natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den årlige udveksling af synspunkter mellem Kommissionens generalsekretær Emile Noël og stedfortræderudvalget fandt sted i Strasbourg den 14. juni3).
The annual discussions between the Commission's Secretary-General Mr Emile Noël, and the Council of Europe Ministers' deputies took place in Strasbourg on 14 June.3
Rådet fastlagde i juni4) de retningslinjer, Fællesskabet og medlemsstaterne skal følge i samarbejdet med Europarådet. Udviklingen i forbindelserne mellem Europarådet og Fællesskabet var ligeledes et vigtigt punkt i den debat om »Perspektiverne for det europæiske samarbejde i 1980'erne«, der fandt sted i den rådgivende forsamling under anden del af den 35. ordinære samling i Strasbourg fra 26. september til 6. oktober.
In June the Council accepted the guidelines which the Community and the Member States propose to follow with respect to cooperation with the Council of Europe.4 The changing relations between the latter and the Community were also central to the Council of Europe's Parliamentary Assembly debate on the future of European cooperation in the 1980s, which took place during the second part of its 35th ordinary session in Strasbourg from 26 September to 6 October.
') Niende Almindelige Beretning, nr. 510-512.
Ninth General Report, points 510 to 512.
Tre store aktuelle internationale emner var midtpunkt i det politiske samarbejde i 1983, nemlig forbindelserne mellem Øst og Vest, bl.a. inden for rammerne af CSCE, Mellemøsten og situationen i Latinamerika.
Political cooperation in 1983 centred on four main areas of current international concern: East-West relations—particularly in the context of the CSCE—the Middle East, Cyprus and the situation in Latin America.
På sit møde i juni ') gav Det europæiske Råd udtryk for, at CSCE's vedtagelse i Madrid af et vægtigt og afbalanceret dokument ville være et positivt skridt i retning af bedre overholdelse af menneskerettighederne og ville bane vejen for en konference om nedrustning i Europa samt endelig bidrage til at forbedre samtlige forbindelser mellem Øst og Vest. Den græske udenrigsminister Yannis Haralambopoulos behandlede disse emner i sin tale på De Ti's vegne på CSCE's afsluttende møde i Madrid den 7. september2).
In June the European Council expressed the view that the adoption by the CSCE review meeting in Madrid of a substantial and balanced concluding document would register progress with regard to human rights, open the way to a conference on disarmament in Europe and make a useful contribution to the improvement of East-West relations as a whole.1 The Greek Foreign Minister, Mr Ioannis Kharalabopoulos, developed these themes in the speech he delivered on behalf of the 10 Member States at the closing session of the review meeting on 7 September.2
Desuden behandlede Det europæiske Råd på samme møde situationen i Polen og påpegede, at kun en national forsoning, hvor der tages hensyn til det polske folks håb og ønsker, kunne føre Polen ud af den alvorlige krise, landet befinder sig i3).
At its June meeting the European Council also examined the situation in Poland and expressed the conviction that only national reconciliation which takes full account of the aspirations of the Polish people could lead Poland out of its grave
Hvad angår Mellemøsten rettede Det europæiske Råd på sit møde i marts 4) en ny appel om tilbagetrækning af alle fremmede styrker fra Libanon og om genoptagelse af forhandlingerne med henblik på at nå til en global fredsordning i regionen. Det fandt, at den israelske kolonisering af de besatte områder var en alvorlig hindring for fredsbestræbelserne.
With regard to the Middle East, the March meeting of the European Council again appealed for the withdrawal of all foreign forces from Lebanon and a resumption of negotiations aimed at a comprehensive peace settlement in the region.4It expressed the view that Israeli settlements in the occupied territories were a major obstacle to peace efforts.
På mødet i juni5) gav det udtryk for, at undertegnelsen af aftalen mellem Israel og Libanon var et skridt i retning af en ny stadfæstelse af Libanons suverænitet, men at freden kun kunne blive en realitet, hvis der blev taget hensyn til regionens øvrige befolkningers sikkerhed og legitime interesser; det gav udtryk for sin bekymring over de palæstinensiske befolkningsgruppers nødsituation.
At its meeting in June, it affirmed that the signing of the Israel-Lebanon agreement constituted a step towards the return of full sovereignty to Lebanon but that peace could not become reality unless the security and legitimate interests of the other States and peoples of the region are taken into account; it voiced very serious concern at the distress of the Palestinian civilian population.5 On 12 September the Ten issued a statement urging a ceasefire
EUROPÆISK POLITISK SAMARBEJDE
EUROPEAN POLITICAL COOPERATION
301 var udtrykkeligt ønsket af den libanesiske regering. Den 9. november ') rettede de endnu en appel til parterne om at indstille kampene i Nordlibanon.
