natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolens senere retspraksis angående Fællesskabets forhold udadtil er ligeledes betydningsfuld. Det udelukkes, at medlemsstaterne selv samlet kan indgå aftaler med tredjelande, når der er tale om forhold, som hører under Fællesskabets beføjelser, eller når Fællesskabets deltagelse i aftalen er »påkrævet for at virkeliggøre et af Fællesskabets mål« 2").
19The Court's recent decisions regarding external relations are also significant : it is denied that the Member States, even when acting collectively, can conclude agreements with third countries where the subject­matter of such agreement falls within Community compe­tence or where 'Community participation in the agreement' is 'necessary to attain ... one of the objectives of the Community'.20
Traktaten kan nemlig — med forbehold af særlige bestemmelser — kun ændres i overensstemmelse med fremgangsmaden i artikel 236)«.
27 et seq. cf. for example Case 7/71 Commission ν France [1971] ECR 1018; Case 185/73 König [1974] ECR 616; Case 43/75 Defrenne ν Sabena [1976] ECR 497; the Treaty can only be altered—saving specific provisions—by revision in accordance with Article 236. cf.
2(t) Se "udtalelse 1/76 (anført i note 9).
Opinion 1/76 (footnote 9 above).
Det er naturligvis stadig muligt, selv om det forekommer stadig mindre forsvarligt, at antage, at medlemsstaterne kollektivt kan ændre traktaten ved procedurer, der afviger fra dem, som er fastlagt i den (se f.eks.
Of course it is always possible to maintain, though the conclusion appears ever less defensible, that the Member States, acting collectively, would be able to alter the Treaty by procedures other than those provided therein (see, for example, Zuleeg, op. cit. at footnote 12 above, p.
Zuleeg. anf. værk. note 18, s. 56 f. og 282).
56 et seq. and p. 282 et seq.).
Dette forudsætter imidlertid, at disse stater vil placere sig uden for og over systemet, og i delte tilfælde bør en aftale mellem regeringerne kunne benyttes, selv om der allerede er truffet en afgørelse med hjemmel i artikel 235.
But this supposes that these States wish to place themselves outside and above the system and, in that case, the intergovernmental way should be practicable, even if a decision had already been taken under Article 235.
Hvis man derimod går ud fra. at man vil holde sig inden for rammerne af systemet, vil en aftale truffet mellem regeringerne stride mod artikel 235.
If, on the other hand, one starts from the premise that it is desired to remain within the system, the choice of the intergovernmental agreement would constitute a breach of Article 235.
litteraturen og i praksis og er desuden behæftet med mange usikkerhedsmomenter og modsigelser.
It has, however, been advanced by legal writers and practitioners only at a relatively recent date and accompanied by a considerable amount of uncertainty and contradiction.
Dette bliver forståeligt, når man tager hensyn til, at problemet har politiske og forfatningsmæssige aspekter, som er yderst ømtålelige, og at det som få andre berøres af systemets samlede udvikling.
This is understandable, when it is borne in mind that the problem under discussion has extremely delicate political and constitutional overtones and reflects, like few others, the overall developments of the system.
For at skabe sammenhæng mellem de forskellige løsninger har man derfor måttet skabe et kompromis mellem de forskellige interesser, der står på spil.
Any consolidation of solutions accordingly necessitated a compromise with the various interests at stake.
Som følge heraf er artikel 235, trods gyldigheden af præmisserne og de udbredte forhåbninger, først blevet et konkret alternativ til aftaler indgået på regeringsplan efter den politiske og institutionelle udvikling, som er beskrevet ovenfor, dvs. efter at man på topmøderne og i Det europæiske Råd havde givet grønt lys for brug af bestemmelsen i dens fulde omfang og tillige tilkendegivet, at man ville foretrække denne løsning frem for en anden.
This is the reason why, despite the validity of the arguments and despite the aspirations everywhere apparent, Article 235 became a practical alternative to intergovernmental agreements only after the political and institutional developments which we have described, in other words after the European summits and councils gave the green light for the full use of that provision and showed, moreover, that they wanted it to have precedence over the other solution.
Fra da af er nemlig »beslutninger« truffet af medlemsstater nes repræsentanter og i det hele taget aftaler truffet mellem regeringerne blevet betydeligt sjældnere forekommende og er næsten forsvundet.
From that time on, 'decisions' by the representatives of the Member States and inter governmental agreements in general became considerably less frequent and finally van ished almost completely.
