natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I 1980-budgettet udgør OU 75,9 % af budgettet (EUGFL, garantisektionen, EUGFL, udviklingssektionen, rente godtgørelse ved lån ydet inden for rammerne af EMS, fødevarehjælp, finansprotokoller med Middelhavslandene, refusion til medlemsstaterne af 10% af de indbetalte egne indtægter, vederlag til Kommissionens medlemmer, samt pensioner og udtrædelsespenge til tidligere tjenestemænd), og IOU 24,1 % (øvrige interventions- og driftsudgifter).
In the 1980 budget compulsory expenditure (CE) amounted to 75.9% of the total (EAGGF Guarantee Section, EAGGF Guidance Section, interest rebates on loans granted under the EMS, food aid, Mediterranean financial protocols, repayment to Member States of 10% of the own resources paid over, remuneration of Members of the Commission, and pensions and severance grants for retired officials) and noncompulsory expenditure (NCE) to 24.1% (other intervention and running cost expenditure).
Af budgettet fremgår det ikke, om en udgift er klassificeret som OU eller IOU, men udelukkende af de forberedende dokumenter4). Trods alt er denne procentdel på 24,1 % fortsat beskeden, selv om den er stigende, eftersom den var 13,9 % i 1974, dvs. året forud for anvendelsen af den nye ord ning (jf- bilag 4, s. 358).
The designation 'compulsory' or 'noncompulsory' does not appear in the budget, only in the preparatory documents.4This proportion of 24.1% is fairly modest of course, but it is growing—it was only 13.9% in 1974, the year before the new machinery came into force (see Annex 4, p. 359).
I absolutte tal er IOU steget fra 728 mio RE i 1974 til 4 170 mio ERE i 1979 i bevillinger til forpligtelser, dvs. at de er firdoblet under fem budgetbehandlinger, mens selve budgettet er tredoblet i samme periode.
In absolute terms, noncompulsory expenditure, in the form of appropriations for commitments, rose from 728 m u.a. in 1974 to 4 170 m EUA in 1979, i.e. in the course of five budget cycles it more than quadrupled while the budget itself tripled.
Man kan sige, at IOU har været den drivende kraft i den europæiske integration på det budgetmæssige plan.
In the budgetary field, noncompulsory expenditure could be said to be the catalyst in the process of European integration.
Ordningen er dog fortsat tvetydig og en kilde til konflikter, eftersom den påvirker den måde, hvorpå budgetmyndighedens to instanser udøver deres respektive budgetbeføjelser.
This machinery remains ambiguous and a source of conflict, however, because it conditions the exercise of budgetary power by the two authorities who wield it.
Da problemet med klassifikationen af Regionalfonden nu er løst, vedrører uoverensstemmelserne klassifikationen af bevillingerne til EUGFL, udviklingssektionen, bevillingerne til bistand til tredjelande, rentegodtgørelserne ved lån til de dårligst stillede medlemsstater, der deltager i Det europæiske monetære System, og udbetalingerne til Det forenede Kongerige til løsning af landets budgetfinansieringsproblem, idet Parlamentet har anmodet om, at alle disse bevillinger klassificeres som IOU.
Now that the matter of the classification of the appropriations for the Regional Fund has been cleared up, the point at issue is classification of the EAGGF Guidance Section appropriations, appropriations for aid to nonmember countries, interest rebates on loans to the less prosperous Community countries who are members of the European Monetary System, and payments to the United Kingdom to solve its budget contribution problem, Parliament asking that all these ap propriations should be classified as being for noncompulsory expenditure.
Kommissionen har på sin side allerede foreslået at klassificere en del af bevillingerne til EUGFL, udviklingssektionen (bevillinger, for hvilke der ikke findes en øverste grænse i henhold til en forordning) og en del af fødevarehjælpen (den ikke-aftalebestemte fødevarehjælp) som sådanne.