313 in Lebanon and again called for the withdrawal of foreign forces from the country, except where the Lebanese Government requested otherwise.1On 9 November they made a further appeal for a cessation of hostilities in northern Lebanon.2
Det europæiske Råd rettede endvidere i marts en appel til Irak og Iran om at indstille kamphandlingerne og forhandle om en bilæggelse af konflikten2).
In March the European Council also called for a ceasefire between Iran and Iraq and the negotiation of a settlement of their conflict.3
De Ti tog den 16. november3) afstand fra det tyrkisk-cypriotiske samfunds ensidige beslutning om at oprette en tyrkisk republik på Nordcypern og gav på ny udtryk for deres uforbeholdne støtte til republikken Cyperns uafhængighed, suverænitet, territoriale integritet og udelelige enhed.
Following the unilateral declaration by the Turkish Cypriot community purporting to establish a 'Turkish Republic of Northern Cyprus', the Ten on 16 November rejected this move and reiterated their unconditional support for the independence, sovereignty, territorial integrity and unity of the Republic of Cyprus.4
Det europæiske Råd gav i juni4) udtryk for sin uro med hensyn til udviklingen i situationen i Centralamerika og for sin støtte til Contadora-gruppens nuværende initiativ til at skabe fred i regionen.
In June the European Council made known its concern over developments in Central America and its support for the current initiatives of the Contadora Group aimed at establishing peace in the region.5
Den 26. august gav De Ti udtryk for deres dybeste bekymring over undertrykkelsen af folkedemonstrationerne for frihed og genindførelse af demokrati i Chile7).
On 26 August the Ten expressed their deep concern at the suppression of the protest demonstrations demanding freedom and the restoration of democracy in Chile. «
Den 25. april gav De Ti i en officiel erklæring udtryk for deres frygt for, at de vietnamesiske styrkers operationer i de kampucheanske flygtningelejre i Thailand skulle føre til en udvidelse af konflikten.
On 25 April the Ten adopted an official statement voicing their fear that the operations carried out by Vietnamese forces against Kampuchean refugee camps in Thailand would lead to an escalation of hostilities.
De anmodede om, at de vietnamesiske styrker i Kampuchea blev trukket fuldstændigt tilbage, og at det kampucheanske folks ret til selvsbestemmelse blev respekteret8).
They demanded that Vietnam withdraw all its troops from Kampuchea and that the right of the Kampuchean people to self-determination be put into practice.9
I sin tale den 27. september på De forenede Nationers generalforsamling9) gennemgik den græske udenrigsminister Yannis Haralambopoulos på De Ti's vegne de store aktuelle politiske problemer i verden.
In his speech to the United Nations General Assembly on 27 September the Greek Foreign Minister, on behalf of the Ten, dealt with the various major international issues of the day.10
Domstolen afsagde den 10. februar dom i sag 230/81 ') > der var anlagt af storhertugdømmet Luxembourg mod Europa-Parlamentet, og som vedrørte spørgsmålet om placeringen af Parlamentets arbejdssted. Efter at have gjort en lang række forsøg på at tvinge medlemsstaterne til at nå til enighed om den endelige placering af institutionernes hjemsted, vedtog Europa-Parlamentet den 7. juli 1981 2) en beslutning vedrørende placeringen af sit eget hjemsted og vanskelighederne for Parlamentet ved at have forskellige arbejdssteder.
Following a number of attempts to compel the Member States to reach agreement on the definitive location of the institutions, Parliament had adopted a resolution on 7 July 1981 concerning this question and the difficulties encountered because it has to work in several different places.
Parlamentet anerkendte ganske vist medlemsstaternes ret til at fastlægge hjemstedet for Fællesskabets institutioner, men besluttede dog at afholde sine plenarmøder i Strasbourg, at holde de fleste af udvalgenes og de politiske gruppers møder i Bruxelles, og at overveje, hvilke konsekvenser denne situation havde for arbejdet i Parlamentets sekretariat og tekniske tjeneste med det formål at undgå, »at en stor del af Parlamentets personale konstant skal rejse«2).
