natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A — Afgørelsen af 21. april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter
Α-The Decision of 21 April 1970 on the replacement of financial contributions from the Member States by the European Communities' own resources
Med afgørelsen af 21. april 1970, som blev truffet af Rådet i medfør af EØF­traktatens arti­kel 201 og Euratom­traktatens artikel 173 '), får De europæiske Fællesskaber for første gang tillagt egentlige egne indtægter, som efterhånden skal gøre det muligt for dem at dække alle deres udgifter.
The Decision of 21 April 1970, taken by the Council pursuant to Articles 201 of the EEC Treaty and 173 of the EAEC Treaty,1for the first time gives the European Communities genuine resources of their own intended to permit them progressively to cover all their ex­penditure.
Denne afgørelse blev derefter vedtaget af medlemsstaterne i overensstem­melse med deres respektive forfatningsmæssige bestemmelser; det var nødvendigt, fordi der var tale om en overførelse af indtægter fra staterne til Fællesskabet, hvilket betyder, at der måtte afgives suverænitet, og at de lovgivende organer måtte afstå fra at føre parlamentarisk kontrol.
This decision was subsequently ratified by the Member States in accordance with their respective constitutional requirements; this had to be done because it involved a transfer of resources from the Member States to the Community, with all that that implied in loss of sovereignty by the States and loss of parliamentary control by their legislative bodies.
Afgørelsen af 21. april 1970 bygger på to ideer: a) det skal være muligt for De europæiske Fællesskaber at have egentlige fiskale indtægter: landbrugsafgifter, told og moms, også selv om de opkræves af de nationale administratio­ner; b) denne nye ordning skal indføres gradvis ifølge en grundfæstet fællesskabstradition, idet det i dette tilfælde kun er landbrugsafgifterne, som i første omgang skal tilfalde Fællesska­berne fuldt ud, mens indbetalingen af en vis procentdel af momsen først skal finde sted efter udløbet af overgangsperioden.
The Decision was based on two ideas: (a) to grant the European Communities genuine fiscal revenue—agricultural levies, customs duties, valueadded tax (VAT)—even if this revenue was collected by national authorities; and (b) following a well-established Community tradition, to establish this new system in stages, at first transferring in full only the revenue from agricultural levies, and bringing in the VAT percentages only at the end of the transitional period.
Denne rådsafgørelse udgør et vigtigt skridt på vej mod Det europæiske Fællesskabs finansi­elle uafhængighed, eftersom det får tillagt visse indtægter til dækning af udgifterne.
This decision by the Council marks an important stage in the European Community's progress forward toward financial independence, by assigning certain types of revenue to pay for its expenditure.
Overfør­sel af finansindtægter fra medlemsstaterne til Fællesskabet var et vigtigt princip, som inde­bar en udvidelse af Parlamentets budgetbeføjelser, hvilket var formålet med Luxembourg­traktaten.
The momentous step of transferring financial resources from the Member States to the Community carried the implication that the European Parliament's powers in the budgetary field should be strengthened. That was the object of the Treaty of Luxembourg.
Β— Luxembourg­traktaten af 21. april 1970 vedrørende visse budgetbestemmelser
B—The Treaty of Luxembourg of 21 April 1970
Luxembourg­traktaten betød en væsentlig ændring af EKSF­traktatens artikel 78, EØF­trak­tatens artikel 203 og Euratom­traktatens artikel 177, og markerede en ny fase i overdragelsen af budgetbeføjelserne.
The Treaty of Luxembourg made significant changes in Articles 78 of the ECSC Treaty, 203 of the EEC Treaty and 177 of the EAEC Treaty and marked a new phase in the broadening of budgetary power.
Traktaten fastsætter to etaper: en som slutter med budgettet for regn­skabsåret 1974, og en som begynder med budgettet for regnskabsåret 1975; etaperne følger tidsplanen for tildelingen af de egne indtægter, (jf. bilag 10, s. 375).
The Treaty fixed two phases, the first ending with the budget for the financial year 1974, the second beginning with the budget for the financial year 1975, corresponding to the stages by which the Community was to acquire its own resources (see Annex 10, p. 379).
Den væsentligste nyskabelse i denne traktat var, at Parlamentet som følge af en ny bestemmelse indeholdt i stk. 4 og 5 i artikel 203 a (midlerti­dig artikel, der forsvandt den 1. januar 1975) fik en vis indflydelse på udgiftsområdet, noget som det ikke hidtil havde haft.
Its main novelty was to give Parliament a degree of influence over expen­diture that it had not hitherto enjoyed, through new provisions set out in the fourth and fifth paragraphs of Article 203a (a transitional article intended to lapse on 1 January 1975).