For its part, the Commission has already proposed to classify part of the EAGGF Guidance Section (appropriations not limited by Regulation) and part of food aid (non-contractual aid) in this way.
Der er dog efterhånden skabt en vis praksis, hvori det grundlæggende kriterium for klassifikation er, om der består en fordring fra tredjemands side eller ej.
Nevertheless, a principle of sorts is beginning to emerge: the main criterion for classification is taken to be the existence or otherwise of third-party rights.
Hvis en tredjemand, en offentlig institution eller en privat per son, har ret til en udbetaling fra Fællesskabet i medfør af traktaterne, den afledte ret eller internationale traktater, er den deraf følgende udgift obligatorisk.
If a third party, whether a corporate body or a private individual, has a right to payment by the Com munity by virtue of the application of the Treaties, secondary legislation or international treaties, the resultant expenditure is regarded as compulsory.
Budgetbehandlingen sker efter en pragmatisk tidsplan, der er en tilpasning af den officielle tidsplan.
In practice, the timetable for budgetary procedure is more flexible than the official schedule would lead one to suppose.
Denne budgetbehandling er fastsat meget præcist i de tre traktater i EØF-traktatens artikel 203, Euratom-traktatens artikel 177 og EKSF-traktatens artikel 78, og der findes datoer og meget korte frister, der skal overholdes.
The three Treaties lay down the budgetary procedure with great precision and the dates and time-limits they specify—in Articles 203 of the EEC Treaty, 177 of the Euratom Treaty and 78 of the ECSC Treaty—are in many cases very tight.
Der er i det foregående allerede redegjort for budgetmyndighedens to instansers nuværende beføjelser (jf. s. 6), og her skal der kun kommes ind på budgetbehandlingen efter den officielle tidsplan. Behandlingen sker i fem etaper:
6); it remains to specify the official procedure, which falls into five stages:
— /. etape: 1. juli — 1. september: Kommissionen vedtager det foreløbige budgetforslag (summen af de af hver enkelt institution vedtagne overslag) og oversender det til Rådet.
— Stage 1: 1 July to 1 September: the Commission adopts a preliminary draft budget (an aggregate of the estimates prepared by each of the institutions) and forwards it to the Council.
Med fremsendelsen af det foreløbige forslag påbegyndes budgetbehandlingen5).
The transmission of the preliminary draft initiates the procedure.5
— 2. etape: 1. september — 5. oktober: Rådet gennemgår det foreløbige budgetforslag og vedtager budgetforslaget, som det oversender til Parlamentet.
— Stage 2: 1 September to 5 October: the Council examines the preliminary draft budget and adopts a draft budget which it forwards to Parliament.
Fra det øjeblik, hvor Rådet træffer denne beslutning, som stadfæster, at Kommissionens foreløbige budgetforslag ikke blot er et budgetoplæg, indtræder der et automatisk forløb. — 3. etape: 5. oktober — 19. november: Parlamentet behandler budgetforslaget og har en frist på 45 dage til at foreslå Rådet ændringer. — 4. etape: 20. november — 4. december: Rådet har en frist på 15 dage til at behandle Par lamentets forslag og til at fastlægge de obligatoriske udgifter. — 5. etape: 5. — 19. december: Parlamentet har på sin side en frist på 15 dage til at fast sætte de ikkeobligatoriske udgifter og at vedtage budgettet.
The Council Decision, which confirms that the Commission's preliminary draft budget is not just a budget proposal, is the cue for an automatic procedure to start. — Stage 3: 5 October to 19 November: Parliament examines the draft budget and has 45 days to propose changes to the Council. — Stage 4: 20 November to 4 December: the Council has 15 days to examine Parliament's proposals and determine the provision for compulsory expenditure. — Stage 5: 5 to 19 December: Parliament in turn has 15 days to determine the provision for noncompulsory expenditure and formally adopt the budget.