Den institutionelle vej styrkes på trods af de forbehold, som vil blive omtalt nedenfor (nr. 20), og det foreslås at anvende både artikel 235 og artikel 100, og en sådan anvendelse finder ofte sted, selv i tilfælde, hvor den anden procedure var blevet indledt 21).
The institutional way, despite the reservations mentioned (point 20), is gaining ground; use of Article 235, and of Article 100, has been proposed and often put into practice, even in cases where the other procedure had already been embarked upon.21
Manglen på bestemmelser i traktaten, der giver hjemmel til at handle
The absence of provision in the Treaty for the necessary powers
Artikel 235 kan kun anvendes, hvis traktaten »ikke indeholder fornøden hjemmel« til at foretage en handling, der er påkrævet for at virkeliggøre et af Fællesskabets mål.
The action necessary to attain one of the objectives of the Treaty is possible only if the Treaty 'has not provided the necessary powers'.
I begyndelsen sluttede adskillige forfattere af dette udtryk, at artikel 235 alene var anvendelig i de tilfælde, hvor traktaten ikke indeholder nogen form for hjemmel, som kan benyttes af Fællesskabets institutioner og udelukkede således, at bestemmelsen kunne benyttes til forøgelse af beføjelser, som allerede er givet ved andre bestemmelser.
Many writers initially deduced from this expression that Article 235 was applicable solely in cases where the Treaty conferred no power at all on the Community institutions, thus rejecting its use in the purpose of increasing powers already conferred under other provisions.
Efter en vis tøven i praksis har Domstolen dog antaget det modsatte.
However, after certain initial hesitation, the Court of Justice took a different view.
I Massey-Ferguson-sagen22) anerkendte den nemlig lovligheden af en forordning, der var udstedt med hjemmel i artikel 235, selv om der i andre bestemmelser i traktaten var tillagt institutionerne handlingsbeføjelser. som dog ikke var »tilstrækkeligt effektive«.
In the Massey-Ferguson judgment22it recognized the legality of a regulation based on Article 235, although powers in the matter, but not fully effective powers, were con ferred on the institutions by other provisions in the Treaty.
Men ikke nok hermed; i dette tilfælde gik Domstolen endnu videre, idet den fandt det lovligt at anvende artikel 235, selv i tilfælde, hvor andre bestemmelser i traktaten kan anvendes på det pågældende område, men det ikke er muligt med sikkerhed at fastslå, at de er anvendelige, fordi man i så fald måtte anlægge en vid fortolkning, hvis tilladelighed var bestridt ).
This is not all: the Court went even further in that case, since it has held the use of Article 235 to be legitimate even in cases where other provisions in the Treaty affect the matter but where it is not possible to state with certitude that they are applicable because this would require extensive controversial interpretation of those provisions.23
V. De »passende forskrifter«, der kan fastsættes
V. The 'appropriate measures' which may be taken
Når betingelserne for anvendelse af artikel 235 foreligger, udfærdiger Rådet »passende forskrifter«.
Where the conditions for applying Article 235 are satisfied, the Council shall 'take the appropriate measures'.
Det er allerede nævnt, at Rådet både har ret og pligt til at
It has already been shown that the Council has both a power
") Dom af 12.7.1973. sag 8/73, Sml.
Case 8/73 [1973] ECR 897.
1973. s. 897 og 906 f. :3) I dette tilfælde bemærker Domstolen. > .kunne Rådet dog med rette gå ud fra. at anvendelsen af fremgangsmåden i artikel 235 var berettiget af hensyn til retssikkerheden da der i det foreliggende tilfælde ikke er handlet i strid med traktatens bestemmelser om beslutningsprocessen i Rådet eller om kompetencefordelingen mellem institutionerne«. 59
In that case, observed the Court, 'there is no reason why the Council could not legitimately consider that recourse to the procedure of Article 235 was justified in the interest of legal certainty ... since, under the circumstances, the rules of the Treaty on the forming of the Council's decisions or on the division of powers between the institutions are not to be disregarded'.
Det skal her slås fast, at de forskrifter, sorri Rådet kan vedtage i medfør af nævnte bestemmelse, er alle de i traktatens artikel 189 nævnte retsakter.
The measures which it may take by virtue of the provision in question are any of the acts provided for in Article 189 of the Treaty.
Under alle omstændigheder har Domstolen udtrykkeligt fastslået, at forskrifter, der udfærdiges med hjemmel i artikel 235, er fællesskabsakter og ikke aftaler mellem medlemsstaterne, selv om de er truffet med enstemmighed i Rådet 24).
