natgillin/translations-raw huggingface dataset:
forhandlingerne mod at opnå en kun tilsyneladende deltagelse i beslutningsprocessen. Italien er nemlig - og det er der, dette tilfælde er interessant - sandsynligvis et land, hvor beslutningerne om investering, placering og beskaffenhed af investeringer ne deres virkninger på beskæftigelsen, omstrukturering af virk somhederne eller organisation af arbejdet er blevet mest diskuteret på forhånd.
At the othcr extreme is ltaly where eraployers and unions are equally reLuctant to eit together on the boards; the eorployere because they clo notwant to increage the unionsr powera and fear lest their presence would makeit impoesibre to reaoh any decisions, the uniong becauee they are afraid toilrop tbe substance for the shadow, exohange their reel bargaining powelB for a sqnblance of participation in decisions. trbr ltaly - antt this iswlry the case ls interesting - ie probably the country where investmentdeclei.ons, the locatlon and nature of investments, their effects onempl-olment, on tho restructuring of undertaklngs or the organization ofwork, are nost wid.ely d.iecugsed. a priori.
Men inden for de kollektive forhandlinger er de blevet drøftet ved de traditionelle former for forhandling og aftale.
Brrt this cliscussion takee pl.acetluring collective bargaining, by the classical nethods of barga.ining anda4reement.
Adgangen til disse beslutninger, eller snarere, for at tale fagforeningssprog, kontrollen (controllo) med disse beslutninger er en målsætning for fagforeningerne, en målsætning, de har for søgt at fastholde gennem krisen, og det er en af de vigtigste fornyelser i deres øjne i det store fremstød for at opnå aftaler i årene 68-75.
Accees to these d,ecisions or, to use union language, toontrolrover thege decisions is certainry a union objective, and an objective whichthey attenpted to uphold throughout the crisis; and in their view this isone of the najor innovatione of the great contractual drive of the years196U1975.
Men den må gennemføres, og den er i virkeligheden blevet gennemført, uden at fagforeningerne mister deres "konfliktmæssige autonomi" - uden at de går ind i beslutningerne i virksom heden på den anden måde end gennem klausuler i en aftale, og så ledes uden at de opgiver deres ret til at iværksætte en konflikt, hvis der opstår et problem.
But this objective ras pursued and achieved rithout the unions Losing their rautonony of disputet, without conmitting themeeLves Ln conpanydeciaiong other than in terms of the clauses of an agreement ancl thus withoutforfeiting their right to embark on dispute if a problern arises.
På virksomhedsniveau har bedriftsrådene samme holdning - forhandling, også uformelle forhandlinger, ikke medindflydelse.
At company1eve1, the works counsils adopt the sarne attitude of info:mal bargainingand. not participation.
De nylige diskussioner på grundlag af Tysklands eksempel, direktivet fra Fællesskabet og især vurderingen af betydningen af de forpligtelser, fagforeningerne har indgået på det økonomiske plan (hvorfor ikke omdanne dem til medbestemmelse?), synes næppe at skulle føre til meget dybtgående lovmæssige ændringer (forbehold med hensyn til den ustabile politiske situation). I bedste fald til en lov, der gør den forpligtelse, som indgår i visse overenskomster, til i fællesskab at behandle virksomhedens investeringer og deres virkninger på beskæftigel-
Ttre recent talks on the Gerrnanmodel, the Et s C directiveand above all the scale of economic connitnents assuneal by the unions (whlrnot turn thie into joint managenent ?), do not seen likely to lead to veryradical- legislative changes (except perhape as a resuLt of instability inthe poJ.ltical eituation). .et best they may lead to a law establishing ageneral obligation, emboclied in various agreementa, jointly to exanineconpargr inveetments and. their effects on empl,oynent. (t)
1) I et system, der hviler på forhandling, og hvor der altid har været begrænset plads for konsultation og praktisk taget ingen medbestemmelse, som i De forenede Stater, er den institutionel le løsning på samme problem den samme - udvidelse af forhand lingsområderne.
