natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Af de 45 sager, der blev indbragt for Domstolen, vedrørte 16 spørgsmålet om manglende overensstemmelse med eller ukorrekt anvendelse af direktiver og 19 overtrædelser af EØF-traktatens artikel 30, hvilket bekræfter den tendens, der har gjort sig gældende i de senere år: disse krisetider øger fristelsen til protektionisme. me.
Of the 45 cases brought before the Court, 16 concerned the non-implementation or incorrect implementation of directives, and 19 concerned infringements of Article 30 of the EEC Treaty, which confirms the shift observed in the last few years : economic crisis increases protectionist temptation.
Sagernes fordeling på de enkelte lande var følgende: 14 sager mod Frankrig (heraf 2 vedrørende direktiver), 12 sager mod Italien (heraf 5 vedrørende direktiver), 7 sager mod Tyskland (heraf 4 vedrørende direktiver), 4 sager mod Grækenland, 4 sager mod Det forenede Kongerige, 3 sager mod Irland (heraf 2 vedrørende direktiver), 3 sager mod Luxembourg, 4 sager mod Belgien (heraf 3 vedrørende direktiver), 2 sager mod Nederlandene (vedrørende direktiver) og 1 sag mod Danmark.
To take each country separately, the Commission brought proceedings before the Court against France on 14 occasions (2 concerning directives), against Italy on 12 (5 concerning directives), against Germany on 7 (4 concerning directives), against Greece on 4, against the United Kingdom on 4, against Ireland on 3 (2 concerning directives), against Belgium on 4 (3 concerning directives), against Luxembourg on 3 and the Netherlands on 2 (all concerning directives) and against Denmark on 1 occasion.
I en dom afsagt den 7. februarl) havde Domstolen på ny lejlighed til at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt visse nationale foranstaltninger, der gik ud på at begrænse stigningen i de sociale udgifter, var forenelig med fællesskabsretten.
In its judgment in Duphar BV ν The Netherlands State,Jthe Court again had occasion to rule on the compatibility with Community law of certain national measures designed to combat rising social security costs.
I sin dom af 13. marts2) fastslog Domstolen, at en fortolkning af EØF­trak­tatens artikel 30 måtte føre til det resultat, at nationale regler, hvorefter anvendel­sen af en bestemt flaskeform forbeholdes visse indenlandske produkter, måtte anses for en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ importrestrik­tion, for så vidt benyttelsen af denne eller en tilsvarende flaskeform skete i over­ensstemmelse med en loyal og traditionsbestemt praksis i en anden medlemsstat. Det fulgte af denne dom, at Tyskland ikke kunne forbyde import af italienske vine, som traditionelt blev solgt i flasker, der lignede » Bocksbeutel «­flasken, som på nationalt plan var forbeholdt vin fra Franken­området.
In its judgment in Criminal proceedings against Karl Franti,2the Court interpreted Article 30 of the Treaty as meaning that national legislation permit­ting a certain shape of bottle to be used only by certain national producers, when the use of that shape or a similar shape of bottle is consistent with a fair and traditional practice in another Member State, constitutes a measure having an effect equivalent to a quantitative restriction on imports.
Domstolen har for første gang taget stilling til fortolkningen af begrebet » den offentlige sikkerhed« i relation til EØF­traktatens artikel 363).
The Court ruled, for the first time, on the interpretation of 'public security' within the meaning of Article 36 of the EEC Treaty.3It held that a Member
') Dom af 7.2.1984 (Duphar Β V/den nederlandske stat, sag 238/82); se Ugeledes dom af 29.11.1983 (Rous­sel Laboratoria/den nederlandske stat, sag 181/82).
Case 238/82; see also Case 181/82 Roussel Laboratoria v The Netherlands.
2) Dom af 13.3.1984 (Anklagemyndigheden/Karl Prantle, sag 16/83). 3) Dom af 10.7.1984 (Campus Oil Ltd m.fl./ministeren for industri m.fl., sag 72/83).
Case 16/83.
Domstolen har endnu en gang bekræftet det retsprincip, der blev lagt til grund i »Cassis de Dijon «-sagen, ved at erklære, at en medlemsstat ikke må begrænse indførslen af sukkervarer, som indeholder over 1 % animalsk gelatine, når disse er lovligt fremstillet og bragt i handelen i andre medlemsstater ')·
The Court once again reaffirmed its Cassis de Dijon rulings by finding that a Member State is not permitted to limit the importation of confectionery products containing more than a certain proportion of animal gelatine, lawfully manufactured and marketed in other Member States.l
Domstolen nåede til dette resultat bl.a. under henvisning til, at en sådan lov ikke ville » gælde uden forskel «, når forbudet var indført med den begrundelse, at offentligheden kunne vildledes med hensyn til indenlandske eller udenlandske varers oprindelse, uden at det på anden måde var godtgjort, at der forelå illoyal konkurrence.