Der kan imidlertid opstå et problem, hvis Rådet og Parlamentet skal opnå enighed om en ny forhøjelsessats for disse udgifter.
A complication may arise, however, if the Council and Parliament have to agree on a revised rate of increase for this expenditure.
De elementer, der således er bestemmende for budgetbehandlingen6) er forfaldsdatoen for Kommissionens opstilling af det foreløbige budgetforslag og for Rådets udarbejdelse af bud getforslaget på den ene side og på den anden side de frister, budgetmyndighedens to instanser har til at udøve deres beføjelser, hvilket betyder, at budgetforslaget, såfremt de intet foretager sig, bliver til budgettet.
The budget cycle6is thus dictated by the dates when the Commission must decide on the preliminary draft and the Council on the draft, and by the fixed intervals within which the two holders of the budget authority must exercise their rights. If the latter do not do so, the budget passes without amendment.
Tidsbegrænsningerne har foranlediget Kommissionen og siden Rådet til at foreslå og har fået Parlamentet til i de første måneder af 1976 at acceptere en »ny budgettidsplan« på grundlag af en overenskomst mellem disse tre institutioner, dvs. uden ændring af traktaterne. Skæringsdatoerne i denne nye tidsplan er følgende:
During the early months of 1976, pressure of time led the Commission to propose and the Council and Parliament to agree to a new budgetary timetable accepted by all three institutions involved, that is to say without any change in the Treaties.
— /. etape: 15. juni: Kommissionen fremsender det foreløbige budgetforslag. — 2. etape: 15. juni — 30. juli: Rådet gennemgår dette foreløbige forslag og vedtager bud getforslaget. — 3. etape: september — medio oktober: Parlamentet gennemgår budgetforslaget og frem sætter forslag til ændring. — 4. etape: medio oktober — medio november: Rådets andenbehandling af Parlamentets forslag og fastsættelse af de obligatoriske udgifter. — 5. etape: medio november — medio december: Parlamentets andenbehandling af Rådets forslag og fastsættelse af de ikkeobligatoriske udgifter.
The stages in the new timetable are as follows: — Stage 1: 15 June: the Commission submits the preliminary draft budget. — Stage 2: 15 June to 31 July: the Council examines the preliminary draft and adopts the draft budget. — Stage 3: September to mid-October: Parliament examines the draft budget and makes proposals for changes. — Stage 4: Mid-October to mid-November: 'second reading' by the Council of Parliament's proposals and decision on compulsory expenditure. — Stage 5: Mid-November to mid-December: 'second reading' by Parliament of the views taken by the Council and decision on noncompulsory expenditure.
Med denne nye tidsplan får Parlamentet en længere frist til førstebehandlingen og dobbelt så lang tid til hver af de to andenbehandlinger, og man undgår samtidig at lægge noget arbejde i den traditionelle sommerferiemåned august.
The new timetable allotted more time for Parliament's first reading, doubled the time allowed for each of the two second readings, and left free the traditional holiday period, the
des genindført ved opstillingen af budgettet for 1980 og ligeledes ved budgettet for 1981.
The official calendar was thus observed anew for the 1980 budget and for that for 1981 as well.
Men da Kommissionen ikke ønskede, at de to budgetbehandlinger skulle overlappe hinanden, ventede den, indtil 1980-budgettet blev vedtaget den 9. juli, før den fremsendte sit foreløbige budgetforslag for 1981, hvilket gjorde det umuligt at følge den pragmatiske tidsplan.
Not wanting the two budgetary procedures to overlap, the Commission waited for the 1980 budget to be adopted on 9 July before submitting its preliminary draft budget for 1981, which made it impossible to apply the pragmatic timetable.
Med denne pragmatiske tilpasning af budgetforfaldsplanen, men især som følge af de tre institutioners vilje til at uddybe dialogen, har budgetdebatten fået et større og righoldigere indhold i de seneste år, hvilket ikke var tilfældet tidligere.
