natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Disse tal giver kun et ufuldstændigt billede heraf, men de viser dog, at de vandrende arbejdstagere ikke alene har bidraget til vor egen vel stand, men at de også yder et under tiden helt afgørende bidrag til deres oprindelseslandes valutareserver og dermed købekraft.
These figures do not do justice to it but they do show that the migrant workers have not only contributed to our own prosperity, but are making what is sometimes a massive contribution to the foreign exchange reserves, and therefore the purchasing power, of their countries of origin.
Og Europa drager fordel af en stor del af denne købekraft.
And Europe gets the benefit of much of this purchasing power.
Det samme er dog ikke tilfældet med Israel, hvis eksport af land brugsprodukter (frugt og grønsager, citrusfrugter og blomster for 80% vedkommende går til EF.
It is by far the main outlet for exports from the Maghreb, but also for Egypt, Syria, Israel and Malta. Only Jordan, Lebanon and Cyprus have Arab countries as their principal customers.
Marokko er i samme situation: Over en fjerdedel af dets eksport består af land brugsprodukter, for hvilke Fælles skabet er det vigtigste marked.
Turkey and Yugoslavia, however, are large countries, geared to their domestic markets, and so are less dependent on exports to the Community.
I Tunesien er landbrugets andel af eksportmarkedet faldet betydeligt i de senere år, men olivenolie, som 200 000 landmænd er økonomisk afhængige af, er stadig af stor økonomisk og social betydning — og Europa aftager godt halvdelen af Tunesiens eksport af olivenolie.
The bulk of exports from Algeria (98%), Syria (94%) and Egypt are petroleum products and, although the European market is still an important one as far as other pro ducts (Algerian wine, Egyptian cotton) are concerned, it is not absolutely vital for their economic and social stability.
Til indtægterne fra eksporten til Europa skal lægges pengeoverførslerne fra vandrende arbejdstagere.
In addition to earnings from exports to Europe, there are the remittances from migrant workers.
Over en million nordafrikanerne, 700 000 tyrkere og 400 000 jugoslaver arbejder i
More than a million North Africans, 700 000 Turks and 400 000
De Middelhavslande, der ikke er medlemmer af EF, forsyner Fælles skabet med dets tredjestørste eksterne marked og dets største handelsoverskud.
The Mediterranean outlet always been far more important as a dynamic market than as a rival producer.
Det er langt det største afsætningsmarked for eksporten fra Maghreb, men også for Egypten, Syrien, Israel og Malta.
For instance, exports to the Mediterranean countries of motor vehicles alone are worth more than total textile imports from those countries.
Kun Jordan, Libanon og Cypern har arabiske lande som deres hovedaftagere.
The Community is the major supplier of all these countries, and purchases from the EEC represent 60 % of total imports in Algeria, 50 % in Tunisia and 44% in Morocco.
Tyrkiet og Jugoslavien er imidlertid store lande, hvis produktion er gearet til deres inden landske markeder, og er derfor mindre afhængige af eksport til Fælles skabet.
In the Mashreq countries and in Israel, the figure varies between 30% and 35%, as it does in the Northern Mediterranean countries too.
Den samlede europæiske bistand (Fællesskabet plus medlemsstaterne) spiller en vigtig rolle overalt.
Total European (Community plus Member States) plays a significant part everywhere.
I 1987 udgjorde den 28 % af den samlede bistand, som blev modtaget af landene i Afrika nord for Sahara, 44,9% af bistanden til de euro pæiske Middelhavslande og 6,1 % af bistanden til landene i Mellemøsten. sten.
In 1987, it accounted for 28 % of the total aid received by the countries of Africa north of the Sahara, 44.9 % of all aid to European Mediterranean countries and 6.1 % of all aid to the Middle Eastern countries.
For så vidt angår eksporten af produktionsmidler, er den dobbelt så meget værd som importen af andre industrivarer.
As for exports of capital goods, they are worth twice as much as imports of other manufactured pro ducts.
Denne løselige gennemgang af de økonomiske aspekter af den gensidige afhængighed bør ikke afsluttes uden at nævne den bistand, som Middelhavslandene modtager fra Fællesskabet og dets medlemsstater. ter.
This rapid survey of the economic aspects of interdependence would not be complete without mentioning the aid which the Mediterranean countries get from the Community and its Member States.
Middelhavsområdet er et vigtigt marked for Fællesskabet.
The Mediterranean is a substantial market for the Community.
Det tegner sig for ca. 10% af Fællesskabets samlede eksport, dvs. mere end det sælger til alle AVS-landene tilsammen, tre gange så meget som det sælger til Japan og halvdelen af, hvad det eksporterer til USA.
