natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Men på hvilket grundlag Domstolen udledte de her omhandlede generelle principper lå endnu ikke fast.
It remained to be seen how the Court would establish these general principles.
Senere domme har givet præcise anvisninger i så henseende.
This became clear in later judgments.
En tysk virksomhed påstod over for en forvaltningsdomstol, at ordningen med sikkerhedsstillelse, som ifølge fællesskabsretten gjaldt som betingelse for udstedelse af eksportlicenser for en række land brugsprodukter, var i strid med forfatningen.
A German firm challenged in its administrative court the system introduced by Community legislation whereby traders applying for licences to export certain types of agricultural products had to lodge a deposit which was forfeited if the products were not exported during the period of validity of the licence.
Som bekendt indeholdt denne ordning bestemmelser om fortabelse af sikkerhedsstillelsen, hvis produkterne ikke blev udført inden for den i licensen fastsatte gyldighedsperiode.
It claimed that the forfeiture of the deposit infringed property rights and the principle of proportion­ality guaranteed by the German Constitution. The Court did not consider whether the legislation matched up to the requirements of German constitutional law.
Det tyske firma hævdede, at fortabelsen af sikker hedsstillelsen krænkede ejendomsretten og princippet om forholdet mellem mål og midler, som følger af den tyske forfatning. Domstolen
But it repeated the dictum of the Stauder judgment, adding that 'the protection of such (fundamental) rights, whilst inspired by the constitutional traditions common to the Mem­ber States, must be ensured within the framework of the structure and objectives of the Community'.3The Court therefore examined whether the deposit system infringed fundamental rights and found that it did not.
') Dom af 4.2.1959, sag 1/58, Stork, Sml.
' Case 1/58 Stork [1959] ECR 17, at p.
1954-1964. s. 127; dom af 15.7.1960, forenede sager 36, 37, 38 og 40/59, Comptoirs de vente mod Den Hoje Myndighed, Sml. 1954-
26; Joined Cases 36-38 and 40/59 Ruhr Coal Sales
Fællesskabets retskilder sammenholdt ikke forordningen med bestemmelserne i den tyske forfatning.
The sources of Community law principles of Community law, the observance of which it had a duty to ensure.
Den anvendte dog løsningen fra Stauder-dommen, idet den samtidig tilføjede, at »respekten for disse (grundlæggende) rettigheder skal, selv om den har sit grundlag i medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, sikres inden for rammerne af Fællesskabets struktur og mål« ').
It went on to say that the elimination of discrimination based on sex undoubtedly formed part of those fundamental rights, and that the same view was also taken by the European Social Charter and Convention No 111 of the International Labour Organization.'
Domstolen undersøgte så, om ordningen med sikkerhedsstillelse krænkede grundlæggende rettigheder, og denne prøvelse mundede ud i, at dette ikke var tilfældet.
How ever, it held that at the time the question had been referred to it the Community had not assumed any responsibility for supervising the observance of this principle by the Member States.2
Sagsøgeren hævdede, at hans position som grossist i første led var truet, og påstod, at hans ejendomsret, som er sikret ved den tyske forfatning, var krænket.
The relevance of fundamental human rights to Community law is now well established.
I sin dom gentog EF-Domstolen sin tidligere retspraksis og udbyggede den ved blandt andet at erklære, at »under udøvelsen (af disse grundrettigheder) skal Domstolen lægge de forfatningsmæssige traditioner i medlemsstaterne til grund og kan følgelig ikke anerkende foranstaltninger, der er uforenelige med de i disse staters forfatninger anerkendte og beskyttede grundrettigheder; de internationale traktater om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har været med til at udarbejde, eller som de senere har tiltrådt, kan ligeledes give anvisninger, som skal tages i betragtning inden for rammerne af fællesskabs retten« 2).
In the Hauer judgment, for example, the Court tested a Council regulation prohibiting the planting of vines during a certain period against the right to property which, it said, was guaranteed in the Community legal order in accordance with the ideas common to the constitutions of the Member States, which were also reflected in the first Protocol to the European Convention for the Protection of Human Rights.3
Af denne dom kan man udlede følgende to konklusioner: For det første har Domstolen udtrykkeligt slået fast, at enhver bestemmelse i den afledte ret, som er i strid med grundlæggende rettigheder, som er sikret i blot én medlemsstats forfatning, vil blive annulleret eller kendt for ugyldig; for det andet vil internationale konventioner om menneskerettigheder - Verdenserklæringen, den europæiske konvention, FN-pagter, sociale pagter osv. - - være retskilder, der kan tjene EF-Domstolen som inspiration; det vil sige, at den dels ikke anser sig for bundet af disse retsakter på samme måde som af internationale traktatmæssige forpligtelser, dels at det ikke er nødvendigt, at den pågældende traktat er ratificeret af samtlige medlemsstater, for at Domstolen kan anvende den som retskilde; det er nok, at medlemssta terne har »været med til« udarbejdelsen af vedkommende traktat.