The ruling was grounded essentially on the finding that the legislation did not apply without distinction to domestic and imported products, as such a prohibition would be based on the possibility that the public might be misled as to the domestic or foreign origin of the goods; there were no other factors in the case with would demonstrate the existence of unfair competition.
En dom, der blev afsagt den 5. april vedrørende spørgsmål om tarifering af sportssko 4), er interessant derved, at det her blev statueret, at fastlæggelsen af det
A judgment on the tariff classification of sports shoes is interesting in that it held that where an article consists of different materials the material which gives it its essential character must be determined by qualitative tests, and not merely by quantitative tests such as value, percentage, etc.4This interpretation
Dette er med andre ord ensbetydende med, at den almindelige fortolkningsregel nr. 3 i den fælles toldtarif nu underkastes en udvidende fortolkning.
COMMUNITY LAW represents an extension of Rule 3 of the general rules for the interpretation of the nomenclature of the Common Customs Tariff.
I en dom, der blev afsagt den 27. november '), havde Domstolen for første gang anledning til at fortolke artikel 36 i forordning nr. 542/77 om fællesskabsforsendelse.
In Fioravanti ν Amministrazione delle Finanze dello Stato,1the Court for the first time interpreted Artide 36 of the Community transit Regulation.
I sagerne 228 og 229/82 2) erklærede Domstolen Kommissionens beslutning af 18. august 1982 om foreløbige forholdsregler over for Ford for ugyldig.
In Ford of Europe Inc. and Ford Werke AG ν Commission2the Court declared void the Commission Decision of 18 August 1982 imposing interim measures on Ford.
Den afgørelse, der blev truffet i de forenede sager 29 og 30/833), er interessant på grund af de udtalelser, Domstolen her fremkom med, nemlig at en ændring af firmanavn med henblik på at unddrage sig anvendelsen af artikel 85 ingen retsvirkning har, og at det i relation til anvendelsen af artikel 85 er irrelevant, hvem af parterne, der har ønsket at få indføjet en konkurrencebegrænsende klausul, eller om
The decision in Compagnie royale asturienne des mines 3is of interest in view of the Court's findings that changing a company's formal identity is ineffective as a means of avoiding the obligations imposed by Article 85; that it is irrelevant for purposes of the applicability of Article 85 which party to an agreement wishes the restrictive clause to be inserted, or whether there is a common intention when the agreement is concluded; and that a mutual supply agreement between producers (in the event of a shortfall in production) is unlawful.
Domstolen fastslog i den forbindelse, at gruppefritagelsen ikke finder anvendelse, såfremt det fremgår af selve aftalens bestemmelser eller af parternes adfærd, at aftaleparterne tilsigter at udnytte eller rent faktisk udnytter en industriel ejendomsret til at forhindre eller begrænse parallelimport.
The Court ruled that the exemption does not apply if the actual terms of the contract, or the way it is executed by the parties, show that the parties intend to use or are in fact using industrial property rights in such a way as to prevent or impede parallel imports.
Den 22. juli 1982 vedtog Kommissionen i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, en beslutning, hvori den konstaterede, at den belgiske regerings støtte til en virksomhed inden for papirindustrien i form af tilskud og lån var forenelig med det
In a Decision adopted pursuant to Article 93(2) of the Treaty on 22 July 1982, the Commission took the view that aid in the form of grants and loans given by Belgium to a firm in the paper industry was compatible with the common market, because it was granted towards an investment programme intended to restructure the firm, but that an injection of capital by the public authorities, whose main effect was to rescue the firm from a difficult financial situation, constituted aid incompatible with Article 92.
FÆLLESSKABSRETTEN
COMMUNITY LAW authorities could constitute State aid incompatible with the common market.
I sag 84/822) blev det fastslået, at Kommissionen har ubetinget pligt til i henhold til EØF-traktatens artikel 93, stk. 3, at iværksætte den i artikel 92, stk. 2, omhandlede procedure, når den konstaterer, at der er alvorlig tvivl, om en foreslået statsstøtteordning er forenelig med det fælles marked.