ændringsforslag. Blev der ikke truffet beslutning om at forkaste ændringsforslaget, var det godkendt.
Under these provisions the European Parliament could, as before, put proposed modifications to the draft budget to the Council, but where a given modification involved no net in crease in an institution's expenditure (in particular because the increase in expenditure in volved was specifically balanced by offsetting cuts contained in one or more additional modifications), the Council, acting by a qualified majority, had power to reject the proposed modification; in the absence of a decision to reject it, the proposed modification was accepted.
Hvis en af Parlamentet foreslået ændring derimod førte til forhøjelse af det samlede udgiftsbeløb for en institution, skulle Rådet, for at godkende ændringsforslaget, træffe afgørelse med kvalificeret flertal.
On the other hand, where a modification proposed by Parliament involved a net in crease in an institution's expenditure, its acceptance required positive endorsement by the Council, again acting by a qualified majority.
Denne bestemmelse var således kun et beskedent skridt på Parlamentets vej til at blive en sand budgetmyndighed.
Thus these provisions only amounted to a modest step forward by Parliament on the way to becoming a true budgetary authority.
Retten til at foreslå ændringer var faktisk ikke noget det fik her, eftersom det allerede havde denne ret i henhold til Rom-traktaterne, men det var herefter vanskeligere for Rådet at udøve sine beføjelser, da det nu skulle træffe afgørelse med kvalificeret flertal, hvis det ville gå imod et ændringsforslag, som ikke førte til nogen forhøjelse af det samlede udgiftsbeløb.
The right to propose modifications was nothing new; the Treaties of Rome already gave it this right. But from now on it became more difficult for the Council to exercise its supremacy since it needed a qualified majority to decide against any proposed modification not involving an increase in total expenditure.
Det var det, som man meget billedligt, men ikke desto mindre ukorrekt, havde kaldt »det omvendte flertal«, for det er ikke flertallet, der er vendt om, men genstanden for afstemningen.
This is what has been called 'the reversed majority', a vivid but inaccurate phrase, for what was really 'reversed' was not the majority but the question put.
Det forholdt sig nemlig således, at for at vedtage budgettet eller en udgift skulle Rådet træffe afgørelse med kvalificeret flertal: der var tale om en positiv afgørelse.
To adopt the budget or an item of expenditure, the normal rule was that a qualified majority of the Council had to vote in favour of it—in other words, a positive vote was needed.
Men i dette specielle tilfælde skulle det, for at nægte at godkende en udgiftsforhøjelse, som blev modsvaret af nedsættelsen af en anden udgift, udtale sig med samme kvalificerede flertal, men her var der altså tale om en negativ afstemning.
Now, however, in order to reject an increase in one item of expenditure which was compensated for by a reduction in another item of expenditure, a similar qualified majority had to oppose it; so what was needed now was a negative vote.
I praksis har dette system gjort det muligt for Parlamentet at spille en ikke ubetydelig rolle, idet det har kunnet lade noget af sin egen prioritering slå igennem.
In practice this system has enabled Parliament to play a role of some significance by getting some of its priorities accepted.
Efter budgetbehandlingen var det altid Rådets formand, som fastslog, at budgettet var ende ligt vedtaget. Men det må også nævnes, at man under forberedelserne til undertegnelsen af Luxembourgtraktaten havde drøftet Parlamentets ret til at forkaste det samlede budget.
When the procedure had been completed, it was still the task of the President of the Council to 'declare the budget finally adopted'; but it is worth noting that at the time of the preparatory work before the signature of the Treaty of Luxembourg there was discussion of the right of Parliament to reject a budget in toto.
Selv om dette ikke udtrykkeligt fremgik af traktaten, mente ikke blot Parlamentet, men også Kommissionen, at Parlamentet havde ret til at forkaste det samlede budget.
Although such a right was not explicit in the Treaty, Parliament in fact held that it had the right to reject a budget in its entirety, and the Commission agreed with this view.
Denne bestem melse blev aldrig bragt i anvendelse, for under behandlingen af budgetforslagene for regnskabsårene 1971, 1972, 1973 og 1974 drømte Parlamentet, selv om det altid foreslog ændringer, aldrig om at forkaste det samlede budgetforslag.
In practice this right was never invoked; although Parliament invariably proposed modifications during the discussions on the draft budgets for the financial years 1971, 1972, 1973 and 1974, it never actually dreamed of rejecting the draft budget in its entirety.
Ved Luxembourgtraktaten ændres ligeledes de artikler i de tre traktater, som vedrører dechargen.