In a system based on bargaining and which has also always given only avery mal1 place to consultatlon and practically none to joint nanagement,that of the United States, the institutional solution to thig problem isiclentical- : expansi.on of the area of subjects for negotiation.
Modsat mener man i Forbundsrepublikken Tyskland at det er i modstrid med loven (i henhold til hvilken arbejds vilkårene omfattes af de kollektive forhandlinger), at en kollektiv overenskomst behandler investeringerne.
Conversely,the Fecleral- Republic of Oernaqr considers it contrary to the 1aw (wbich incLudee working conditions anong collective bargaining issues) ttrat aco1l-ective a,greement should cover investnent natters.
Det andet, FGTB, er fjendtligt stemt og forsvarer til gengæld en løsning med "arbejderkontrol" (man bemærker, at det er samme udtryk som i Italien) på alle niveauer.
In 3eIgiun, oneof the two big unlon federationsr the CSCr is in favourof a fornufa with a works cou4cil sinilar to the Betriebsrat ancl a tripartitesupervisory board. lllre other, the ltTB, is a6ainst thie anil instead aine ataff formula of tworker oontrolf (it shoulil be noted that this ie the gane tet[as is useal in ltaly) at all levefe.
Arbejdsgiverne er ligeledes imod en løsning, der efter deres opfattelse kræver fælles synspunkter mellem par terne, som man stadig langtfra har.
Ore employers are also opposed to afor.nula which in their view requires a cornnunity of wiewe between the partiee which is stiLl a tlistant,goal.
I Frankrig har Sudreau-betænkningen (marts 1975) foreslået et frivilligt forsøg med "fælles tilsyn" (mindretalsdeltagelse af lønmodtagerne, og deres repræsentanter ville være fri taget for egentlige udøvende beslutninger.
In France, the Sudreau Report (Uarcir 19?5) proposed a voluntary experinentwith rco-supervisionr fornulas (rninority enployee pariticpation; theirrepresentatives would be exempted fron arly real executive decieions; theterminologr is not very precise here).
Den kan vinde genklang hos politikerne, og de forventede udsving i de politiske konjunkturer giver den en chance i de kommende år.
They fear tbat this project will bling confirsionbetween bargaining andl comparly decisione.
Men selv om denne mulighed skulle blive en realitet, ville den sandsynligvis kun blive anvendt af de to parter som en yderligere informationskanal.
Ttre labour Governnent tfhite Paperlwithout settling all the out.etancLing problems, confirme a naJor tBentl in tbereport : the wage-earnersr representatives will be trade union ttelegates ora direct offshoot of these d'elegates.
Endelig synes i Storbritannien Trade Union Council's traditionelt manglende interesse for medbestemmelse efterhånden at have udviklet sig fra de ideer, der blev fremsat af Donovankomiteen, og nu taget en fuldstændig vending, eftersom det er flertallet af fagforeningerne, der har inspireret Bullock-rapporten (1975). I henhold til denne foreslås et enkelt råd (i stedet for de to råd i medfør af loven om tyske eller franske selskaber) med tre tredjedele, repræsentanter for aktionærerne og for lønmod tagerne (udpeget af fagforeningerne) i lige antal og således, at disse valg er den sidste tredjedel (2x + Y).
llhe l{etherlandg stands apart here. ftre 19?1 law wbioh naa adopteclunaninously by the Econonic anct SociaL Comittee provitledl thet the boardsof directore whoultt henceforth co-opt thein.menbel6 upon propoeals by theshareholdersf neeting or the works cotnrnittee antl that theee two institutionewould have a right oi veto (nultinationale were exoluded fron tbis neaeure).lrlore tiue is r€quired before the effecte of this n€aBure oan be aseesg€d.llhe fornula involvee sone itifficultiee hawever, The Hoopvens workg aonnitteerefueed to exerciee its righte.
Et mindretal af fag foreningerne og samtlige arbejdsgivere er voldsomt imod denne løsning af meget ens grunde - forslaget forekommer dem at give anledning til en sammenblanding af forhandlingerne og virksomhedsbeslutningen.