In National Panasonic,4the Court considered whether it was contrary to fundamental rights for the Commission to carry out investigations on firms' premises under Regulation 17 (which lays down the procedure for enforcing the EEC competition rules) without prior warning.
Det skal bemærkes, at Nold-dommen blev afsagt få uger efter, at Frankrig som den sidste medlemsstat ratificerede den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder. der.
It referred to Article 8 of the European Convention on Human Rights, which allows exceptions from the freedom from invasion of privacy protected by the article in cases where interference with this right is necessary to defend the public interest.
') Dom af 27.10.1976. sag 30/75. Prais. Sml. 1976. s. 1589.
Case 149/77 Defrenne [1978] ECR 1365, at p.
2) Dom af 15.6.1978, sag 149/77, Defrenne. Sml. 1978, s. 1365.
See also infra, p. 103.
1980, s. 2033; dom af 23.9.1986, sag 5/85, AKZO, Sml. 1986, s. 2585 ff.
Case 136/79 [1980] ECR 2033, at 2057; also Case 5/85 Akzo [1986] ECR 2585.
Fællesskabets retskilder
The general principles of law and respect of human rights
Det er således ikke konventionen som sådan, der blev påberåbt, men det »generelle princip«, som den giver udtryk for.
Typically, it was not the Convention as such but the general principle which it expressed that was invoked by the Court.
I Royer-dommen nøjedes EF-Domstolen med at fastslå, at »lovligheden af en midlertidig frihedsberøvelse af en udlænding, der ikke har kunnet godtgøre, at han omfattes af Traktaten, eller som ville kunne udvises af en anden grund end undladelse af at opfylde de formelle regler vedrørende kontrol med udlændinge, afhænger af den nationale lovgivning og af de internationale forpligtelser, som den pågældende medlemsstat har påtaget sig, idet fællesskabsretten som sådan ikke på sit nuværende stade indeholder særlige forpligtelser herom for medlemsstaterne«2). Det fremgår heraf, at Domstolen ikke hidtil har anset sig for kompetent til at kontrollere, om medlemssta terne ved udøvelsen af de beføjelser, som fællesskabsretten tillægger dem, overholder internationale traktater vedrørende menneskerettigheder. heder.
In the Rover judgment the Court merely pointed out that 'the validity of a measure of provisional deprivation of liberty taken in the case of an alien who was unable to prove that he was covered by the Treaty or who could be expelled from the territory for reasons other than failure to comply with the formalities concerning the control of aliens depends on the provisions of national law and the international obligations assumed by the Member States concerned since Community law as such does not yet impose any specific obligations on Member States in this respect'.2As these judgments show, the Court has not yet seen fit to assert jurisdiction over Member States' observance of international instruments on human rights in areas in which the Community allows them discretion.
Den 5. april 1977 vedtog Parlamentet, Rådet og Kommissionen en fælles erklæring om overholdelse af grundlæggende rettigheder.
On 5 April 1977 the Parliament, Council and Commission issued a Joint Declaration on the respect of fundamental rights, intended both as an expression of support for the Court's work in this area and as a commitment to observe such rights themselves.
Denne erklæring underbygger EF-Domstolens retspraksis på dette område og indeholder en forpligtelse til at overholde disse rettigheder.
Although not in itself binding, such a declaration carried an undeniable political significance and expressed principles and values that are part of the unwritten constitutional law of the Community.3
En sådan erklæring, der ikke i sig selv er en bindende retsakt, har en uomtvistelig politisk betydning og giver udtryk for principper og værdier, som udgør en del af Fællesskabets uskrevne forfatning3).
In 1979, in an important memorandum, the Commission proposed that the Community accede to the European Convention on Human Rights.
') Dom af 28.10.1975, sag 36/75, Rutili, Sml. 1975, s. 1219.
The main aim, apart from the increase in legal certainty that would come from accession, was political.