Although it acknowledged the right of the Member States to determine the seat of the Community institutions, Parliament decided to hold its part-sessions in Strasbourg, to organize the meetings of its committees and political groups as a general rule in Brussels, and to review the implications of its decision for the operation of its Secretariat and technical services, particularly with a view to 'avoiding the need for a substantial number of staff of Parliament to travel constantly'.2
Storhertugdømmet Luxembourg anlagde den 7. august 1981 sag ved Domstolen med påstand om annullation af Parlamentets beslutning, idet det navnlig gjorde gældende, at Parlamentet havde tiltaget sig en kompetence, der henhørte under medlemssta-
On 7 August 1981 the Grand Duchy of Luxembourg brought an action seeking a declaration that this resolution was void, contending in the main that Parliament had encroached on the Member States' powers. The application was based
IV-1 terne. Søgsmålet støttedes principalt på artikel 38 i EKSF-traktaten og subsidiært på artikel 173 i EØF-traktaten og artikel 146 i Euratom-traktaten.
COMMUNITY LAW primarily on Article 38 of the ECSC Treaty and in the alternative on Article 173 of the EEC Treaty and Article 146 of the Euratom Treaty.
Parlamentet nedlagde påstand om manglende søgsmålskompetence og gjorde samtidig gældende, at beslutningen af 7. juli 1981 i enhver henseende overholdt de afgørelser, der var truffet af medlemsstaternes regeringer vedrørende den foreløbige placering af institutionernes tjenestesteder.
Parliament challenged the admissibility of the action, pointing out that the resolution at issue conformed in all respects to the decisions of the governments of the Member States concerning the provisional places of work.
Hvad realiteten angik, fandt Domstolen, at Parlamentet ved vedtagelsen af beslutningen af 7. juli 1981 ikke havde tiltaget sig en kompetence, der var forbeholdt medlemsstaterne.
As to the substance of the case, the Court held that in adopting its resolution Parliament had not usurped the powers of the Member States.
Domstolen henviste her til, at medlemsstaterne og institutionerne har en gensidig forpligtelse til loyalt samarbejde, hvilket indebærer, at de skal respektere Parlamentets beføjelse til at fastlægge sin egen forretningsorden og træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre en hensigtsmæssig arbejdsgang.
The Court referred to the mutual duties of sincere cooperation imposed on the Member States and the institutions, which included the duty to have regard to the power of Parliament to determine its internal organization and to adopt appropriate measures to ensure that it functions properly.
Den kompetence, som medlemsstaterne ubestridt har med hensyn til fastlæggelsen af institutionernes hjemsted, kan i øvrigt ikke være til hinder for, at Parlamentet »drøfter samtlige spørgsmål af interesse for Fællesska berne«.
Moreover, the undisputed powers of the Member States in the matter of location did not affect Parliament's right 'to discuss any question concerning the Communities'.
Hvad angår spørgsmålet om afholdelse af plenarmøderne i Strasbourg, udtalte Domstolen, at man i den afgørelse, som repræsentanterne for medlemsstaternes regeringer havde vedtaget den 8. april 1965, ikke havde taget stilling til spørgsmålet om, hvor plenarmøderne skulle afholdes, idet det her blot hed: »Luxembourg, Bruxelles og Strasbourg forbliver foreløbige tjenestesteder for Fællesskabernes institutioner«.
As regards the holding of plenary sittings in Strasbourg, the Court observed that no express mention of plenary sittings was made in the Decision of the Representatives of the Governments of the Member States of 8 April 1965, which simply stated that 'Luxembourg, Brussels and Strasbourg shall remain the provisional places of work of the institutions of the Community'.
Domstolen henviste dernæst til, at alle Parlamentets plenarmøder — i overensstemmelse med de af udenrigsministrene i 1952 og 1958 trufne afgørelser — fandt sted i Strasbourg indtil 1967.
The Court recalled that, in accordance with the decisions taken by the Ministers for Foreign Affairs in 1952 and 1958, up to 1967 all plenary sittings of Parliament had been held in Strasbourg.
Men efter 1967 begyndte man at følge den praksis at holde en del af plenarmøderne i Luxembourg. Denne praksis var blevet til på initiativ af Europa-Parlamentet selv og var hverken udtrykkeligt eller indirekte blevet godkendt af medlemsstaterne.
Although it was true that the practice of holding up to half the plenary sittings in Luxembourg had been introduced in 1967, the decision was taken by Parliament of its own motion and had never been approved either expressly or by implication by the Member States.
»Den luxembourgske regering kan derfor ikke med rette gøre gældende, at der gennem nævnte praksis er skabt en sædvane i dens favør«.
The Luxembourg Government was 'therefore wrong in alleging that the practice had created a custom in its favour'.
Under hensyntagen til de meningsforskelle, som viste sig at bestå under de møder, der i Maastricht blev afholdt mellem stats- og regeringscheferne i marts 1981 og under konferencen, som fandt sted i juni 1981, må erklæringen fra disse møder om at opretholde status quo »tages som udtryk for deltagernes ønsker om ikke at ændre den gældende retstilstand«.