However, the Court has declared that measures taken pursuant to Article 235, although decided by the Council acting unanimously, are Community acts and not agreements between Member States.24
De forskrifter, som Rådet udfærdiger, skal være passende, dvs. at de skal have sammenhæng med og tjene til gennemførelse af den »handling«, der skønnes påkrævet for at virkeliggøre et af Fællesskabets mål.
The measures taken by the Council must be appropriate, that is to say connected and proportionate to the action judged necessary to attain one of the objectives of the Com­munity.
Inden for disse rammer nyder institutionen dog den mest vidtstrakte frihed og har ikke tøvet med at benytte sig heraf.
In this context, however, the institution enjoys the very widest freedom and has not hesitated to take advantage of it.
Det er tilstrækkeligt blot at erindre om, at det ved forordninger udstedt i medfør af artikel 235 endog har været muligt at oprette nye organer med status som juridisk person og den opgave at medvirke til at virkeliggøre visse af Fællesskabets mål under kontrol af institutionerne inden for EØF25). Denne situation er skabt på trods af Domstolens tidligere praksis (der måske i dag er mindre streng), som fastsatte snævre betingelser for delegation af institutionernes beføjelser uden for de i traktaten nævnte tilfælde26). og til trods for, at man i litteraturen i overensstemmelse med denne praksis almindeligvis var af modsat opfattelse.
Suffice it to recall simply that regulations made pursuant to Article 235 have actually enabled new organs to be created, endowed with legal personality and intended to cooperate in the attainment of the Community's objec­tives under the control of the EEC institutions.25This situation has come about despite the Court's previous attitude (perhaps less severe nowadays) which made delegation of powers to the institutions subject to strict conditions except in cases provided for in the Treaty,26and despite the contrary view widely held by legal writers following this caselaw.
Begrænsninger i adgangen til benyttelse af artikel 235 og dens forhold til æn­dringsproceduren efter EØFT artikel 236
Limits to the use of Article 235 and its relation to the revision procedure contained in Article 236
Endelig står tilbage at undersøge begrænsningerne for anvendelse af artikel 235 og dens forhold til den procedure, der er fastsat for ændringer af traktaten i artikel 236.
The final point to be dealt with concerns the limits for applying Article 235 and its relation to the revision procedure laid down in Article 236.
Selvom det er klart, at der ikke i medfør af artikel 235 (i modsætning til artikel 236) kan foretages formelle ændringer af traktaten, gælder det dog lige så vel, at anvendelse af artikel 235 kan medføre en væsentlig ændring i rækkevidden i bestemmelserne i traktaten for ikke at nævne tilfælde, hvor man går så vidt som til at tage nye politiske områder op i Fællesskabet.
Although it is clear that formal amendments to the text of the Treaty cannot be made by means of Article 235 (as can be done under Article 236), it is nevertheless true, that its application can bring about substantial alterations in the extent of the Treaty's single provisions, quite apart from cases where new Community policies are actually intro­duced.
At fastlægge rammerne for en lovlig udvikling af denne proces er imidlertid ikke nogen let opgave, eftersom praksis, som jeg allerede gentagne gange har understreget, afslører en stor bevægelighed af »grænserne« for anvendelse af denne bestemmelse i overensstemmelse med systemets samlede udvikling.
To trace the limits within which this process can legitimately develop is not a particularly easy task since the practice shows, as has been emphasized on several occa­sions, the provision in question to be extremely flexibly adapted to the overall develop­ment of the system.
Hvorom alting er. er det vigtigt at fastsætte de kriterier, efter hvilke man kan afgrænse anvendelsesområdet for artikel 235, både absolut, fordi Fællesskabet ikke er en kollektiv enhed, der har ubegrænset kompetence, og i forhold til den procedure, der er fastlagt ved artikel 236. med hvilken artikel 235 viser en stadig stigende tendens til at konkurrere.
It is, however, important to determine the criteria likely to help in defining the field within which Article 235 may be applied, both in the abstract, since the Community is not a body with unlimited power, and in relation to the procedure laid down in Article 236, with which Article 235 is tending more and more to overlap.
Navnlig fordi enhver udvidelse af Fællesskabets beføjelser i almindelighed medfører en tilsvarende indskrænkning i medlemsstaternes beføjelser (se afsnit III), er det naturligvis
In particular, since every enlargement of Community powers generally entails a corres­ponding reduction in the powers of the Member States (cf.