It accounts for about 10% of the Community's total exports, i.e. more than it sells to all the ACP countries combined, three times what it sells to Japan and half what it exports to the USA.
Et andet vigtigt aspekt er det forhold, at medens Fællesskabet har under skud på sin samhandel med Japan eller Nordamerika, har der altid været et stort overskud i dets sam
Another important aspect is the fact that while the Community's trade with Japan or North America is in deficit, there has always been a large surplus in its trade with the Mediterranean countries. Moreover, for the Community this region has
Det er stadig kun en meget beske
Egypt was the first to receive this form of aid and, in both 1986 and
En politisk fødsel
Birth of a policy
De første aftaler
The first agreements concluded between 1963 and 1972.
forbindelser. Jugoslavien gjorde det først på et senere tidspunkt.
Albania and Libya did not seek closer relations.
Rom-Traktaten havde givet De Seks forpligtelser i Afrika og Middelhavsområdet. I 1958 var Algeriet stadig fransk territorium og var som sådant berettiget til støtte under den første EUF.
In 1958, the creation of the European Economic Community prompted all the independent countries of the region to seek to establish with this new entity relations that would safeguard their privileged position and their access to the European market.
Marokko og Tunesien var udtryk keligt nævnt i en protokol til Rom-Traktaten på grund af deres privilegerede økonomiske forbindelser med Frankrig.
a protocol to the Treaty of Rome, in view of their privileged economic relations with France.
sin uafhængighed tøvede Algeriet med at oprette økonomiske forbindelser med Fællesskabet.
Once independent, Algeria was slow, in the aftermath of its struggle for independence, to establish cooperation links with the Community.
Allerede i 1963 anmodede Rabat og Tunis imidlertid^ om, at der blev indledt forhandlinger med henblik på ind gåelse af associeringsaftaler med De Seks, men først i 1969 blev aftalerne, der skulle have en gyldighedsperiode på fem år, undertegnet, og de var kun præferentielle handelsaftaler.
As early as 1963, however, Rabat and Tunisia called for negotiations to be opened with a view to concluding association agreements with the Six but it was not until 1969 that the agreements (to run for a period of five years) were signed,
Der blev efterhånden indgået bilaterale aftaler med alle de Middelhavslande, der ønskede nærmere forbindelser med EF.
With the countries on the south ern shores of the Mediterranean, cooperation got off to a tentative start.
Der blev ind gået associeringsaftaler med Grækenland, Tyrkiet, Cypern og Malta mellem 1963 og 1972.
The Treaty of Rome had com mitted the Six in Africa and the Mediterranean.
Albanien og Libyen søgte ikke at opnå nærmere
In 1958, Algeria was still French territory, and as such qualified for assistance under the first EDF; Morocco and Tunisia were explicitly referred to in
MIDDELHAVSOMRÅDET OG MELLEMØSTEN tiv, interregional politik af samme art som den, der blev vedtaget for Det Sorte Afrika.
MEDITERRANEAN AND MIDDLE EAST the historical and political conditions of the region, ruled out a collective, inter-regional approach of the kind adopted for black Africa.
menter, som Fællesskabet to år senere skulle forsøge at omforme til en helhed inden for rammerne af en »global Middelhavspolitik«.
Here, then, were the separate ele ments which, two years later, the Community was to undertake to combine and organize in the framework of an Overall Mediterranean approach'. This piecemeal beginning, plus
Den globale Middelhavspolitik: En fælles ramme
ciation with the Community.
Nogle få måneder efter topmødet i Paris foreslog Kommissionen disse lande at indgå »generelle samar bejdsaftaler«, der skulle være af ubegrænset varighed og foruden præferentielle handelsordninger indeholde forskellige former for finansiel og faglig bistand.
A few months after the Paris Summit, the Commission proposed to these countries Overall cooperation agreements', which would run for an unlimited period and contain, in addition to preferential trade arrangements, various types of financial and technical assistance. tance.
Det var dog ingenlunde let for europæerne at udarbejde forhandlingsdirektiver.
In 1971, the Commission's assessment of its Mediterranean policy was somewhat low-key.
Medens de alle var klar over de politiske og økonomiske følgevirkninger af et sådant samarbejde, fandt de det meget van skeligt at holde sig dem for øje, når det drejede sig om at træffe afgørelse om specifikke indrømmelser, især med hensyn til landbruget.
The considerable overlap of political and economic interests, it said, and the influence that Europe could have in this region made it possible to see development of the Mediterranean Basin as a natural extension of European integration.
Europa var allerede begyndt at få problemer med landbruget i de medlemsstater, der lå ved Middelhavet. vet.