The NW Socialist unions wants the workeconnitteetobeconea@!',withoutthepresenceoftheemp1oyerorhis representatives an < t with {he right of veto on certain deÖisions.
Nederlandene er et helt særtilfælde. Loven af 1971, derbies tiltrådt enstemmigt af Sociaal-Economische Raad, fastsætter (idet
France; (although it on the other hanct, hae long had a kind of Joint nana8€otenthas never ca1led it by this narae) in Bev€ral large nationalizeit t49
Disse bestyrelser er delt i tre tredjedele, der henholdsvis repræsenterer det offentlige, brugerne og de ansatte.
undertakings.Theretheboardofdirectorsisdividedintothreetiers,representing the public authorities, the users and the staff.
Men disse bestyrelsers meget begrænsede beføjelser, statens meget strenge kontrol og uvisheden med hensyn til brugernes repræsentation har ikke muliggjort en selv stændig erfaring med delt ledelse. Venstrefløjen har planer om en fornyelse af disse strukturer.
But thesecouncils have very linited powers ancl the strict supervision of the stateand. unstable representation of the users have not produced any originalpattern of shared. management.
Mere generelt bliver de løsninger, hvorved personalerepræsentanterne og repræsentanterne for ledelsen tilknyttes visse af personaleadministrationens funktioner (forfremmelse, disciplinære spørgsmål) hyppigt anvendt i den offentlige sektor, både i Frankrig og i Italien, I dette tilfælde forekommer medbestemmelsen på disse områder ikke fagforeningerne at true dem med "indlemmelse i systemet".
Itfore generally there exlet many fomulae to aseociate staff representativesand nana€enent representatives in sone aspects of personnel managenent (promotion, discipline) in the public sector in France and ftaly. fn thi.s case the unions d.o not feel that joint management threatens to rintegrate thern in the systenr.
fordi nogle af dem er alt for nye til, at man kan vurdere deres konsekvenser.
Obviously it is not possible to conpare the effectiveneas of the variousinstitutional forrnulas.
Men især fordi disse konsekvenser er alt for for skellige til, at de egner sig til at gøre status.
Firstly this is because sone are too recent to enableone to assess their coneequences.
Endelig fordi sammenligningen uden tvivl ikke ville have megen mening.
3ut above all it is because their conseguenceaare far too d.iverse to lencl thernselves to any overall assessnent. tastly, itis because such a conparieon would no doubt not be very neaningful.
Arbejds markedsforholdene er et system, der er alt for bundet til, at man let kan overføre en lovbestemmelse eller en praksis fra det ene land til det andet, det gælder medbestemmelse i Italien og konfliktmæssig autonomi i Tyskland.
InclustriaL relations is too conplex a subject for one to be able to transpose the 1ega1provision or practice of one country to another with any ease, for exanpleco-determination to ltaly or autonony of clispute to tbe Federal Republic of
Det er således mere interessant og mere hensigtsmæssigt at søge at finde ud af logikken i dette eller hint skridt (hvilke faktorer der i reglen ledsager den) og at afsløre, hvilke fordele den medfører efter de berørte parters opfattelse, og hvilke van skeligheder den støder på.
Soitismoreinterestingand. more usefultotrytod.iscernthereasoningbehind one or other approach ( tne elernent s whi chgenerallyaccompany it)and.tonotewhatadvantageseachinvolvesintheeyesof those concerned and. whatdifficultiesitencounters.
Lad os først og fremmest tage en vis afstand fra den teoretiske debat, der har indtaget og stadig i dag indtager en stor plads i fagforeningernes politik. Uden at ville tilsidesætte dem (det er således, at en formel eller en institution på grund af en historisk arv i den offentlige faglige mening har fået en nuance og en betydning, som ikke er let at ændre), må de i det mindste vurderes efter deres rette betydning.
We shal1 not discuss in ctetail the doctrinal discussions which have ancletill clo occupy an important place in union politics. lfithout wishing to disriss theur, (it is a fact that as a result of historical tratlition one fornuLa or one institution takes on a particuLar colouring and a neaningin unionist opinion which is difficult to change), we must reduce them totheir correct soale.