Almindelige retsgrundsætninger og overholdelse af menneskerettighederne
In this way, the union would ensure that human rights were observed not only by the institutions, but also by the Member States, in line with the declarations on the respect of fundamental rights and democratic principles as conditions of membership of the Community.
Denne holdning blev bekræftet i den højtidelige erklæring af 19. juni 1983 om Den Europæiske Union.
The general principles of law and respect of human rights
I 1979 foreslog Kommissionen i et vigtigt memorandum, at Fællesskabet tiltrådte den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
105 compliance with the law and with human rights to which they are attached, so that together they may make their own contribution to the preservation of international peace and security in accordance with the undertakings entered into by them within the framework of the United Nations Charter.
Målet er - - udover interessen i en sådan tilslutning set ud fra et retssikkerhedssynspunkt — hovedsageligt politisk, idet man ønsker at bekræfte Fællesskabets modenhed og ansvarsfølelse ved at vise, at det vedkender sig sine forpligtelser over for de rettigheder, der beskyttes ved konventionen.
These passages reinforce the last paragraph of the preamble to the EEC Treaty, which states : ' resolved by thus pooling their resources to preserve and strengthen peace and liberty, and calling upon the other peoples of Europe who share their ideal to join in their efforts'.
Forslaget fik en blandet modtagelse.
The sources of guidance on human rights are now explicitly mentioned.
Europa-Parlamentet støttede Kommissionens initiativ, medens en række stater var mere forbe holdne.
In the messages Europe may give to the world and the common positions it may take up, these fundamental values must have a very special place.
I udkastet til traktat om oprettelse af Den Europæiske Union havde Parlamentet både forudset, at unionen skulle tiltræde menneskerettighedskonventionen og selv udarbejde en fortegnelse over rettigheder.
On 12 April 1989 the European Parliament passed a Declaration on Fundamental Rights and Freedoms, with which it called upon the other EC institutions and the Member States to formally associate themselves. '
Unionen ville således sikre, at ikke alene institutionerne, men også medlemsstaterne overholder menneskerettighederne - - og dette i fuld overensstemmelse med de forskellige erklæringer om overholdelse af grundlæggende rettigheder og af demokratiske principper som betingelse for tilhørsforholdet til Fælles skabet.
It linked the Declaration to the resumption of the work of European unification and the establishment of a frontier-free internal market.
Kapitel III: Forholdet til national ret
Chapter III — Relationship to national law
I dette kapitel vil der blive givet en nærmere redegørelse dels for de to grundpiller i Fællesskabets retsorden: Fællesskabsrettens direkte virkning og forrang, dels for fællesskabsrettens gennemførelse.
This chapter considers the twin 'pillars' of the Community legal system, namely the direct effect and the supremacy of Community law, and then examines the means by which Community law is applied.
Domstolens præsident, R. Lecourt, har udmærket beskrevet det mulige alternativ: »Enten er Fællesskabet for borgerne en besnærende, men fjern abstraktion, der kun har interesse for regeringerne, som diskretionært bringer reglerne i anvendelse over for disse; eller også er det for borgerne en virkelig realitet og hermed et retsskabende organ« ').
The former President of the Court of Justice, Judge Lecourt, described the alternatives for the possible impact of Community law at grassroots level as follows : ' Either the Community is for the private individual a beguiling but remote abstraction, whose rules it is up to governments to apply, or not to apply to him at their discretion; or it is for him a concrete reality and consequently a source of rights.'1
At Fællesskabet har til opgave at skabe ret for borgerne, fremgår naturligt af de lovgivningsbeføjelser, som er tillagt institutionerne, og som EØF-Traktatens artikel 189 giver udtryk for, når den bestemmer, at forordninger gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
The propensity of Community law to create rights in individuals is of course implied by the power given to the institutions to enact legislation—regulations—that under Article 189 of the EEC Treaty are directly applicable in the Member States.
I forbindelse med en sag, som en nederlandsk virksomhed havde anlagt ved en forvaltningsdomstol i hjemlandet, og som følge af det af denne ret indbragte præjudicielle søgsmål, fik EF-Domstolen lejlighed til ved en principbeslutning at tage stilling til spørgsmålet om borger nes ret til at påberåbe sig fællesskabsretten ved deres nationale domstole.
A preliminary ruling reference from the Dutch revenue appeals tribunal, the Tariefcommissie, in 1962 however gave the Court of Justice the opportunity to make a basic statement on the possibility of individuals asserting rights under Community law in their national courts.