The agree ments concluded with the countries in question were an inadequate expression of the interest Europe had in the region.
Efter at være blevet indledt i 1974 blev forhandlingerne, som blev ført sideløbende med Algeriet, Marokko og Tunesien, afsluttet i 1976.
Begun in 1974, the negotiations conducted in parallel with Algeria, Morocco and Tunisia were concluded in 1876.
Aftalerne blev undertegnet i de tre hovedstæder på successive datoer.
The agreements were signed in the three capitals on consecutive days.
Et heldigt udfald, trods alt!
Success, despite everything!
Claude Cheysson, som på det tidspunkt var kommissionsmedlem med ansvar for udvikling, sagde i en tale i Rabat, at Europa nu ville påbegynde en dialog med Marokko og dets Maghreb-nabolande om et integreret samarbejde, ligesom det i øvrigt snart ville gøre det med deres brødre i Machrak-landene, og det allerede havde gjort det med hele Det Sorte Afrika gennem Lomékonventionen.
Mr Claude Cheysson, then the European De velopment Commissioner, speaking in Rabat, said that Europe was embarking on a dialogue, on integrated cooperation with Morocco and its Maghreb neighbours, as it would soon be doing with their brothers in the Mashreq, and as it had already done with the whole of
På deres side, sagde han, var der et klart ønske om at nå frem til større arabisk enighed. Hvis de anlagde et lidt større perspektiv, ville de se et overmåde interessant
However, it was by no means easy for the Europeans to draw up negotiating directives.
Også forhandlingerne var langvarige og vanskelige. De foregik i flere
The Mediterranean agreements
1963 — 12. september: Tyrkiet (overenskomst om oprettelse af en associe ring 1970 — 29. juni: Spanien (præferentiel handelsaftale om oprettelse af et frihandelsområde) — 5. december: Malta (overenskomst om oprettelse af en associering) 1972 — 19. december: Cypern (overenskomst om oprettelse af en associe ring) 1975 — 11. maj: Israel (frihandels- og samarbejdsaftale) 1976 — 25. april: Tunesien (generel samarbejdsaftale) — 26. april: Algeriet: (generel samarbejdsaftale) — 27. april: Marokko (generel samarbejdsaftale) 1977 — 18. januar: Egypten (generel samarbejdsaftale) Jordan (generel samarbejdsaftale) Syrien (generel samarbejdsaftale) — 3. maj: Libanon (generel samarbejdsaftale) 1980 — 2. april: Yugoslavien (samarbejdsaftale) 1988 — 16. juni: Samarbejdsrådet for Golfstaterne (aftale om økonomisk og handelsmæssigt samarbejde)
1 November: Greece (agreement setting up an association) 12 September: Turkey (agreement setting up an association) 29 June: Spain (preferential trade agreement creating a freetrade area) 5 December: Malta (agreement setting up an association) 19 December: Cyprus (agreement setting up an association) 11 May: Israel (free-trade and cooperation agreement) 25 April: Tunisia (overall cooperation agreement) 26 April: Algeria (overall cooperation agreement) 27 April : Morocco (overall cooperation agreement) 18 January: Egypt (overall cooperation agreement) Jordan (overall cooperation agreement) Syria (overall cooperation agreement) 3 May: Lebanon (overall cooperation agreement) 2 April : Yugoslavia (cooperation agreement)
Bortset fra Yugoslavien, med hvem der blev undertegnet en sui generis aftale den 2. april 1980, befinder landene i det nordlige Middelhav, der ikke er medlemmer af EF, sig allerede i et associeringsforhold med Fællesskabet.
Apart from Yugoslavia, with which a sui generis agreement was signed on 2 April 1980, the northern Mediterranean non-EEC countries are already in a relationship of asso
Der er i forbindelse med den europæisk-arabiske dialog gjort forsøg på at afrunde disse individuelle aftaler med et kollektivt samarbejde (se ramme).
Council. The Euro-Arab dialogue has attempted to round off these individual agreements with collective
Den Europæisk-Arabiske Dialog billede tage form, hvor hver enkelt af de tre større grupper - - Afrika, den arabiske verden og Europa — arbejdede ihærdigt på at udvikle samhørigheden inden for gruppen, hævde sit ønske om uafhængighed og afvise indblanding udefra.
On their side, he said, there was a clear desire to achieve Arab unity. If they stood back for a moment, they would see an exceedingly interesting picture taking shape, in which each of the three major groups—Africa, the Arab world and Europe—was endeavouring to develop its cohesion, assert its desire to be independent and reject outside intervention.
Des uden havde hver af disse grupper taget en resolut beslutning om at stole på og støtte de to andre grupper.
