natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I fem domme afsagt den 7. maj2), frifandt Domstolen sagsøgte i en sag, hvori sagsøgerne havde nedlagt påstand om annullation af Rådets forordning om indførelse af en endelig antidumpingtold på visse kuglelejer med oprindelse i Japan.
In five cases,1dealt with together, the Court dismissed applications for declarations that Council Regulation (EEC) No 2089/84 imposing a definitive anti-dumping duty on imports of certain ball-bearings originating in Japan is void.
Domstolen godtog nemlig de argumenter, som henholdsvis Kommissionen (som intervenient) og Rådet var fremkommet med vedrørende beregningsmetoden for dumpingmargenen, når eksportpriserne til Fællesskabet varierede, samt vedrørende brugen af forskellige metoder ved beregningen af eksportprisen og normalværdien (dvs. i det foreliggende tilfælde prisen i Japan).
The Court upheld the arguments put forward by the Commission (inter­vener) concerning the method used to calculate the dumping margin in the event of variations in the prices of goods exported to the Community and the use of different methods for calculating the export price and the 'normal value' (i.e., in this case, the price in Japan).
Af endnu større betydning er, at Domstolen har accepteret, at Kommissionen som grundlag for normalværdien kun ne benytte de priser, der betaltes til salgsfilialer i Japan, og samtidig bekræftet, at EF-institutionerne ikke er forpligtede til at acceptere foreslåede pristilsagn, og at de har en skønsbeføjelse med hensyn til sådanne pristilsagn.
A more important aspect is that the Court agreed that the Commission can use the prices paid to sales subsidiaries in Japan as the basis for the normal value and that it reaffirmed that the institutions are not compelled to accept price undertakings which are offered and that they enjoy a margin of discretion as regards such undertakings.
Den 9. april3) domfældte Domstolen Belgien med den begrundelse, at landet ikke inden for den fastsatte frist havde gennemført Kommissionens beslutning om den belgiske regerings støtte til fordel for en producent af polypropylenfibre og -garn.
In Case 5/86 Commission ν Belgium1the Court censured Belgium for failing to implement, within the prescribed period, a Commission Decision on aid granted by the Belgian Government to a manufacturer of polypropylene fibre and yarn.
I en sag om foreløbige forholdsregler4), der var anlagt af den belgiske regering, afslog Domstolen præsident en anmodning om suspension af gennemførelsen af Kommissionens beslutning af 4. februar5), hvori der pålagdes pligt til at tilbage- kræve en støtte, der ulovligt var blevet udbetalt til virksomheden Tubemeuse.
In Case 142/87R Belgium ν Commission3the President of the Court dismissed an application for an order that application of the Commission
Disse kriterier vil i høj grad kunne styrke Kommissionens positition i) Kendelse af 26.3.1987 (Hoechst AG/Kommissionen, sag 48/87), EFT C 114 af 29.4.1987.
(a) the detriment to which the Belgian Government alludes in this case concerns the possible detriment which Tubemeuse and its creditors would suffer if
2) Domme af 7.5.1987 (NTN Toyo/Rådet, sag 240/84; Nachi Fujikoshi/Rådet, sag 255/84; Koyo Seiko/Rå sag 258/84, Minebea/Rådet, sag 260/84), EFT C 152 af det, sag 256/84; Nippon Seiko/Rådet, 10.6.1987.
Case 240/84 NTN Toyo ν Council; Case 255.84 Nacbi Fujikoshi ν Council; Case 256/84 Kovo Seiko ν Council; Case 258/84 Nippon Seiko ν Council; Case 260/84 Minebea υ Council; OJ C 152, 10.6.1987. OJ C 123, 9.5.1987. OJ C 183, 11.7.1987. Bull.
IV-2 over for de medlemsstater, der for det første ikke overholder de i EØF-Traktatens artikel 93, stk. 3, fastsatte procedureregler (navnlig pligten til at anmelde støtteforanstaltninger på forhånd), og som senere gør gældende, at det ikke er muligt at få støtten tilbagebetalt, idet de henviser til, at et tilbagebetalingskrav vil true den modtagende virksomheds eksistensgrundlag eller svække kreditorernes tillid.
(b) even if Tubemeuse itself were to claim that the recovery procedure initiated by the Belgian Government pursuant to the Commission's Decision of 4 February 1987 could cause it serious and irreparable harm, it would still have to plead circumstances or put forward arguments showing that the national remedies available to it under Belgian law for the purpose of opposing the procedure did not enable it to avoid sustaining such harm.
Sag 248/84x) vedrørte væsentlige principielle spørgsmål angående den gældende ret med hensyn til støtteordninger.