The practical rearrangement of the budget timetable, and above all the desire of the three bodies concerned to improve the quality of their dialogue on the budget, have made the budget debates worthwhile and valuable in recent years; this was not so in the past.
EF-institutionerne har hver især med grund i deres beføjelser og understøttet i frugtbare debatter givet det almindelige budget en vigtig og selvstændig plads i EF's udvikling 7).
For tified both by the powers they enjoy and by their desire to work together, the Community's institutions have accorded to the general budget an important and unique place in the life of the Community.7
Hovedaktørerne i budgetbehandlingen
The actors in the budget drama
De tre institutioner, der deltager aktivt i budgetbehandlingen, er Rådet, Parlamentet og Kommissionen.
The Council, the Parliament and the Commission are the three institutions fully involved in the budgetary procedure.
De øvrige spiller kun en underordnet rolle, hvor de skal forsvare deres ansøgninger over for Rådet og Parlamentet i disses egenskab af budgetmyndighed.
Others only play a part to the extent that they must put forward and justify their demands before the two first-named institutions, the holders of budgetary authority.
Inden for disse institutioner findes der arbejdsorganer, som også skal omtales.
Within the three institutions there are some committees we must mention.
I Rådet er den første instans »Budgetudvalget«, som består af eksperter fra medlemsstaternes faste repræsentationer ved De europæiske Fællesskaber.
In the Council the first body to be involved is the Budget Committee, composed of experts from the Of fices of the Permanent Representatives of the Members States to the European Com munities.
Dette udvalg er nedsat i henhold til finansforordningens artikel 104, hvori det hedder, at »Rådet i sit hverv kan assisteres af et udvalg oprettet under De faste repræsentanters Komité«.
The basis of the existence of this committee is to be found in Article 104 of the Financial Regulation which stipulates that it is 'set up within the framework of the Permanent Representatives Committee'.
Det har til opgave at behandle alle budgetspørgsmål, der forelægges Rådet, og det aflægger rapport til »De faste repræsentanters Komité« (COREPER), som i medfør af artikel 4 i fusionstraktaten af 8. april 1965 har til opgave »at forberede Rådets arbejde og udføre de hverv, der tildeles det af Rådet«.
Its task is to examine all budgetary matters brought before the Council and to report to the Permanent Representatives Committee (COREPER) which in turn is required by Article 4 of the Merger Treaty of 8 April 1965 to be responsible for 'preparing the work of the Council and for carrying out the tasks assigned to it by the Council'.
For flere år siden blev denne komité opdelt i en COREPER/første afdeling, hvor stedfortræderne for de faste repræsentanter mødes, og disse har generelt rang af befuldmægtigede ministre, og en COREPER/anden afdeling, hvor ambassadørerne mødes.
A few years ago the committee split into two to form COREPER/I, function ing at the level of Deputy Permanent Representatives (usually with full ministerial status), and COREPER/II, functioning at ambassador level.
Det er COREPER/første afdeling, der behandler budgetspørgsmålene. Formandskabet i De faste repræsentanters Komité og i Budgetudvalget beklædes som i Rådet efter tur af hver medlemsstat hvert halve år i alfabetisk orden (jf. s. 341).
Budgetary matters are dealt with by COREPER/I. The Permanent Representatives Committee and the Budget Committee, like the Council, are presided over by each Member State in turn at six-monthly intervals in alphabetical order of countries (see p. 343).
Rådet stemmer om budgettet med kvalificeret flertal8). I praksis spiller Budgetudvalget en ret vigtig rolle til trods for, at det er den første instans i arbejdet, for det er her, der gøres et første forsøg på at opnå fremtidigt flertal.
The Council votes on the budget by a qualified majority.8In practice, the Budget Committee, although it is the first body to be involved, plays a fairly important role because it is here that future majorities take shape.
I Parlamentet er der ligeledes et »Budgetudvalg«, der varetager forarbejdet til opstillingen af budgettet.