The Treaty of Luxembourg also changed the articles in the three Treaties dealing with for mal acceptance of the accounts.
EØF-traktatens artikel 206, Euratom-traktatens artikel 180 og EKSF-traktatens artikel 78, der er blevet ens, fastsætter, at Rådet og Parlamentet meddeler Kommissionen decharge for forvaltningen af budgettet.
The provisions of Articles 206 of the EEC Treaty, 180 of the EAEC Treaty and 78d of the ECSC Treaty were worded in virtually identical form, stating that both the Council and Parliament should approve the Commission's final accounts dealing with the implementation of the budget.
Med henblik herpå behandles Kontrolkommissionens beretning først af Rådet, som træffer afgørelse med kvalificeret flertal, og derefter af Parlamentet, idet der ikke meddeles Kommissionen decharge, før Rådet og Parlamentet har udtalt sig.
To this end, the report of the Audit Board was to be examined first by the Council, which decided on its position by a qualified majority, and then by Parliament, the Commission being given discharges only after both the Council and Parliament had so determined.
Inden for budgetkontrol og -forvaltning har Parlamentet altså erhvervet en med bestemmelsesret, som er en ikke ubetydelig del af budgetbeføjelserne.
In this field of supervision and implementa tion of the budget, Parliament thus gained a right of co-decision, which represents a not in considerable element of budgetary power.
Fra budgettet for regnskabsåret 1975 og frem — Med henblik på forberedelsen og vedtagelsen af budgettet for regnskabsåret 1975, dvs. i 1974, fastsætter Luxembourgtraktaten nye regler, som styrker Europa-Parlamentet i dets nye rolle som budgetmyndighed.
From the 1975 budget onward-Tor the preparation and adoption of the budget for the financial year 1975, i.e. in 1974, the Treaty of Luxembourg laid down new rules that strengthened the European Parliament in its new role of Budgetary Authority.
Stk. 1, 2 og 3 i EØF-traktatens artikel 203, Euratom-traktatens artikel 177 og EKSF-traktatens artikel 78 er ikke ændret, men det er stk. 4 og stk. 5 i høj grad, og der er indføjet nye stykker.
Paragraphs 1, 2 and 3 of Articles 203 of the EEC Treaty, 177 of the EAEC Treaty and 78 of the ECSC Treaty were not changed, but paragraphs 4 and 5 were radically altered and some new paragraphs were added.
De nye bestemmelser kan sammenfattes som følger3): under førstebehandlingen kan Parlamentet med absolut flertal af de afgivne stemmer foreslå »ændringer« i budgetforslaget vedrørende de udgifter, der nødvendigt følger af traktaten eller af retsakter udstedt i henhold til denne (de såkaldte obligatoriske udgifter), men det kan — med et flertal af sine medlemmers stem mer — vedtage »ændringer« til de såkaldte ikkeobligatoriske udgifter i budgetforslaget.
cast, now has power to propose 'modifications' to the draft budget in respect of expenditure the Community is obliged to incur under the Treaty or under acts adopted in accordance with it, but that it can propose—by a majority of its members—'amendments' in respect of the so-called noncompulsory items of expenditure in the draft budget.
Dets beføjelser er altså nuancerede og udøves forskelligt, alt efter om udgifterne er obligatoriske eller ikke-obligatoriske.
Its power thus varies according to whether or not the expenditure is 'compulsory' or not.
Denne sondring er en af de store budgetmæssige nyskabelser i Luxembourg-traktaten, som senere vil blive omtalt igen (jf. s. 41).
This distinction is one of the major budgetary innovations introduced by the Luxembourg Treaty and will be dis cussed below (see p. 40).
Hvis Parlamentet foreslår en »ændring« af en obligatorisk udgift, skal Rådet træffe afgørelse med kvalificeret flertal.
If Parliament proposes a modification to an item of compulsory expenditure, the Council must act by a qualified majority.
Hvis ændringsforslaget forkastes, gør Rådet Parlamentet bekendt med udfaldet af sine rådslagninger, men afgørelsen står fast.
If the Council rejects the proposed modification, it must inform Parliament of the result of its discussions, but its decision is final.
Hvis Parlamentet derimod ved tager en »ændring« af en ikke-obligatorisk udgift, kan Rådet enten forkaste den med kvalificeret flertal eller godkende den på følgende tre måder; ved at godkende den med kvalificeret flertal, ved at modificere den med kvalificeret flertal, eller fordi det ikke kan forkaste den, idet det mindretal, der går ind for ændringen, er stort nok til at godkende den, dvs. der er et såkaldt »godkendelsesmindretal« 4).