25) Man kan her blot tænke på Den europæiske Fond for monetært Samarbejde.
The use of Article 235 in fact presents some considerable practical advantages and certainly constitutes progress by comparison with the practice of making agreements in simplified form (point 16).
Det europæiske Center for Udvikling af Erhvervsuddannelsen og Det europæiske Institut til Forbedring af Leve­ og Arbejdsvilkårene.
It does, however, raise a number of problems regarding democratic guarantees and the right formulation for relations between the Community and its
2") Se dom af 13.6.1958. sag 9 og 10/55 (Meroni/Den Hoje Myndighed). Sml.
Joined Cases 9 and 10/56 Meroni ν High Authority [1958] ECR 34, especially at p. 73 et seq.
1954­64. s. 55 og 97. Tendensen til at ændre denne tese har for nylig vist sig i udtalelse 1/76. jf. note 9.
The trend towards a reversal of this theory appeared recently in Opinion 1/76 (see footnote 9 above).
Forbeholdene og bekymringerne har haft forbindelse med en procedure, som til syvende og sidst vil medføre, at magten til at udvide Fællesskabets beføjelser lægges i hænderne på regeringerne, uden at landenes parlamenter har mulighed for at udøve kontrol, og endda i øjeblikket uden mulighed for, at Europa-Parlamentet i praksis kan træde i disses sted.
Reservations and anxiety are especially prevalent because it is a procedure which ultimately amounts to concentrating in the hands of governments the power to extend Community jurisdiction, without any control by national parliaments or even any immediate likelihood that the latter might be adequately replaced by the European Parliament.
Selv om man i hele den juridiske litteratur på denne baggrund giver udtryk for nødvendigheden af at afgrænse anvendelsesområdet for artikel 235, lader man det ofte forblive ved almindelige hensigtserklæringer, eller man begrænser sig til at trække nogle helt almene retningslinjer op.
However, while almost all legal writers, as a consequence of these arguments, declare the need to define limits for applying Article 235, such statements are usually no more than declarations of intent, limited to very general indications.
Hvis man nemlig vil sammenfatte de retningslinjer, som hidtil er fremkommet gennem Domstolens praksis og i litteraturen, må man sige, at anvendelsen af artikel 235 ikke vil føre så vidt som til at ændre »Fællesskabets indentitet« eller fremkalde »kvalitative spring« inden for den europæiske integration27). Mere konkret kan man sige, at man ikke ved anvendelse af artikel 235 kan overskride nedenstående grænser, der er fastsat ved det. som man har vedtaget at kalde for Fællesskabets forfatning (se herom kapitel IV):
To summarize the indications so far provided by the case-law of the Court of Justice and by legal writers, it might be said that the use of Article 235 does not mean going as far as to change the 'Community identity' or to cause European integration to take 'qualitative leaps'.27To be more specific, Article 235 can not go beyond the bounds, described below, set by what has become known as the Community constitution (in this connection, see Chapter IV), namely:
— De væsentligste grænser for organisationens struktur, herunder hvad der vedrører bevarelsen af ligevægten imellem institutioner, disses kompetenceområder og den måde. hvorpå kompetencen udøves efter reglerne i artikel 189-191 2!i)
(i) observance of the principles essential to the organization's structure, especially those concerned with safeguarding interinstitutional balance, allocating powers and laying down the methods for exercising them, as is done in Articles 189 to 191;28
— Respekt for de materielle principper i Fællesskabets forfatning, naturligvis inden for rammerne af organisationens sociale og økonomiske formål, der under alle omstændigheder danner en grænse for anvendelsen af artikel 235. der ikke kan overskrides (se nr. 12 og 13), selv om de underkastes en vid fortolkning.
(ii) observance of the substantial principles of the Community constitution, in the con text, naturally, of the organization's socio-economic objectives; principles which, though open to wide interpretation, do nevertheless set bounds which cannot be crossed when applying Article 235 (cf. points 12 and 13).
Med støtte i den omhyggeligt formulerede praksis ved Domstolen indtil i dag kan man kort sammen fatte disse principper i ordene: ikke-diskrimination, frihed, solidaritet og enhed 29).
Drawing on the very adequate case-law developed so far by the Court of Justice, it is possible to summarize these principles as follows: non-discrimination, freedom, solidarity and unity;29
— Respekt for de almindelige retlige principper, som kommer til udtryk i Domstolens afgørelser, som f. eks. respekten for velerhvervede rettigheder og den berettigede forventning samt for rettigheder, der udspringer af udviklingen inden for Fællesskabets praksis, således navnlig respekt for beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder (kapitel IV).