Within the Parliament the body that does the preparatory work on the budget is the Com mittee on Budgets.
Dette udvalg består af 37 medlemmer (jf. bilag 2, s. 346).
It has 37 members (see Annex 2, p. 348).
Det har et præsidium bestående af en formand og tre næstformænd, der vælges hvert år og hvis mandat kan for nyes, hvorved der opnås en høj grad af kontinuitet.
Its Bureau consists of a chairman and three vice-chairmen, elected each year but re-electable, which is good for con tinuity.
I modsætning til Rådets instanser arbejder Parlamentet efter ordførermetoden, som består i, at et af parlamentsmedlemmerne får til opgave at aflægge rapport om hvert enkelt punkt, der forelægges Parlamentet, i det foreliggende tilfælde, hvad os angår, budgettet.
Unlike the Council and its committees, Parliament works by the 'rapporteur' method; this means that one of its members is made responsible for reporting on every matter submitted to it, in this case on the budget.
I praksis udpeges der to ordførere, en, der beskæftiger sig med Kommissionens indtægter og bevillinger, og han kaldes ofte den »almindelige ordfører«, en anden, der beskæftiger sig med de øvrige institutioners bevillinger.
In practice two rapporteurs are appointed, one for revenue and the Commission's appropriations (often called the General Rapporteur) and one for the other institutions' appropriations.
Procedureforløb
The procedural machinery
Der opstår naturligvis mange problemer i forbindelse med afviklingen af budgetbehandlin gen udover de allerede nævnte tidsproblemer9
Operating the budgetary procedure—apart from matters connected with the timetable, which
Her skal omtales seks problemer sammen med den løsning, der er blevet givet, nemlig problemet med Parlamentets aktionsmargen, den manglende kontakt mellem budgetmyndighedens to instanser, tvetydigheden i EØF-traktatens artikel 203 og andre artikler, opførelse af opdelte bevillinger under en procedure, hvor dette ikke var forudset, proceduremæssige afvigelser og endelig fordelingen af de områder, der henhører under henholds vis lovgivningsbeføjelsen og budgetbeføjelsen.
We shall pick out six problems together with their solutions, namely: Parliament's 'margin for manoeuvre', the absence of systematic contacts between the two holders of budgetary power, the ambiguity of Article 203 of the EEC Treaty and other Articles, the entry in the budget of twopart ('differentiated') appropriations following a procedure which was not designed for this purpose, procedural anomalies, and finally the division of areas of responsibility as between the legislative authority and the budgetary authority.
Parlamentets aktionsmargen — Som nævnt ovenfor (jf. s. 9) har Parlamentet opnået at få tildelt en »aktionsmargen«, dvs. et vist beløb, det kan råde over til at øge udgifterne.
Parliament's margin for manoeuvre—As noted above (see p. 9).
Der er her tale om en yderst original ordning, som er speciel for Fællesskabets budgetlovgivning, idet parlamenterne i medlemsstaterne ikke har en sådan kompetence.
Parliament has succeeded in winning for itself a 'margin for manoeuvre', that is to say a sum of money which it can use to increase expenditure.
Medlemsstaternes par lamenter har af staten fået beføjelse til at bestemme skatterne, men ikke til at øge udgifterne, hvad staten udmærket selv kan gøre alene.
Historically, parliaments have effectively grasped this power by en suring that the ruler granted them the authority to levy taxes but not that of increasing ex penditure; this the ruler was perfectly able to do on his own.
Europa-Parlamentets aktionsmargen svarer under alle omstændigheder til halvdelen af »den maksimale forhøjelsessats for de ikkeobligatoriske udgifter«, der beregnes af Kommissionen efter parametre, der er fastsat i artikel 203, stk. 9 i EØF-traktaten (jf. s. 122).