On the other hand, while Parliament may propose an amendment with regard to noncompulsory expen diture, the Council may either reject that amendment by qualified majority or adopt it un der one of the following three procedures: acceptance by a qualified majority, amendment by a qualified majority, or finding itself unable to reject it because a 'minority for acceptance' is present.4If the amendment is not accepted in toto by the Council, it is returned for a second reading to Parliament, which then decides by a majority of its members and threefifths of the votes expressed (see Annex 2, p. 347).
Udover denne betydelige udvidelse af Parlamentets beføjelser er der en bestemmelse, som fastsætter, at det er Parlamentets formand og ikke længere Rådets formand, som »fastslår«, at budgettet er endeligt vedtaget.
In addition to this strengthening of Parliament's powers, a new clause stipulates that it is the President of Parliament (rather than the President of the Council) who now 'declares' that the budget has been finally adopted.
C— De tre vedtagelser optaget i protokol fra Rådets samling den 21. april 1970
C—The three resolutions recorded in the minutes of the Council meeting of 21 April 1970
Rådet har i protokollen fra sin samling den 21. april 1970 optaget tre vedtagelser, som skal citeres her på grund af deres betydning.
In the minutes to its meeting of 21 April 1970, the Council recorded three resolutions which we ought to mention here in view of their significance.
Vedtagelse vedrørende den sektion af budgettet, der angår Europa-Parlamentet for det i EKSF-traktatens artikel 78a, EØF-traktatens artikel 203a samt Euratom-traktatens artikel 177a omhandlede tidsrum«.
Resolution with regard to the section of the budget concerning the European Parliament for the period referred to in Article 78a of the ECSC Treaty, Article 203a of the EEC Treaty, and Article 177a of the EAEC Treaty'.
Rådet forpligter sig til ikke at ændre overslaget over Parlamentets udgifter, for så vidt som denne forpligtelse ikke griber ind i fællesskabsbestemmelserne, særlig for så vidt angår ved tægten for tjenestemænd og ansættelsesvilkårene for øvrige ansatte samt institutionernes hjemsted.
By this resolution the Council undertakes to make no amendments to the estimate of Parliament's expenditure, provided such an undertaking involves no conflict with Community enactments, in particular with regard to the Staff Regulations of Officials, the Conditions of Employment of Other Servants, and the siting of the institutions.
Parlamentet er altså blevet sin egen og eneste budgetmyndighed.
Parliament thus gained sole responsibility for its own budget.
Rådet har siden da over holdt denne forpligtelse5). Sideløbende hermed har Parlamentet afholdt sig fra at ændre overslaget over Rådets udgifter, således at budgetmyndighedens to instanser er autonome i budgetmæssig henseende.
The Council has, since then, strictly observed this undertaking.5The Parliament, in return, has in practice refrained from amending the Council's expenditure estimates; thus, each of the joint holders of the power of decision on the budget has complete independence as far as its own budget is concerned.
Vedtagelse vedrørende EF-retsakter med finansiel virkning og samarbejdet mellem Rådet og Europa-Parlamentet«.
Resolution regarding Community acts which have financial implications and collaboration between the Council and the Assembly'.
For at give Parlamentet de fornødne forudsætninger for at kunne afgive udtalelse om EF-retsakter med finansiel virkning, opfordrer Rådet Kommissionen til at vedlægge de for slag, som det oversender til Parlamentet, en vurdering af disse retsakters finansielle virkning.
In this resolution the Council invites the Commission to include financial estimates with every financially significant proposal sent by it to Parliament so that the latter has the full information needed to give its views on all such Community acts.
Denne vedtagelse gennemføres nu fuldt ud.
Currently, this resolution is fully implemented.
Endvidere forpligter Rådet sig til at opretholde et så nært samarbejde som muligt med Parlamentet under gennemgangen af disse retsakter og at gøre rede for de hensyn, der måtte have foranlediget det til ikke at følge dettes udtalelse. lelse.
The Council also undertook to collaborate very closely indeed with Parliament in the examination of these acts, and, if it took a different view from the latter, to explain its reasons.
Vedtagelse vedrørende Rådets og Europa-Parlamentets samarbejde indenfor rammerne af budgetbehandlingen «.
Resolution regarding cooperation between the Council and the European Parliament in the framework of the budgetary procedure'.
Enhver foranstaltning skal træffes og er faktisk blevet truffet efter overenskomst mellem Rådet og Parlamentet for på alle trin at sikre et nært samarbejde mellem de to institutioner om budgetbehandlingen, navnlig ved, at den siddende formand for Rådet eller et andet medlem af Rådet er til stede ved budgetforslagets behandling i Parlamentet.