And each of these groups had resolutely decided to rely on and support the other two.
I forbindelse med topmødet i København i december 1973, et par måneder efter det første »olieprischok«, meddelte alle de arabiske lande De Ni, at de gerne så, at Fællesskabet udvidede sine forbindelser med den arabiske verden og indledte et langsigtet samarbejde med dem på alle områder.
On the occasion of the Copenhagen Summit in December 1973, a few months after the first 'oil shock', all the Arab countries informed the Nine that they wanted the Community to develop its relations with the Arab world and embark upon longterm cooperation with it in all fields.
Forskellige stadier
Different stages
I juni 1975 fandt det første møde for Den Europæisk-Arabiske Dialog sted i Cairo.
In June 1975, the first meeting of the Euro-Arab dialogue was held in Cairo.
Målene og reglerne for dialogen blev fastsat i et fælles memorandum, og der blev nedsat en række abejdsgrupper.
The aims and rules of the dialogue were laid down in a joint memorandum and a series of working groups was set up.
Det første møde i Den Almindelige Kommission (det organisatoriske organ for dialogen) blev afholdt i Luxembourg i maj 1976.
The first meeting of the General Committee (the organizing body of the dialogue) was held in Luxembourg in May 1976.
Tre andre møder fandt sted — i Tunis (1977), Bruxelles (1977) og Damaskus (1978) — før dialogen blev suspenderet efter anmodning fra Den Arabiske Liga i marts 1979 som følge af undertegnelsen af Camp David-aftalerne.
Three other meetings took place—in Tunis (1977), Brussels (1977) and Damascus (1978)—before the dialogue was suspended at the request of the Arab League (March 1979), following the signing of the Camp David agreements.
Der blev afholdt et »politisk« møde i Luxembourg i november 1980 med det formål at fastlægge retningslinjer og arrangementer for en fortsættelse af dialogen, og i december 1983 trådte Den Almindelige Kommission igen sammen i Athen.
A 'political' meeting was held in Luxembourg in November 1980 to lay down guidelines and arrangements for continuation of the dialogue and, in December 1983, the General Committee met again in Athens.
Der kunne dog ikke opnås enighed om de politiske aspekter, hvilket forhindrede, at der blev gjort fremskridt på andre samarbejdsområder. der.
However, inability to reach agreement on the political aspects prevented progress in other areas of cooperation.
I 1977 blev der indgået lignende aftaler med Egypten, Jordan, Syrien og derefter Libanon.
In 1977, similar agreements were concluded with Egypt, Jordan, Syria and then Lebanon.
I 1975 var der blevet indgået en aftale med Israel.
An agree ment with Israel had been concluded in 1975.
Til trods for spændingerne og konflikterne i denne del af verden — vanskelighederne mellem israelerne og araberne var ikke de eneste — havde det vist sig muligt at knytte et net af samarbejde med regionen som helhed.
Despite the tensions and conflicts in this part of the world—the troubles between the Israelis and the Arabs were not the only ones—it proved possible to weave a network of cooperation with the region as a whole.
Det omfattede lande med økonomier, der var mere udviklede, lå nærmere og derfor var mere konkurrencedygtige, end det var tilfældet med Det Sorte Afrika. Dette var grunden til, at folk sagde, at politikken for det sydlige Middel hav, der var en slags overført Lomé, ville vise sig at være den sande prøvesten.
It embraced economies that were more developed, nearer and hence more directly competitive than those of black Africa.
Men til forskel fra Lomé resulterede helhedspolitikken ikke i en kollektiv aftale.
But unlike Lomé, the overall approach did not result in a collective agree ment.
Kunne den euro-pæisk-arabiske dialog, som blev lanceret i 1973. tilføre samarbejdet mellem de to kyster af Middelhavet den dimension, det savnede?
Could the Euro-Arab dialogue, which was launched in 1973, provide cooperation between the two shores of the Mediterranean with the dimension it lacked?
Eftersom Det Europæiske Fællesskab primært er et økonomisk organ, kan det ikke behandle politiske spørgsmål — som f. eks. problemerne i Mellemøsten -medmindre det sker uden for dets sædvanlige strukturer, dvs. inden for rammerne af det politiske samarbejde.
As the European Community is primarily an economic body, it cannot deal with political questions—such as those of the Middle East—unless it does so outside its usual structures, i.e. within the framework of political cooperation.
Den Arabiske Liga, der primært er en politisk organisation, betragtede først og fremmest dialogen som en lejlighed til at påvirke de europæiske landes holdning til Mellemøsten.