Federal Republic of Germany ν Commission1establishes the absolute nature of the requirement (resulting from Article 93(3) of the EEC Treaty) that the Commission open the procedure envisaged by Article 93(2) once it estab­lishes that there are serious doubts about the compatibility with the common market of a proposed scheme of State aids.
Domstolen afsagde den 31. januar en meget vigtig dom i to præjudicielle sager, der var forelagt af Tribunale di Genova3). De pågældende sager blev rejst i
On 31 January the Court delivered a very important judgment in response to two references for a preliminary ruling made by the Genoa District Court.2
Sådanne valutaoverførsler må nemlig anses for betaling af tjenesteydelser og ikke kapitalbevægelser (som stadig i dag er underkastet restriktioner) '), og dette endog uanset om der er tale om overførsel af rede penge i form af pengesedler.
Such transfers constitute payments for services and not movements of capital (which are still subject to restrictions),Jeven where they are effected by means of the physical transfer of banknotes.
En sådan kontrol skal dog være rimelig og objektiv og må ikke medføre, at betalinger og overførsler, der vedrører udveksling af tjenesteydelser, begrænses til et
It had been held in a previous judgment3that the principle of non-discrimination based on national­ity, in regard to the free movement of workers, applies to all legal relationships which can be located within the territory of the Community by reason either of the place where they are entered into or the place where they take effect. In
') I dom af 11.11.1981 (Anklagemyndigheden/Casati, sag 203/80) Sml.
As the Court held in Case 203/80 Casati [1981] ECR 2595, Article 67 of the EEC Treaty is not directly applicable.
1981, s. 2595, nåede Domstolen nemlig til den konklusion, at EØF-traktatens artikel 67 ikke er direkte anvendelig.
Case 237/83. Case 36/74 Walrave ν Union Cycliste Internationale [1974] ECR 1405.
Sag 261/833) vedrørte spørgsmålet, om de belgiske regler — hvorefter retten til en garanteret mindsteindkomst for ældre er betinget af, at den pågældende, der som denne ikke er belgisk statsborger, da er statsborger i et land, med hvilket Belgien har indgået en aftale om gensidighed — var forenelige med fællesskabsret ten.
Reference was made to settled case law 2whereby equality of treatment between workers who are a Member State's own nationals and workers who are nationals of another Member State, notably in regard to social advantages,3is also intended to prevent discrimination against dependent relatives in the ascending line of such workers.
Der henvises i den forbindelse til en allerede fastlagt praksis 4), ifølge hvilken princippet om ligebehandling af indenlandske og udenlandske arbejdstagere fra en anden medlemsstat — navnlig med henblik på sociale fordele5) — også tager sigte på at hindre diskrimination til skade for arbejdstageres forsørgelsesberettigede slægtninge i opstigende linje. Domstolen henviste til sin sædvanlige definition af
After restating its well­established definition of social advantage,4the Court held that that definition included the income guaranteed to old persons under the law of a Member State and that the grant of that social advantage to the dependent relatives in the ascending line of a migrant worker could not be conditional on the existence of a reciprocal agreement between the Member State in question and the Member State of which such relative is a national.
2) Dom af 12.2.1974 (Walrave/Union Cycliste internationale, sag 36/74) Sml. 1974, s. 1405.
The latter, who had all the French academic qualifications required to practise in France, had applied to
Se artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 af 15.10.1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT - Specialudgave 1968 (II) s. 467).
Article 7(2) of Regulation No 1612/68 of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ L 257, 19.10.1968). e.g. Case 207/78 Ministère public ν Even and Office national des pensions pour travailleurs salariés (ONPTS); Case 65/81 Reina ν Landeskreditbank Baden-Württemberg [1982] ECR 33. Case 107/83 Ordre des Avocats au Barreau de Paris ν O. Klopp.
Sagen var blevet forelagt af Frankrigs Cour de Cassation, for hvilken der var blevet indbragt en sag mellem advokatsamfundet i Paris og advokat Onno Klopp, der var medlem af advokatsamfundet i Düsseldorf.
The Paris Bar Council had rejected his application on the ground that under French law a lawyer may establish his chambers in only one area.
Cour d'appel i Paris havde tilsidesat den af Advokatrådet trufne afgørelse, da den ansås for værende i strid med fællesskabsretten.
The Paris Court of Appeal had annulled the Bar Council's decision as being contrary to Community law.