Under this resolution, by agreement between the Council and Parliament, everything possible should be and has been done to ensure close cooperation at all levels between the two institutions, with regard to the processing of the budget, notably by having the President-in-Office or another member of the Council attend Parliament's discussions on the draft budget.
Der opstod ikke af den grund en sand dialog mellem de to institutioner, det er først sket gradvis efter 1974.
This resolution has not, however, given rise to a genuine dialogue between the two institutions, except perhaps from 1974 onward.
Der vil ofte blive lejlighed til at trække denne teknik i forbindelserne mel lem institutionerne frem. Den vil herefter blive kaldt »budgetsamråd«.
We shall often have occasion to mention interinstitutional cooperation of this kind and shall henceforth refer to it as 'budgetary conciliation'. tion'.
I den i protokollen for Rådets samling af 21. april 1970 optagne erklæring nr. 4 havde Kom missionen meddelt, at den efter ratifikationen af Luxembourgtraktaten og senest inden to år agtede at fremsætte forslag, som ville betyde endnu et skridt på den vej mod en udvidelse af Parlamentets budgetbeføjelser, som blev åbnet ved denne traktat og ved afgørelsen af 21. april 1970.
In Declaration No 4, embodied in the minutes of the Council meeting of 21 April 1970, the Commission had stated its intention of submitting proposals, not more than two years after th ratification of the Treaty of Luxembourg, for further progress along the road opened up by the Treaty and by the Decision of 21 April 1970 towards reinforcement of Parliament's budgetary powers.
Med nogen forsinkelse, som skyldes opbygningen af det udvidede Fælles skabs nye struktur, forelagde Kommissionen den 8.juni 1973 nogle forslag for Rådet6). På grundlag af den udtalelse, som Parlamentet afgav den 5. oktober 1973, har Kommissionen ændret dem for at tage hensyn til flere af Parlamentets bemærkninger.
After some delay owing to reorganization consequent upon the enlargement of the Community, the Commission put its proposals to the Council on 8 June 1973.6 The Commission subsequently amended these proposals in the light of an opinion produced by Parliament on 5 October 1973 in order to take account of various observations Parliament had made.
Kommissionens ende lige forslag, som er dateret den 10. oktober 1973, var i Rådet genstand for lange drøftelser, som først blev afsluttet den 4. juni 1974 til trods for den interesse for sagen, der blev udvist på selve topmødet i København den 15. december 1973 (jf. bilag 3, s. 348).
The Commission's definitive proposals, dated 10 October 1973, gave rise to lengthy discussions in the Council which ended only on 4 June 1974, despite the interest shown by the Copenhagen Summit of 15 December 1973 (see Annex 3, p. 351).
Senere var der to møder mellem Rådet og en delegation fra Parlamentet i overværelse af Kommissionen. Møderne gjorde det muligt at mindske afstanden mellem parterne på flere punkter, således at en ny traktat om ændring af visse finansielle bestemmelser i de tidligere traktater kunne undertegnes den 22. juli 1975.
Two meetings then took place between the Council and a Parliamentary delegation, with Com mission representatives in attendance, which enabled a compromise to be reached on several points at issue, so that, on 22 July 1975, a new treaty could be signed amending certain financial provisions in the previous treaties.
På grund af det politiske klima i visse medlemsstater var ratifikationen af denne traktat en langvarig proces.
The political circumstances in some Member States have meant that ratification has often long been delayed.
Den kunne således først træde i kraft den 1. juni 1977, dvs. 22 måneder senere.
This Treaty did not therefore come into force until 1 June 1977, i.e. 22 months later.
Denne tekst vil ligesom tidligere blive analyseret med udgangspunkt i de fire rettigheder, som tilsammen udgør budgetmyndigheden.
As before, we shall analyse its provisions from the standpoint of the four rights that make up budgetary power.
Skabelse af indtægter — For at tilsikre De europæiske Fællesskaber fuldstændig finansiel autonomi, med andre ord for at kunne tilpasse de fælles indtægter efter kravene fra den fæl les politik, havde Kommissionen foreslået, at der skulle kunne opnås nye egne indtægter eller ændres i satsen for de nuværende egne indtægter (1 % af momsen) gennem en EF-pro-cedure.
Raising of revenue—In order to underpin the financial autonomy of the European Com munities and to enable Community resources to keep pace with the needs of Community policies, the Commission had proposed the establishment of a special Community procedure to procure new forms of independent revenue or alter the existing level of Com munity revenue (notably the 1% of VAT).