Virksomheden, Van Gend & Loos, havde indført et kemisk produkt fra Tyskland til Nederlandene. I den anledning blev virksomheden afkrævet en told, som den påstod var højere end den, der fandt anvendelse på tidspunktet for EØF-Traktatens ikrafttræden, som følge af en ændret tarifering. Den påståede forhøjelse var i strid med den såkaldte »stand still«-forpligtelse, som gælder i medfør af Traktatens artikel 122). Virksomheden havde indstævnet den nederlandske finansförvaltning for den kompetente domstol, »Tariefcommissie«, og denne havde derefter forelagt EF-Domstolen to præjudicielle spørgsmål på grundlag af Traktatens artikel 177 3). Kun det første spørgsmål er her af interesse.
The Dutch firm Van Gend & Loos had imported a chemical product from Germany and had been charged a higher rate of import duty than had been in force at the time the EEC Treaty came into effect owing to a subsequent reclassification of the product under a different heading. It claimed this increase was a breach of the standstill obligation imposed by Article 12 of the Treaty,2and challenged the assessment before the Tariefcommissie, which referred two preliminary questions to the Court under the Article 177 procedure.3 dure.3 Only the first question is of interest here.
Det gik ud på at få fastslået, »om EØF-Traktatens artikel 12 har national virkning, med andre ord om de retsundergivne i medfør af denne artikel kan påberåbe sig individuelle rettigheder, som dommeren skal beskytte«.
The tribunal asked 'whether Article 12 of the Treaty has direct application in national law in the sense that nationals of Member States may on the basis of this Article lay claim to rights which the national court must protect'.
Kapitel I, afsnit 3.
See supra, Chapter I, Section 3.
Tre regeringer og generaladvokaten forfægtede over for Domstolen det standpunkt, at denne bestemmelse kun medførte internationale forpligtelser for staterne, og at svaret derfor måtte være benægtende.
Relationship to national law the Member States and that therefore the answer should be negative.
Kommissionen udtalte sig for sit vedkommende til fordel for arti kel 12's direkte virkning i national ret. Denne løsning nåede Domstolen også frem til.
The Commission submitted that Article 12 had an internal effect.
Efter at EF-Domstolen havde erklæret sig for kompetent til at fortolke artikel 12 »inden for fællesskabsrettens rammer og i hen seende til dens virkning for den enkelte«, gav den en længere udredning med henblik på at beskrive karakteren af den ved Traktaten skabte retsorden, førend den analyserede selve artikel 12's retsvirkning.
After affirming its own jurisdiction to interpret Article 12 within the context of Community law and with reference to its effect on individuals, the Court spent some time describing the nature of the legal order created by the Treaty before analysing the effect of Article 12 itself.
Domstolen begrundede sit standpunkt vedrørende fællesskabets retsorden ved at erklære, at »ved undersøgelsen af, om en international traktat har umiddelbar virkning i den nationale ret, må man tage traktatens ånd, opbygning og ordlyd i betragtning«.
It justified its digression about the Community legal order by saying that 'to ascertain whether the provisions of an international treaty extend so far in their effects, it is necessary to consider the spirit, the general scheme and the terms of those provisions'.
Rækkefølgen af disse elementer er karakteristisk for EF-Domslolens fortolkningsmetoder ').
The order in which the Court placed the aspects to be considered is indicative of its methods of interpretation.'
Den påpegede, at »målet for EØF-Traktaten, at oprette et fælles marked, hvis funktion direkte berører de retsundergivne i Fællesskabet, indebærer, at denne Traktat udgør mere end en aftale, som blot skaber gensidige forpligtelser mellem de kontraherende stater«.
It went on: 'The objective of the EEC Treaty, which is to establish a common market, the functioning of which is of direct concern to interested parties in the Community, implies that this Treaty is more than an agreement which merely creates mutual obligations between the Contracting States. '
Den retlige argumentation er her direkte inspireret af en af Traktatens økonomiske målsætninger, som i overgangsperioden uomtvisteligt var den vigtigste: afskaffelsen af hindringer for produktionsfaktorernes frie bevægelighed med henblik på skabelsen af et større marked.
Thus, the Court saw direct legal implications in one of the economic goals of the Treaty, that of the removal of barriers to the mobility of production factors to create a larger market, which during the transitional period was undoubtedly the major goal.