Cour de Cassation, for hvilken Advokatrådet i Paris da indbragte sagen, forelagde — med hjemmel i EØF-traktatens artikel 177 — Domstolen et spørgsmål gående ud på om det, i mangel af et rådsdirektiv om harmonisering af de nationale regler vedrørende adgangen til og udøvelse af advokatvirksomhed, er i strid med den ved Rom-traktatens artikel 52 tilsikrede etableringsfrihed at kræve, at en advokat, der er statsborger i en medlemsstat, og som ønsker samtidig at udøve advokatvirksomhed i en anden medlemsstat, kun må have ét forretningshjemsted — et krav, der gjaldt i henhold til etableringsstatens lovgivning, og som i dette land skulle sikre en velfungerende retsplejeordning og overholdelse af de for advokaterhvervet gældende etiske regler.
The Court of Cassation, with which the Paris Bar Council had lodged an appeal, requested the Court of Justice to give a prelimi­nary ruling under Article 177 of the EEC Treaty on 'whether, in the absence of any directive of the Council of the European Communities on the coordi­nation of provisions governing access to the profession of advocate and the practice of that profession, the requirement that an advocate who is a national of a first Member State and who wishes to practise the profession of advocate simultaneously in a second Member State maintains chambers in one place only, a requirement which is imposed by the legislation of the country in which he wishes to establish himself which is intended to ensure the proper administration of justice and compliance with professional ethics in that coun­try, constitutes a restriction which is incompatible with the freedom of establish­ment guaranteed by Article 52 of the Treaty of Rome'.
Domstolen fandt, at retten til etablering ligeledes omfatter retten til under iagttagelse af de for professionen gældende regler at oprette og opretholde mere end ét centrum for erhvervsudøvelsen.
The Court of Justice considered that the right of establishment carries with it the right to establish and maintain, in compliance with the rules of professional conduct, more than one centre of activity.
Domstolen udtalte således som svar på spørgsmålet fra Frankrigs Cour de Cassation, at selv om der ikke er vedtaget noget direktiv om harmonisering af de nationale regler vedrørende adgangen til og udøvelse af advokatvirksomhed, er traktatens artikler 52 ff. til hinder for, at en stats kompentente myndigheder i henhold til national lovgivning og etiske regler kan nægte en statsborger fra en anden medlemsstat adgang til og udøvelse af advokatvirksomhed på statens område, blot fordi han samtidig opretholder et advokatkontor i en anden medlemsstat.
Its reply to the question submitted by the French Court of Cassation is that 'even in the absence of any directive coordinating national provisions governing access to, and the exercise of, the legal profession, Article 52 et seq. of the EEC Treaty prevents the competent authorities of a Member State from denying, in accordance with their national legislation and the rules of professional conduct which are in force in that State, to a national of another Member State the right to enter and to exercise the legal profession solely on the ground that he simultaneously maintains chambers in another Member State'.
1979, s. 2019; dom af 14.1.1982 (Reina/Landeskreditbank, sag
Equal treatment for men and women
Dommene, der blev afsagt i sagerne 14/832
The judgments in Von Colson and Kamann1 and Harz ν
), indeholder vigtige elementer til fortolkning af direktiv nr. 76/207 af 9. februar 1976 om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse og arbejdsvilkår4), idet den her tog stilling til karakteren og omfanget af de sanktioner, som den nationale lovgiver skal fastsætte, dersom princippet om ligebehandling tilsidesættes. tes.
Tradax2are important to the interpretation of the equal treatment Directive of 19763on the question of the nature and gravity of the sanctions provided for by national law where the principle of equal treatment is not respected.
De henvisende domstole stillede derudover det spørgsmål, om en privat kan påberåbe sig direktivet direkte med henblik på at få fastsat en bestemt erstatning, hvilket Domstolen dog besvarede benægtende, idet den udtalte, at bestemmelserne i direktivet i så henseende ikke indebar en tilstrækkelig præcis forpligtelse.
The courts referring the questions had also asked whether an individual could rely on the Directive in order to obtain specific compensation; the Court said no, as the Directive did not include any unconditional and sufficiently precise obligation to that effect.
I en dom, afsagt i sag 184/835), fastslog Domstolen, at nationale regler — hvorefter mødre efter udløbet af en barselsorlov har mulighed for at opnå en yderligere orlov, indtil barnet er fyldt seks måneder, og hvorunder moderen oppebærer en ydelse af det offentlige, svarende til sin nettoløn, men dog begrænset til et maksimumsbeløb — ikke var uforenelig med ovennævnte direktiv nr. 76/207 af 9. februar 19764) om ligebehandling af mænd og kvinder navnlig i henseende til arbejdsvilkår.