In view of the differences which emerged at the meeting of the Heads of State or Government in Maastricht in March 1981 and the conference held in June 1981, the statements made on these occasions to the effect that the status quo should be maintained could be understood only 'as an expression of the intention not to change the previous legal position'.
Domstolen fandt derfor ikke, at Parlamentet havde overskredet sine beføjelser.
The Court therefore held that Parliament had not exceeded its powers.
Hvad angår spørgsmålet om afholdelse af udvalgs og politiske gruppers møder i Bruxelles, nøjedes Domstolen med at fastslå, at der her var tale om en praksis, der
Turning to the holding of meetings of committees and political groups in Brussels, the Court observed merely that this practice had developed in the exercise of Parliament's independent powers and had never been called in question by any Member State.
Domstolen indtog dog en mere restriktiv holdning med hensyn til placeringen af Parlamentets sekretariat.
The Court took a stricter line on the location of Parliament's Secretariat.
Den henviste her til, at Parlamentets sekretariat bør forblive i Luxembourg i henhold til bestemmelsen i artikel 4 i beslutningen af 8. april 1965, og at der kun kunne gøres undtagelse herfra, hvis det var nødvendigt, for at Parlamentet »på andre arbejdssteder end det, hvor sekretariatet er placeret, kunne opretholde den infrastruktur, der er nødvendig for udførelsen af de opgaver, der ifølge traktaterne er tildelt det«.
Article 4 of the Decision of 8 April 1965 required that the Secretariat remain in Luxembourg, and only such exceptions could be allowed as would enable Parliament 'to maintain in the various places of work ... the infrastructure essential for ensuring that it may fulfil ... the tasks which are entrusted to it by the Treaties'.
Overflytning af personale, der går ud over de her nævnte begrænsninger, vil være i strid med artikel 4 i ovennævnte beslutning.
Any transfer of staff exceeding these limits would constitute a breach of Article 4.
I 1983 faldt antallet af artikel 169-åbningsskrivelser til medlemsstaterne i forhold til det foregående år, idet der blev indledt 289 overtrædelsesprocedurer mod 332 i 1982 og 243 i 1981.
The number of letters constituting formal notice sent to the Member States in 1983 was lower than in previous years : 289 procedures were initiated, compared with 332 in 1982 and 243 in 1981.
Også antallet af begrundede udtalelser er faldet til næsten det halve af antallet i 1982, idet der i 1983 blev sendt 83 begrundede udtalelser til 10 medlemsstater mod 166 udtalelser i det foregående år.
The number of reasoned opinions was also lower, almost half the 1982 figure : 82 reasoned opinions were sent to the 10 Member States in 1983, compared with 166 the previous year.
Kommissionen anlagde ved Domstolen 42 sager mod medlemsstaterne — sammenlignet med 46 i 1982 og 50 i 1981.
The Commission brought 42 cases before the Court of Justice, as against 46 in 1982 and 50 in 1981.
Dette tal — der er ret lavt, når man ser på, hvor mange overtrædelsesprocedurer, der blev indledt, og hvor mange begrunde de udtalelser, der blev fremsendt i 1982 — viser klart, at medlemsstaterne har bestræbt sig på inden Kommissionen indstævner dem for Domstolen at efterkomme de fællesskabsretlige bestemmelser.
This number is relatively low, considering the large number of procedures initiated and opinions sent in 1982, and is clear evidence of the efforts being made by Member States to comply with Community law before proceedings are instituted in the Court.
Medlemsstaternes ønske om at efterkomme fællesskabsreglerne har i det forløbne år i øvrigt også bevirket, at 15 sager blev slettet af Domstolens register, da medlemsstaterne under proceduren bragte deres lovgivning i overensstemmelse med EF-reglerne.
Fifteen cases were removed from the register of the Court during the year, the Member States involved having complied with Community legislation during judicial proceedings.
Af de 42 sager, der blev indbragt for Domstolen, vedrørte 15 spørgsmålet om manglede overensstemmelse med eller ukorrekt anvendelse af direktiver. Denne sagsgruppe udgjorde kun ca. en tredjedel af alle de sager, der blev indbragt for Domstolen.
Of the 42 cases brought before the Court, 15 concerned the non-implementation or incorrect implementation of directives; this figure represents only about one third of all the cases brought before the Court.
Dette bekræfter den tendens, som allerede aftegnede sig i 1982, nemlig at antallet af direktivovertrædelser faldt proportionelt med den stigende protektionisme i medlemsstaterne.
