rheinzink had discontinued its deliveries onlyafter it had tried in vain to prevent Schiltz from exporting further quantitiesto the Federal Republic of Germany, and that CRAM had purely and simplyadopted the same attitude towards Schiltz as Rheinzink.
Domstolen fandt ikke disse argumenter tilstrækkelige til at godtgøre, at der var foretaget samordning mellem CRAM og Rheinzink, fordi såvel CRAM's standsning af leverancerne til Schütz som tidspunktet for den ne standsning kunne forklares ved overvejelser, der skyldtes de eksisterende økonomiske forbindelser mellem de to virksomheder.
The Court consideredthat these arguments were not sufficient to prove the existence of concertedaction by CRAM and Rheinzink because the cessation of deliveries to Schiltzby CRAM, and the moment at which that cessation took place, could beexplained by considerations arising from the financial relations between thetwo firms.
Konkurrencebegrænsning
Restriction of competition
I samme dom udtalte Domstolen, at en aftale indgået mellem CRAM, Rheinzink og Vieille Montagne, om gensidige leverancer i tilfælde af produktionsforstyrrelser indebar konkurrencebegrænsninger, jf. artikel 85, stk. 1.
In the same judgment the Court held that an agreement between CRAM,Rheinzink and Vieille Montagne concerning mutual supplies in case of emergency was restrictive of competition within the meaning of Article 85(1).
Ligesom Kommissionen støttede Domstolen denne vurdering på de særlige omstændigheder i den konkrete sag.
Likethe Commission, the Court referred to the special circumstances surroundingthe case in point.
Ved denne aftale forpligtede de enkelte aftaleparter sig til i tilfælde af alvorlige produktionsforstyrrelser, der førte til en betydelig produktionsnedgang hos en af aftaleparterne, at levere til denne.
Under the agreement, any major stoppage resulting insignificant loss of production for one of the contracting parties triggers theobligation on the part of the other contracting parties to supply.
Aftalen var indgået på ubegrænset tid og åbnede mulighed for udveksling af store mængder zinkplader.
The agreementwas of indeterminate duration and provided for the exchange of considerablequantities of zinc sheet.
Under disse omstændigheder udgør den gensidige leveringspligt i realiteten »en varig erstatning for konkurrencen mellem parterne «, der kunne forhindre enhver ændring i de pågæl dende virksomheders stilling på markedet.
This being so, the reciprocal assistance in reality'institutionalized mutual aid in lieu of competition' and threatened to freezethe market positions of the firms involved.
Klagernes påstand om, at aftalen kun havde til formål at imødegå en ekstraordinær situation og også kun ville blive bragt
The applicants' argument that theagreement was to operate only in exceptional circumstances and had been
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER i anvendelse i sådanne undtagelsestilfælde, afviste Domstolen under henvisning til, at den gensidige leveringspligt ikke blot gjaldt i tilfælde af force majeure og lignende situationer, men også i tilfælde af enhver mærkbar produktionsforstyrrelse, endog uanset dennes art og årsag.
98 COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES applied only in such circumstances was rejected by the Court on the groundthat the undertakings to provide assistance related, not only to cases of forcemajeure and comparable situations, but to all cases of serious disruptionirrespective of their nature and cause.
Når en aftale er affattet så generelt og ubestemt, at den åbner mulighed for en fortolkning, der adskiller sig fra den angiveligt tilsigtede og hidtil fulgte fortolkning, og i særdeleshed tillader en begrænsning af konkurrencen, må dette lægges aftaleparterne til last. Domstolen lod derimod udtrykkeligt det spørgsmål stå åbent, hvorledes en aftale om gensidige leverancer, der udelukkende skal gælde i deciderede nødstilfælde, skal vurderes ud fra artikel 85, stk. 1 ').
If the wording of an agreement is couchedin such general and vague terms that it admits of an interpretation quitedifferent from that allegedly intended and so far actually acted upon, and inparticular allows a, restriction of competition, the fault lies with the parties.On the other hand, the Court deliberately leaves open the question of how areciprocal assistance agreement for use only in genuine emergencies should beassessed in the light of Article 85(1).1
Også aftaleklausuler, der pålægger køberne pligt til at udføre de varer, de får leveret, til et tredjeland, vil kunne anses for at »begrænse konkurrencen inden for det følles marked «.
Contractual clauses which stipulate that the purchaser must export the goodssupplied to him to a third country may also 'restrict competition within thecommon market'.