Det er helt legitimt, at visse fagforeninger i Frankrig, Italien og endog i Belgien i medbestemmelsen ser en arbejdsmetode, der er i modstrid med klassekampen og således hverken passer til deres målsætninger eller til deres aktionsmidler.
It is quite legitimate for sone unj.ons in lbance, ftalyor Belgiun to regard joint nanagement as a co-operative practice contraryto the class etruggle and therefore not in Line either wtth thelr objectiveeor their method.s of action.
Man må således se bort fra disse skematiske modsætninger.
But no general etatenent can be cleducecl fron this r50
i Frankrig, FO, er af nøjagtig samme opfattelse?
view of the significance of joint nanagement in a particular nationelcontext or historical tradition.
Debatten er ofte blevet fordrejet gennem teoretisk li det relevante betragtninger fra den ene eller den anden side.
In epite of itg politioel neutralitytthe DGB hae roots wbich are as Socialist as thoee of the l0flB or the LOtjust as the filC has cloee linke w.th the lebour Party.
Hvis ikke ville man da træffe så mange forsigtighedsregler i forbindelse med fastsættelsen af de to parters respektive vægt? Og ville man tillægge måden at udpege dem på så stor betydning, hvis der ikke var tale om styrkeforhold?
Itnuet be pointed out again that lnerica is a typical caee of unions rhicbprefer bargaining and consultatlon to joint nanagqhent anal that in Erancethe noderate Socialiet union of F0 is of exactly the sane opinion.
Ud fra dette synspunkt finder man endda den nederlandske løsning dristig.
llhe d.iecuseiong have often been warped by consicteratione of cloctrineon the part of both sides shich are hardly relevant.
Det gensidige veto kan føre til valg af dem, der imponerer de to parter ved deres fortræffelighed, eller dem, som ikke generer hverken den ene eller den anden.
Joint nanagenent cloeenot inply harmony of lnterests; otherwise w$r would euch precautionE betaken to detennine the respective weights of the -two parties ?
Er det muligt at levne så lidt plads til udtryk for divergerende interesser og synspunkter?
Ancl woultleo much inportance be attacheil to tbeir ctesignation if there wae no clashof powers ?
Det vil erfaringen vise (men som altid under hensyntagen til de særlige omstændigheder i en national sammenhæng). Selve ordet "cogestion", der anvendes i Frankrig, er uegnet.
In thig context, the Dutch formula appears a bold one : thenutual right of veto may mean that those representatives are chosen whoinpress both parties nost by their excellence or who do not distuxb eitherparty.
Inden for kul- og stålindustrien, der hvor der eksisterede "kvalificeret" Mitbestimmung?. har DGB og repræsentanterne for lønmodtagerne da administreret minerne og stålet ligeligt?
Is it possible to leave so little roon for the e:cpreesion of divergentintereets äncl pointe of view ? tle sha1l be able to clecicle this on the basiaof experience (as alwa,;rs' not forgetting tbe specific featuree of each nationalcase).
Den engelske oversættelse co-deterraination er mere tro- og virkelig hedsnær: indflydelse på beslutningen.
EVen the te:m joint nanagement is not entirely eccurate.
Denne vej til indflydelse kan sammenlignes med den vej, forhandlingen åbner, men også der skal man se bort fra tilfældige vurderinger. Denne indflydelse er i Italien opnået gennem et meget højt antal konflikter og midt i stor politisk uro.
Ditl the DGBanct the employeesr representatives jointly nanage the mines and iron ancl eteelworks in the coal and steel incluetry which had 3 tqualifieclr vergion ofllitbestirunung ? []re wortl codetermination is nore faithfirl to the real meaningand nore in line with realityr le irnpLying an iafluence on the clecieion. fhisnethocl of influence oan be conpared to that openedl by negotiationr but hereagain there are qircunstantial factors' lbr this influence waa won in ltaly very great conflict ancl tturing a perlod of Steet politlcal In Fr:ance it was won nainly ae a resuft of eeveraL najor dtisputest only after inetability.