The European Parliament's margin for manoeuvre is at all times equal to half the 'maximum rate of increase in noncompulsory expenditure' calculated by the Commission according to the rules laid down by Article 203, paragraph 9 of the EEC Treaty (see p. 122).
Hvis Rådet på sin side udnytter mindre end halvdelen af denne sats, står restbeløbet til Parlamentets frie disposition.
If the Council uses less than half of this rate, the balance is at Parliament's complete dis posal.
Hvis Rådet således udnytter hele maksimalsatsen, hvilket det har ret til, og Parlamentet udnytter hele sin aktionsmargen, hvilket det ligeledes har ret til, overskrides satsen automatisk med det halve, uden at det er nødvendigt, at de to institutioner træffer en beslutning herom.
For if the Council uses all the maximum rate, as is its right, and if Parliament uses all its margin for manoeuvre, as is lis right, the rate will automatically be exceeded by half, without any need for co-decision.
Traktaten er således på en vis måde i modstrid med sig selv.
So in this respect the Treaty may be said to be selfcontradictory.
Det skal her understreges, at Parlamentet med denne aktionsmargen uanset dens form har øget de midler, der stilles til rådighed for politiske indgreb på de traditionelle områder, samt har oprettet nye budgetposter og afsat bevillinger herpå, og har hermed bidraget til at iværksætte nye EF-aktioner.
It must be emphasized that this margin for manoeuvre, whether enlarged or not, has enabled Parliament to reinforce its traditional political instruments; it has opened and funded some new budget headings, thus initiating Community measures.
Det er således blevet en tradition, at Rådet, inden det træffer nogen beslutning under førstebehandlingen og andenbehandlingen, modtager en delegation fra Parlamentet oftest ledet af Parlamentets formand.
Thus it has become established practice for the Council, before taking any decisions on its first or second reading of the budget, to receive a parliamentary delegation, very often headed by the President of Parliament.
Endvidere er det blevet gængs praksis, at Rådets for mand deltager i Parlamentets arbejde under de mødeperioder, hvor budgettet behandles, og i det mindste i ét møde i Budgetudvalget.
Similarly, it has become the practice for the President of the Council to take part in Parliament's work on the budget and to attend at least one meeting of the Committee on Budgets.
Siden 1976 har der endvidere fundet en tredje og seneste form for samråd sted mellem dels de ni regeringers budgetministre (i 1976), Rådets formand alene (i 1977) og Rådet selv (i 1978 og 1979) på den ene side og på den anden side Parlamentets delegation i forbindelse med Parlamentets andenbehandling.
Since 1976 there has actually been a third and final conciliation meeting between, on one side, the under-secretaries responsible for the budget in the governments of the Nine (in 1976). the
Man kan sige, at siden proceduren for opstillingen af budgettet for regnskabsåret 1975, dvs. i 1974, har denne praksis med budgetsamråd spillet en meget positiv rolle, uden at det dog har været muligt at undgå konflikter mellem institutionerne, som det tydeligt ses af Parlamentets forkastelse af budgetforslaget den 13. december 1979.
It can be said that starting with the preparation of the 1975 budget, i.e. from 1974 onwards, budgetary conciliation has played a very helpful role, without however completely obviating interinstitutional conflict—witness Parliament's rejection of the budget on 13 December 1979.
Tvetydigheden i EØF-traktatens artikel 203ff— Indtil 1977, dvs. ved opstillingen af budget tet for regnskabsåret 1978, var institutionerne i stand til at anvende EØF-traktatens artikel 203 i det mindste efter dens ånd om end ikke dens bogstav.
Ambiguity of Article 203 of the EEC Treaty and other articles—Up to 1977, that is to say the time of preparation of the 1978 budget, the institutions had managed to follow the spirit of the law enshrined in Article 203 and other articles if not its letter.
Det var altid muligt at nå til en overenskomst i tide mellem Rådet og Parlamentet.
Council and Parliament succeeded in reaching agreement within the specified time.