Dette gælder navnlig, når det af den økonomiske sammenhæng fremgår, at eksportklausulerne til trods for deres ordlyd i det væsentlige har til formål at forhindre, at varen afsættes i produktionslandet, og dermed opretholde et dobbelt prissystem inden for Fællesskabet.
This is true especially where it is apparent from the contextthat, contrary to their wording, the export clauses are essentially designed toprevent the goods from being sold in the country of production so as tomaintain a dual pricing system in the Community.
Således forholdt det sig også i den konkrete sag.
This was so in the presentcase.
Den forpligtelse, den belgiske forhandler Schütz havde indgået til i Egypten at afsætte de zinkplader, virksomheden havde købt hos producenterne CRAM og Rheinzink, havde til formål at beskytte det tyske og det franske marked.
The obligation entered into by the Belgian dealer Schiltz to sell in Egyptthe zinc sheets purchased from the producers CRAM and Rheinzink wasintended to protect the German and French markets.
På disse to markeder opnåede producenterne væsentligt højere priser end i Belgien.
On both those marketsthe producers charged substantially higher prices than in Belgium.
Over for Schütz blev der derimod anvendt priser, der nogenlunde svarede til det belgiske prisniveau2).
Schiltz,however, was quoted special prices roughly equivalent to those charged in Belgium.2
Klagernes påstand om, at eksportklausulerne var blevet indføjet i aftalen på foranledning af Schütz, der ønskede at købe varerne til de lavere eksportpriser, anså Domstolen for at være af uvæsentlig betydning.
The applicants' assertion that the export clause had been included in theagreement at the instigation of Schiltz, which thereby sought to obtain thegoods at more favourable export prices, was considered by the Court to beirrelevant.
Klagernes anden påstand om. at en aftale kun tog sigte på konkurrencebegrænsning, når begge aftaleparter havde haft dette mål for øje, afviste Domstolen som juridisk uholdbar.
The further claim by the applicants that an agreement can have asits object the restriction of competition only if the two contracting parties havetogether set themselves such an objective was rejected as legally unfounded.
Efter Domstolens opfattelse er det ikke afgørende, hvem af parterne der eventuelt har taget initiativ til at få indføjet denne eller hin bestemmelse i aftalen, eller om parterne ved aftalens indgåelse havde samme mål for øje.
Inthe Court's view, it is immaterial which of the two parties took the initiativein inserting any particular clause in the agreement, or whether the parties had acommon intent at the time when the agreement was concluded.
Det er ikke de deltagende virksomheders subjektive overvejelser, der er afgørende for, hvorvidt aftalerne er forenelige med artikel 85, stk. 1, men derimod deres rent objektive indhold og formål, set ud fra den økonomiske sammenhæng, hvori de indgår.
The agreement'scompatibility with Article 85(1) is determined, not by the subjective ideas ofthe firms party thereto, but by its objective meaning and purpose viewed againstthe background of the economic context in which it is to be applied.
Domstolen stadfæstede Kommissionens opfattelse af, at de såkaldte forbud mod tværleverancer, der afskærer de autoriserede forhandlere fra at sælge aftalevarer til andre autoriserede forhandlere, udgør en konkurrencebegrænsning.
The Commission's view as endorsed by the Court is that so-called prohibition on cross-supplies, which prevents authorized dealers from selling thecontract goods to other authorized dealers, constitutes a restriction of competition.
Når denne klausul også gælder for grænseoverskridende leverancer, er der desuden tale om et eksportforbud.
If this clause also applies to crossfrontier deliveries, it is at the sametime in the nature of an export ban.
Sådanne aftalebestemmelser, der helt klart er i strid med artikel 85, stk. 1, mister ikke deres ulovlige karakter, blot fordi de i realiteten ikke bringes i anvendelse ').
The fact that they are not applied doesnot prevent such contractual provisions, which clearly infringe Article 85(1),from being unlawful.1
Domstolen anser desuden — også her på linje med Kommissionen — aftale bestemmelser, der giver producenten ret til at modsætte sig enhver reklameforanstaltning, som planlægges eller allerede er iværksat af forhandlere, for en begrænsning af konkurrencen.
The Court, again endorsing the Commission's thinking, also considersrestrictive of competition within the meaning of Article 85(1), clauses whichconfer on the manufacturer the right to oppose any advertising measuresplanned or already begun by the dealer.
Dette gælder navnlig, når kontrollen med forhandlerens reklame udøves med det formål at gøre det vanskeligere for forhandlere, der fører en særlig aktiv prispolitik, eller som har foretaget parallelimport af aftalevarer, at konkurrere med de »disciplinerede« forhandlere2).