I Frankrig skyldes den især nogle store konflikter, der undertiden var overenskomststridige og ofte opsigtsvækkende. Men de midler, hvorved den er blevet indført, er ikke nødvendigvis de midler, hvorved den opretholdes.
are sone unofficial anct nan;r spectacuLar. llhe neans by rhich it is establieheal not necessarily those by which this influence is naintainedt however.
Omfattende for handlinger kan betyde få konflikter; det er tilfældet i Danmark.
Veryetrong bargaining powers may be accompanied by a very low cllepute rater aais the caee in Denrnark.
Øver lønmodtagerne mere indflydelse på valg af produkt, placering af investeringer og beskæftigelsespolitik i Fiat gennem forhandling eller i Volkswagen gennem medbestemmelse?
Do the Fiat anployees have nore influence on the choioe of proilucter thelocati.on of investnent or enployment policy by their bargaining than the Volkswagen enployees with their codetermination ?
Forsvarer de bedre deres beskæftigelse, og gør de navnlig de kriterier, som forekommer dem relevante i forbindelse med at træffe en beslutning om beskæftigelsen, bedre gældende i strejker vedrørende beskæftigelsen i Storbritannien, Belgien og Frankrig end ved aktion fra Betriebsrat's side i Tyskland?
Are workers nore abletoprotectthetr'Jobeand,in-particularsarethey'norea,bletoaetertthe they consicler approprlate for taklng an employnent decision by SoinS in the UK, Belgium anil Fbance or by lg!3l3@_BAR_ action in the Federalof Gerurany ?
Det er tilstrækkeligt at stille spørgsmålet for at konstatere, at svaret ikke kan være mere eller mindre.
Merely raising the question shows that one cannot anrBlrer criteria on atrike Republic it in te:ms of nore or lese. lltre ttifferences between theee nethode of controlover decieiona are prirnarlly qualitative clifferences.
Den portion konkurrence eller under alle omstændigheder permanent sammenligning, som ligger i den fagforeningsmæssige pluralisme, gør det besværligere at del tage i vanskelige beslutninger (omstrukturering, personalenedskæring).
of conpetition or at any rate of permanent conparison inherent in unionpluralism nakes it nore awkward to participate in diffioult decisions (onrestructuring, staff reductions, eto).
Modsat er medbestemmelsen, som den eksisterer i Tyskland, til ugunst for mindretalsfagforeningerne, i det mindste med hensyn til deres adgang til virksomheden.
Conversely th€ kinct of co-determinationfolrnd. in the Fetleral Republio of Gernrany works to the detriment of the ninorityuni.ons, at least as regards their accees to the unilertaking.
I lande med stærk konkurrence mellem fagforeningerne (selv om den ikke udelukker en enig aktion) som Frankrig og Italien, er vanskelighederne i forbindelse med medbestemmelsen endnu større. Den forsigtige metode i Nederlandene svarer den ikke til dels til fagforeningernes traditionel le pluralisme (selv om den er blevet mindre udtalt efter I976)?
In countries wherethere is strong union conpetition (even if there is unity of action) such ae Franoe anrl lta1y, it becomes even no?e difficult to establish participation.Perhaps the cautious system applied in tbe Netherlancls was to some extent a,reaction to the unionsr tradltionaL pluralisn (although this has lessenedeince1976).
Men det er ikke pluralismen der er afgørende, som den alt i alt tilfredsstillende funktion af de paritetiske udvalg i den offentlige sektor viser det i de samme lande, Frankrig og Italien, Men den skaber en vanskelighed.
Pluralisa does not represent a declsive obstacle, as shown by the fairlysatisfactory operation in trbance anil Italy of the joint committees in thepublic eector. But it d.oes create clifficulties.