(iii) observance of the general principles of law laid down by the Court of Justice, such as respect for acquired rights and legitimate expectations, or introduced owing to evolving Community experience, as in the case of the protection of fundamental rights (Chapter IV).
De grænser, som netop er draget, er utvivlsomt nyttige udgangspunkter, navnlig med henblik på Domstolens retlige kontrol med akter, der støttes på artikel 235.
The bounds just traced undoubtedly constitute useful points of reference, especially for the purposes of judicial control exercised by the Court of Justice over measures taken pursuant to Article 235.
Disse grænser er dog endnu for udflydende og for generelle og derfor uegnede til klart og
Word disputes apart, the introduction of new instruments for Community action, the alteration of institutional mechanisms through the creation of new organs and, more generally, the shift in
2ÍÍ) For så vidt angår principperne se den i note 22 nævnte dom i Massey-Ferguson sagen, samt udtalelse
783, and Tomuschat, op. cit. at footnote 12 above, p. 66.
1/76. der er nævnt i note 9, og som fastslår, at eventuelle nydannelser ikke må ændres ved forholdet mellem medlemsstaterne i henhold til traktaterne om Fællesskabernes oprettelse (præmis 10), og at principperne vedrørende Domstolens kompetence skal overholdes (præmis 18 f.). ) For disse principper, se særligt Pescatore. Les objectifs de la Communauté économique européenne comme principes d'interprétation dans la jurisprudence de la Cour de justice i festskrift til Ganshof van der Meersch. 1972. s. 325 f.
Regarding these principtes see the Massey-Ferguson judgment, cited in footnote 22, together with Opinion 1/76, cited in footnote 9, which states that any changes made must not affect the relations between the Member States which arise from the Community Treaties (ground 10), and that the basic principles concerning the Court's jurisdiction must be observed (ground 18 et seq.). For these principles, see especially Pescatore, Les objectifs de la Communauté économique européenne comme principes d'interprétation dans la jurisprudence de la Cour de justice, in Mélanges Ganshof van der Mcersch, 1972, p. 325 et seq.
Problemet lader sig ikke besværge ved at benægte, at også artikel 235 indebærer en. om end begrænset, form for ændring af traktaten.
the distribution of powers between the Community and the Member States, all amount to departures from the strict provisions of the Treaty.
Man må også erindre om, at man i en del af den juridiske litteratur, navnlig i Tyskland, kræver, at der, selv på forfatningsmæssigt niveau i samtlige medlemsstater, er mulighed for at begrænse udvidelsen af Fællesskabets beføjelser og følgelig skabe nye garantier mod eventuelle misbrug ved anvendelsen af artikel 235.
It should also be remembered that some legal writers, German ones in particular, insist that it is possible to find, among the constitutional principles common to the Member States, limits which can be set to the growth of Community powers and that it is accordingly feasible to furnish a new guarantee against possible abuses arising from the application of Article 235.
Navnlig kan man ved at henvise til § 24 i Grundgesetz fremhæve, at medlemsstaternes forfatninger udelukker den antagelse, at disse har villet tillade oprettelse af organisationer med ubestemte og ubegrænsede beføjelser (se særligt Tomuschat's note 12 i anførte værk).
Recalling in particular article 24 of the Grundgesetz, they stress that the constitutional law of the Member States precludes any idea of those States willingly authorizing the creation of organizations endowed with indeterminate and unlimited powers (see especially Tomuschat, op. cit. at footnote 12).
I den forbindelse skal der dog erindres om det allerede anførte vedrørende udviklingen af den forfatningsmæssige praksis i medlemsstaterne, der gradvis er gået i retning af en fuldstændig åbning af de nationale retssystemer over for »de gode grunde«, der er til at søge integration inden for Fællesskabet og over for anvendelsen af fællesskabsreglerne (se nr. 10).
In this connection it is, however, necessary to recall what has already been stated in connection with development of internal constitutional practices progressively directed towards full acceptance by national systems of the arguments for Community integration and its implications (point 10).
Denne udvikling medvirker utvivlsomt til også på nationalt plan at begunstige udvidelsen af Fællesskabets beføjelser og dermed til en akcept af disses flydende grænser.
These developments undoubtedly contribute to promoting and legitimizing, on the national plane also, the extension of Community powers, and therefore to justify ing the fluidity of their boundaries.