The Arab League, which is primarily a political organization, saw the dialogue principally as an opportunity to influence European views on the Middle East.
I juni 1988 blev der gjort et nyt forsøg på at genoptage dialogen. Til trods for begge parters erklærede ønske om at tage trådene i dialogen op igen, syntes et heldigt udfald af dette forsøg at afhænge af, om de er i stand til at udvise en vis smidighed med hensyn til at overvinde de politiske hindringer for genoptagelsen af en dialog, som vil kunne styrkes ved reintegreringen af Egypten i Den Arabiske Liga.
In June 1988, a new attempt was made to relaunch the dialogue.
Uden for Middelhavsområdet: Den arabiske verden
Beyond the Mediterranean, the Arab world
Bortset fra de politiske spørgsmål har dialogen givet mulighed for at behandle en række emner — teknologioverførsel, investeringsbeskyttelse, handelsfremme, landbrugsudvikling, studier vedrørende industrialisering, videnskabeligt samarbejde og kulturelle udvekslinger — og begge parter har bevilget finansielle midler til dette formål.
Apart from political questions, the dialogue has made it possible to deal with a number of topics—the transfer of technology, investment protection, trade promotion, agricultural development, studies of industrialization, scientific cooperation and cultural exchanges—and both parties have allocated financial resources.
Hele den arabiske verden uden for Middelhavsområdet er medinddraget.
The whole of the Arab world be yond the Mediterranean shores is concerned.
Samarbejdsaftalerne med Maghreb- og Machraklandene omfatter syv stater, der er medlem mer af Den Arabiske Liga, medens fire andre — Djibouti, Maureta
The cooperation agree ments with the Maghreb and Mashreq countries involve seven nations
MIDDELHAVSOMRÅDET OG MELLEMØSTEN opretholde samarbejdsforbindelser med alle, uanset spændingerne og konflikterne, bør betragtes som en vigtig politisk tilkendegivelse og ikke som en manglende evne til at træffe et egentligt valg.
MEDITERRANEAN AND MIDDLE EAST cooperation (see inset).
ikke at sige uadskillelige i Middel havsområdet — det er dette, der skaber vanskeligheder for et Fælles skab, der stadig er mere økonomisk end politisk i sin karakter.
Its ups and downs and stops and starts have shown both how difficult and inevitable a process it is.
Fælles skabets urokkelige beslutning om at rykvise forløb har vist, hvilken van skelig, men samtidig uundgåelig proces der er tale om.
They have also illustrated the extent to which political and economic problems are interwoven, inseparable even, in the Mediterranean—hence the difficulty for a Community which is still more economic than political in nature.
Disse forhold har desuden illustreret, i hvilken grad de politiske og økonomiske problemer er sammenflettede, for
Rather than as an illustration of this political weakness, the Commu nity's determination to maintain cooperation relations with every one, regardless of tensions and conflicts, should be seen as a major political act and not as an inability to make a proper choice.
Ti år senere
Ten years later...
Ti år efter vedtagelsen af den globale Middelhavspolitik og indgåelsen af de aftaler, der tog deres udspring i den, giver en statusopgørelse ikke større grund til optimisme. misme.
Ten years after the adoption of the overall Mediterranean approach and the conclusion of the agree ments that resulted from it, the balance-sheet is not conducive to optimism.
kilden til dets egne problemer, anlagt en protektionistisk holdning over for dem i industrisektoren (tekstilvarer), uden at der er taget behørigt hensyn til den komplementære karakter af interessefællesskabet mellem Fællesskabet og dets præferencepartnere.
been proved that they are the cause of the Community's own problems, the Community has adopted a pro tectionist attitude towards them in the industrial sector (textiles), with out paying proper attention to the complementary nature of its own and its preferential partners' interests. ests.
Fællesskabets partnere har især beklaget sig over, at de disponible midler er stærkt begrænsede.
The proof of this, they feel, is their continuing or worse ning trade deficits with the Community.
Til dels som følge af det økonomiske tilbageslag er der imidlertid opstået visse vanskeligheder og skuffelser inden for handelssektoren.
The implementation of financial cooperation has continued in a satisfactory manner, providing finance primarily for infrastructure but also for training and research projects.
Fællesskabets partnere er alle af den opfattelse, at »Middelhavspolitikken« ikke har svaret til for ventningerne.
The main complaint from the Community's partners is that the funds available are very limited. ited.
De finder, at deres vedvarende eller voksende handelsunderskud over for Fællesskabet er tilstrækkeligt bevis herfor.
Thirdly, the common agricultural policy has become an increasingly protectionist operation, resulting in production increases and surpluses regardless of the real market situation and the interests of traditional preferential suppliers.'1