Reference was made to the provisions of the Directive permitting Member States to maintain or introduce provisions intended to protect women in regard to pregnancy and motherhood, such protection covering not only a woman's medical condition following her confinement but also the special relationships between a woman and her child (which are liable to be perturbed by the excessive burden imposed on a working mother).
Domstolen var nemlig af den opfattelse, at det pågældende direktiv ikke har til formål at regulere interne familiespørgsmål eller fordelingen af ansvaret mellem forældrene.
Lastly, the Court held that Directive 76/207/EEC does not impose on Member States the requirement that they shall, as an alternative, allow such leave to be granted to the father, even where the parents assent thereto.
Der henvistes til de bestemmelser i direktivet, hvorefter med-
Common agricultural policy and fisheries
Domstolen erklærede nemlig, at gyldigheden af en udligningsafgift (fastsat ved en kommissionsforordning) ved indførsel til Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland, Luxembourg og Nederlandene af ethanol, fremstillet i Frankrig af landbrugsprodukter, ikke kunne anfægtes, blot fordi forordningen var udstedt med hjemmel i EØF-traktatens artikel 46.
French ethyl alcohol of agricultural origin into four other Member States (Belgium, Netherlands, Luxembourg and the Federal Republic of Germany) cannot be challenged simply because the regulation introducing it is based on Article 46.
Denne artikel kan således stadig anvendes efter udløbet af overgangsperioden, men kun med hensyn til produkter, som endnu ikke er reguleret ved en fælles markedsordning.
That article may therefore be applied after the expiry of the transitional period, but only to products not yet subject to a common organiza­tion of the market.
I en dom, afsagt i sag 237/822), tog Domstolen stilling til spørgsmålet om grænsedragningen mellem Fællesskabets kompetence og medlemsstaternes residuelle kompetence inden for de områder, der er reguleret ved en fælles markedsordning (in casu mælk og mejeriprodukter). Fællesskabet kan kun påberåbe sig en enekompetence, dersom fællesskabsreglerne regulerer det pågældende forhold.
In its judgment in Jongeneel Kaas the Court examined the distinction between Community powers and the residual powers of the Member States in the fields covered by a common organization of the market (in the case in point, the market in milk products).1The Community may exercise exclusive powers only where Community rules cover the matter in question.
I mangel af fællesskabsbestemmelser forbliver medlemsstaterne kompetente til selv at udstede regler, for så vidt sådanne er forenelige med den fælles markedsordning.
In the absence of Community rules, the Member States retain the power to adopt rules themselves, provided they are compatible with the common organization of the market concerned.
I det omfang, der ikke er fastsat fællesskabsbestemmelser for ost, kan en medlemsstat ensidigt — med henblik på at fremme salget af ost og osteprodukter — udstede regler, der fastsætter kvalitetskravene til ost fremstillet på det indenlandske mar- i) Dom af 21.2.1984 (St. Nikolaus Brennerei/Hauptzollamt Krefeld, sag 337/82). 2) Dom af 7.2.1984 (Jongeneel Kaas BV m.fl./l) den nederlandske stat; 2) Stichting Centraal Orgaan Zuivelkontrole, sag 237/82).
In the absence of Community rules on cheese, a Member State may unilaterally adopt, for the purpose of promoting sales of cheese and cheese products, rules concerning the quality of cheeses produced on its territory, including a ban on producing cheeses other than those exhaustively listed.
En medlemsstat kan ligeledes under visse betingelser og med henblik på den indenlandske produktion fastsætte regler om tvungen anvendelse af mærker, kendetegn eller kontroldokumenter, forudsat at der ikke sondres mellem ost, der er bestemt til det indenlandske marked, og ost, der er bestemt til eksport.
Cheese producers may be required to belong to a supervisory agency provided that the objectives of the agency are consistent with Community law and that the marketing, resale, import, export or sale for export of cheese products are not exclusively reserved to persons belonging to the agency.
Dommen, der blev afsagt i de forenede sager 47 og 48/83 l), følger mere eller mindre samme princip. Til forskel fra forordningen om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter indeholder forordning nr. 2777/75 om den fælles markedsordning for fjerkræ2) udtrykkeligt en bestemmelse om kompetence for
The judgment delivered in Joined Cases 47 and 48/83 is along much the same lines.2In contrast to the Regulation on milk, the Regulation on the common organization of the market in poultrymeat (2777/75) expressly pro­vides for Community powers,3but no specific measures had been adopted in exercise of those powers.