This confirms the trend already evident in 1982; the percentage of infringements relating to directives is declining in proportion to the increasing protectionism practised by the Member States.
De fleste domfældelser i 1983 vedrørte således artikel 30 (frie varebevægelser), hvilket også er en følge af den stigende protektionisme i medlemsstaterne.
Most of the infringements in respect of which proceedings were brought in 1983 concern Article 30 (free movement of goods), this being the result of renewed protectionism by the Member States, followed closely by agriculture and protection of the environment.
Sagernes fordeling på de enkelte lande var følgende: Kommissionen anlagde ved Domstolen 12 sager mod Frankrig (heraf 1 vedrørende direktiver), 12 sager mod Italien (heraf 4 vedrørende direktiver), 4 sager mod Belgien (heraf 1 vedrørende direktiver), 4 mod Forbundsrepublikken Tyskland (alle vedrørende direktiver), 3 mod Danmark (heraf 2 vedrørende direktiver) og 3 mod Nederlandene (alle vedrørende direktiver), og på områder, der vedrørte andet end direktiver, 2 sager mod henholdsvis Grækenland og Det forenede Kongerige og en sag mod Irland.
COMMUNITY LAW concerning directives), against the Netherlands on 3 (all concerning directives), against Greece on 2 occasions and against the United Kingdom and Ireland on 1 occasion on matters other than directives.
I 1983 afsagde Domstolen domme i 24 sager, der var anlagt med hjemmel i artikel 169.
During 1983, the Court delivered 24 judgments in cases brought under Article 169.
1 21 sager blev medlemsstaterne dømt for at have tilsidesat deres forpligtelser.
It censured Member States for failure to fulfil their obligations on 21 occasions.
I tre sager fik Kommissionen derimod ikke medhold. To af disse sager var anlagt mod Italien, den ene vedrørte ordningen med ensartede avancer ved markedsføring af forarbejdet tobak, og den anden angik gennemførelsen af direktivet om ligeløn for mænd og kvinder.
Conversely, it dismissed the Commission's action in three cases: two against Italy, the first concerning the system of margins laid down for the marketing of manufactured tobacco, the second the implementation of the Directive on equal treatment of men and women.
Den tredje sag, Kommissionen ikke fik medhold i, var indbragt mod Frankrig og vedrørte nationale monopoler inden for kunstig inseminering af kvæg.
An action against France concerning national monopolies in the field of artificial insemination of bovine animals was also dismissed.
Ligesom i 1981 og 1982 har Kommissionen fået forelagt to sager på grundlag af artikel 170.
As in 1981 and 1982, a matter was brought before the Commission under Article 170 on two occasions.
Den franske regering havde klaget over de præferencesatser, den nederlandske regering havde indrømmet ammoniakindustrien.
The French Government complained about preferential tariffs granted to the ammonia industry by the Netherlands Government.
Samtidig hermed indledte Kommissionen proceduren i henhold til EØF-traktatens artikel 93, stk. 2, mod Nederlandene.
At the same time, the Commission initiated the procedure laid down in Article 93(2) of the EEC Treaty against the Netherlands.
Den anden sag vedrørte en klage fra den nederlandske regering mod de i Det forenede Kongerige gældende veterinære restriktioner for import af kyllinger.
The second complaint was lodged by the Netherlands Government regarding the veterinary restrictions imposed by the United Kingdom in respect of imports of chickens.
Domstolen har taget stilling til spørgsmålet om gyldigheden af Kommissio­nens forordning af 10. april 1978 ') om bestemmelse af oprindelse for visse tekstilva­rer. Domstolen erklærede den pågældende forordning for delvis ugyldig, da den uden objektiv begrundelse indeholdt langt strengere kriterier for definitionen af bomuldsgarns oprindelse end for tekstilstoffers og trikotagestoffers oprindelse2).
Regulation was in part invalid, because it provided, without objective justification, criteria considerably stricter for the definition of origin of yarn than for that of the origin of tissues and fabrics.2
Domstolen har for første gang truffet afgørelse i en sag, der var anlagt af en privat mod Kommissionen, og hvori der nedlagdes påstand om annullation af en beslutning, truffet af Kommissionen på grundlag af Rådets forordning af 10. juli 19753).
The Court ruled for the first time on an action brought directly against a Commission Decision adopted under the Council Regulation of 10 July 1975 ;3the
Kommissionen havde i den pågældende beslutning nægtet at anerkende, at datamaskiner havde karakter af videnskabeligt apparatur, således at indførsel heraf ikke kunne ske toldfrit efter den fælles toldtarif.
Decision refused to recognize the scientific character of a computer and consequently found that it could not be imported free of CCT duty.