Retsreglerne måtte nødvendigvis afspejle denne økonomiske realitet.
The law had to reflect this economic fact.
Fællesskabets målsætninger, således som de er nedfældet i præamblen: Tilnærmelse mellem folkene, tildeling af beføjelser, der nødvendigvis skal udøves over for borgerne, adgang for borgerne til at deltage i Fællesskabets organer (Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg), mulighed for domstolskontrol, herunder navnlig afgørelse af præjudicielle spørgsmål, bekræfter, at borgerne er direkte berørt af fællesskabsretten.
The other goals of the Community set out in the preamble to the Treaty, namely closer relations between the peoples of Europe, the partial centralization of decisions affecting people's everyday lives in common institutions, the participation of Member States' nationals in Community bodies such as the European Parliament and the Economic and Social Committee, and the Community judicial machinery, especially the preliminary ruling procedure, confirmed that the citizens of Member States were directly concerned by Community law.
Domstolen har følgelig kunnet konkludere, »at Fællesskabet udgør en ny (folkeretlig) retsorden2), til hvis fordel staterne, om end inden for begrænsede områder, har indskrænket deres suveræne rettigheder, og hvis retssubjekter ikke blot er medlemsstaterne, men også disses statsborgere«; og at »uafhængigt af medlemsstaternes lovgivning pålægger fællesskabsretten derfor ikke blot private forpligtelser, men den skal også give dem rettigheder, som bliver en del af deres juridiske formue; disse rettigheder opstår ikke
The Court concluded that 'the Community constitutes a new legal order (of international law)2for the benefit of which the States have limited their sovereign rights, albeit within limited fields, and the subjects of which comprise not only Member States but also their nationals', and therefore 'independently of the legislation of Member States, Community law ... not only imposes obligations on individuals but is also intended to confer upon them rights which become part of their legal heritage. These rights arise not only where they are expressly granted by the Treaty but also by reason of obligations which the Treaty
') Jf. kapitel I, afsnit 4.
See supra, Chapter I, Section 4.
111 blot, når de udtrykkeligt er indrømmet i Traktaten, men også når Traktaten pålægger private såvel som medlemsstater og Fællesskabets institutioner entydige forpligtelser«.
109 imposes in a clearly defined way upon individuals as well as upon the Member States and upon the institutions of the Community'.
Domstolen skulle herefter blot anvende disse principper på det forelagte problem. Efter at have placeret artikel 12 i sin rette sammenhæng udtalte den, at denne bestemmelse »indeholder et klart og ubetinget forbud, som ikke er en pligt til at handle, men til at undlade«, og »ydermere knytter der sig ikke til denne forpligtelse noget forbehold fra staternes side om, at dens gennemførelse skal være afhængig af vedtagelsen af en udtrykkelig national retsforskrift«, og »selve dette forbuds karakter gør det særdeles velegnet til at skabe umiddelbare virkninger i de retlige relationer mellem medlemsstaterne og deres retsundergivne«. Domstolen fastslog dermed, at artikel 12 »har umiddelbar virkning og medfører individuelle rettigheder, som de nationale domsmyndigheder skal beskytte«.
It only remained for the Court to apply these principles to the specific case of Article 12.
Den kunne have gjort som det italienske Consiglio di Stato, som kort før dommen i Van Gend & Loo.v-sagen direkte anvendte forbuddet i Traktatens artikel 31, der også er en »stand still«-bestemmelse, i forbindelse med kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning '). At Domstolen fandt det nødvendigt at behandle spørgsmålet om fællesskabsrettens karakter i flere præmisser, skyldes først og frem mest, at den måtte besvare de indlæg, som var afgivet over for den af en række regeringer, der anså princippet om direkte virkning som værende en undtagelse.
The Court could of course have reached this conclusion simply from an analysis of Article 12, as the Italian Council of State had done shortly before the judgment in the Van Gend & Loos case when it had directly applied the similar standstill provision prohibiting new quantitative restrictions and measures having equivalent effect in Article 31.' The reason the Court of Justice felt it necessary to preface its answer to the question with a discussion of the nature of the Community legal order was first of all because it wanted to reply to the submissions governments had made to it that direct effect was an exception.
Det var derfor nødvendigt at angive fortolkningsprincipper, der også havde gyldighed udover det ved artikel 12 rejste problem.
It was therefore desirable to state the principles of interpretation applicable beyond the specific question of Article 12.