This is especially so if the overseeingof dealers' advertisements is designed to prevent actively price-cutting or parallelimporting retailers from competing with 'loyal' dealers.2
Endelig finder artikel 85, stk. 1, også anvendelse på aftalebestemmelser, ifølge hvilke producenten uden varsel kan opsige en forhandleraftale, hvis forhandleren uden producentens skriftlige samtykke flytter sine forretningslokaler.
Lastly, Article 85(1) also covers clauses which provide that the manufacturer may terminate the distribution agreement without notice if the dealermoves to new business premises without the former's written consent.
Sådanne klausuler giver producenten mulighed for efter forgodtbefindende at begrænse konkurrencen mellem de enkelte forhandlere på lokale markeder.
Suchclauses enable the manufacturer to restrict competition between dealers onlocal markets at his own discretion.
Når de anvendes inden for rammerne af selektive distributionssystemer, har de samme virkninger som en kvantitativ udvælgelse af forhandlere, som i sig selv er omfattet af kartelforbudet.
Applied in the context of selective distribution systems, they amount to a quantitative selection of retailers, which isalready as such caught by the prohibition on restrictive practices.
Samme retlige synspunkt skal anlægges over for den forretningspolitik, der føres af visse producenter, og som går ud på principielt at udelukke parallelimporterede forhandlere fra distributionssystemet3).
The policyof many manufacturers of not admitting to the sales network dealers who effectparallel imports must be assessed according to the same legal criteria.3
Mærkbarhed
Appreciable nature
I CRAM- og Hasselblad-sagerne skulle Domstolen tage stilling til, om den konstaterede konkurrencebegrænsning også kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne mærkbart.
In the CRAM and Hasselblad cases, the Court had to consider whetherthe restriction of competition established was also likely to affect trade between Member States appreciably.
I den første sag fandt Domstolen, at dette var tilfældet, idet den henviste til den oligopoliske struktur på det fælles marked, hvor der kun er seks zinkvalseværker, og til aftalens formål, der var at afskærme nationale markeder4). der4).
In the first case, it answered this question in theaffirmative, pointing to the oligopolistic structure of the common market,
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER
100 COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES within which there are only six zinc sheet rolling mills, and to the object ofthe agreements, designed as they were to isolate national markets.1
I den anden sag så Domstolen sig derimod nødsaget til foretage en grundig analyse af det relevante marked.
In the second case, however, it felt obliged to carry out a careful analysisof the relevant market.
I betragtning af Hasselblad's ret ubetydelige årlige produktion af kameraer (ca. 20 000) og den samlede omsætning af disse varer, der er lavere end den i bagatel-meddelelsen fastsatte grænse på 50 mio ECU, kunne der kun være tale om en mærkbar påvirkning af konkurrencen og handelen inden for Fællesskabet, hvis Hasselblad-kameraet kunne henføres til et særligt produktmarked, nemlig markedet for spejlreflekskameraer for mellemstort rullcfilmsformat.
In view of the small number of cameras manufacturedeach year by Hasselblad (approximately 20 000) and the total turnover achievedwith those goods (less than the 50 million ECU threshold mentioned in the Notice concerning agreements, etc. of minor importance), an appreciable effecton competition and trade within the Community could be found to exist onlyif Hasselblad cameras could be assigned to a specific market segment, viz.medium-format roll film reflex cameras.
Det var kun på dette afgrænsede marked, at Hasselblad inden for Fællesskabet havde en markedsandel af betydning, der fra den ene medlemsstat til den anden svingede mellem 25 og 50%.
This narrow market was the only onein the Community of which Hasselblad had a significant share, which variedfrom 25 to 50% depending on the Member State.
Derimod havde Hasselblad kun en andel på under 1 % af hele markedet for spejlreflekskameraer, der også omfatter 35 mm-kameracr.
However, on the widermarket of reflex cameras in general, which also includes 35mm cameras, itsshare amounted to less than 1%.
Ligesom Kommissionen nåede Domstolen til den konklusion, at det i den konkrete sag var markedet for mellemstore spejlreflekskameraer, der skulle lægges til grund.
Like the Commission, the Court came to the conclusion that, in thepresent case, attention should be concentrated on the market in medium-formatreflex cameras.
Dette marked var defineret af virksomheden selv, der betegnede det som dens egentlige aktivitetsområde.
This market had been created by the firm concerned itself,which describes it as the sector in which it carried on business.