Fagforeningernes stærke globale forhandlingsposition kan være en anden væsentlig faktor. Mere præcist, jo flere med lemmer en fagforening har, jo mere disciplineret og sammenhængende den er, desto mere kan den gå ind for medbestemmelse, og desto mindre er farerne.
fhe overall power of bargaining of the unione nay be another fuaportantfactor. lfore preciseLy, the more neinberg a union has, the more disciplinedand consistent it is, the easier it will fintl l.t to introduce co-decisi-on-making and. the fewer d-angers will arlse.
Jo mere dens styrke til gengæld bygger på mobiliserings evne snarere end tilslutning, på en militant indstilling og de ansvarliges overtalelsesevne snarere end på disciplin, desto mere foretrækker den den mere begrænsede forpligtelse, som forhandlingen er (selv når denne bliver næsten permanent, er den det kun, fordi den støttes af en bevægelse). Tyskland og Danmark hører til den første, Italien og Frankrig til den sidste type.
On the other hancl, the nore itsporer is basecl on its capacity of nobilization rather than its actualnernbership, on the nilitanoy ancl the power of conviction of its officialsrather than diecipline, the more it will prefer the nore lirnited conmitnentof negotiation (even yrhen this negotiation becomes seni-pernanent, it isonly so because it is backed. by a novement). ftre Federal Republic of Oerrnanyand Dennark belong to the first type, Italy anil France to the eecond.
Denne faktor er heller ikke afgørende.
llttis is not a d.ecicting factor either : a union ae strong as the IUTBhas reservations about joint nana6ernent.
En så stærk fag forening som FGTB stiller sig forbeholden over for medbestemmelse, men finder dog, at den er en gunstig omstændighed.
But it is a favourable contlition.
Man tilføjer ofte en politisk forudsætning: det vil være lettere for fagforeningerne at acceptere medbestemmelse, dersom et politisk parti, som de er knyttet til, er ved magten.
A poIi.tical condition is often a.d.d.ed to this, nanrely that the unionsfind. joint nanagenent nore acceptable if a political party close to them isin power.
"opsving" i medindflydelsen på administrationen af offentlige virksomheder (og dette forslag har vundet tilslutning hos visse fagforeninger), og at de dybtgående politiske ændringer i Italien gør spørgsmålet mindre aktuelt. Er denne konklusion generel? Det kan man betvivle.
And it is true that the projects of the Left in trbance inclucleproposale for rreLaunchingr partici.pation in the management of publicunitertaki-ngs (sone unions have agreecl to this proposal) anat that anyprofound political cha^ngesin Italy would raise the question again theretoo.
Man må ikke sammenblande de forudsætninger, der muliggør vedtagelse af en lovgivning om medbestemmelse (i Tyskland og måske i Storbritannien), og de forudsætninger, der gør metoden tiltrækkende for fagforeningerne, og mere generelt virkningerne af de politiske konjunkturer med meget gennemgribende og meget fundamentale valg af aktionsveje. En ændring af regeringsflertallet i Frankrig eller Italien kan få de største fagforeninger til at føre en "tilstedeværelsespolitik" og til at acceptere et økonomisk ansvar.
One rnust not confusethe conctitions which nake it possible to adopt legislation on join* managernent(in the Federal" Republic of Cernany and perhaps in the UK) with those rvhichnake the formu1a more attractive to the unions; or the mole general effectsof the political situation with the very profound and. basic choices of methodsof action.
Det ville være overraskende, om det var tilstrækkeligt til på kort sigt at ændre deres fremherskende tendens til forhandling.
But it wou1d. be surprising if thie lras enou€:b inthe short term to change their basic approach to bargaining.
De faktorer, der bestemmer valget, og som vi har frem hævet, er således meget generelle.
So the factors of choice we have notecl are very general oneg.
De er også kun i ringe grad afgørende.
1[]rey arenot very d.ecisive either.
Til gengæld synes valget mellem den ene eller den an den vej at være et ret klart valg, som medfører sin egen aktionsstil.
By contrast, the choice between one or other methoal r52
Fagforeningens repræsentation og aktion i virksomheden.
This appears clearly in one area, union representation and action in theunttertaking.