Case 248/84 Germany ν Commissionlraised important questions of principale as regards the law governing state aid.
Tvisten mellem Kommissionen og For bundsrepublikken Tyskland angik spørgsmålet, om og i hvilken udstrækning regionalstøtte er omfattet af EØF-Traktatens artikel 92, stk. 1, og om en sådan støttes tilladelighed skal vurderes på grundlag af det nationale gennemsnit eller EF-gen-nemsnittet.
The Commission and the Federal Republic of Germany disagreed on the question whether and to what extent regional aid was caught by Article 92(1) of the EEC Treaty, and whether the admissibility of regional aid had to be assessed in the light of national or Community averages.
) Kommissionens beslutning af 23. juli 1984
The dispute concerned one of these programmes.
), ved hvilken det var blevet fastslået, at den af delstaten Nordrhein-Westfalen ydede støtte i henhold til EØF-Traktatens artikel 92, stk. 1, var uforenelig med det fælles marked.
The Court annulled the Commission Decision of 23 July 19842which found that the aid granted by the Land was incompatible with the common market within the meaning of Article 92(1).
Dom men er begrundet i en konstatering af, at den anfægtede beslutning ikke opfyldte det i EØF-Traktatens artikel 190 fastsatte krav om begrundelse.
The Court accepted that the Decision did not satisfy the obligation to state reasons laid down in Article 190.
') Dom af 14.10.1987 (Forbundsrepublikken Tyskland/Kommissionen, sag 248/84), EFT C294 af
The Court confirmed that Article 92(1) would apply to the regional aid programmes of the Länder if they affected trade between Member States and distorted competition.
2) EFT L 7 af 9.1.1985; Attende Almindelige Beretning, nr. 230.
OJ[ L 7, 9.1.1985; Eighteenth General Report, point 230.
Den 16. juni2) blev der afsagt en dom, hvorved man fik et vigtigt bidrag til løsningen af problemet vedrørende de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder.
The judgment in Case 118/85 Commission ν Italy1makes a definite contribution to resolving the problem of the financial relations between Member States and their public undertakings.
Ved at give en funktionsbaseret definition på en offentlig virksomhed, således som ønsket af Kommissionen, har Domstolen nemlig hermed fjernet enhver tvivl, som stadig kunne bestå på dette område.
By giving a functional definition of the term public undertaking in accordance with the Commission's wishes, it puts an end to any ambiguity which might still exist in this field.
Sagen var blevet anlagt på foranledning af Italien, der på trods af direktivet3) om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder havde nægtet at udlevere Kommissionen regnskaberne for Amministrazione autonoma dei monopoli di Stato (AAMS) under anbringende af, at AAMS ikke kunne betragtes som en offentlig virksomhed, der ikke havde status som en selvstændig juridisk person i forhold til staten, men blot var en afdeling af den italienske statsadministration. Ifølge den italienske stat skulle AAMS derfor betragtes som værende »en offentlig myndighed« i dette direktivs forstand.
The case arose from action by the Italian Government, which in connection with the Commission Directive of 25 June 1980 on the transparency of financial relations between Member States and public undertakings2had refused to supply the Commission with the balance sheet of the Amministrazione Auton­oma dei Monopoli di Stato (AAMS) on the ground that it could not be regarded as a public undertaking since it lacked legal personality distinct from that of the State but was simply a branch of administration of the Italian Government.
Domstolen tog udgangspunkt i det princip, hvorefter en stat kan optræde enten som udøver af offentlig myndighed eller som udøver af erhvervsmæssig virksomhed af industriel eller kommerciel art. For så vidt det sidstnævnte er tilfældet, understregede Domstolen, at det er uden betydning, om staten udøver en sådan økonomisk virksomhed via et organ, der udgør en del af statsadministrationen.
The Court reaffirms the principle that the State may either act as a public authority or participate in economic activities of an industrial or commercial nature.
Den omstændighed, at AAMS er integreret i den italienske statsadministration er derfor ikke til hinder for, at AAMS kan betragtes som værende en offentlig virksomhed. somhed.
In the latter situation, the Court emphasizes that it is of no consequence that the State pursues its economic activities through an organ which forms an integral part of the administration.
') Dom af 13.3.1985 (Nederlandene og Leeuwarder Papierwarenfabriek BV/Kommissionen, forenede sager
The fact that AAMS is an integral part of the administration of the Italian State does not, accordingly, prevent its being regarded as a public undertaking.
3) EFT L 195 af 29.7.1980; Fjortende Almindelige Beretning, nr. 195.
OJ L 195, 29.7.1980; Fourteenth General Report, point 195. Case 311/85 Vereniging van Vlaamse Reisbureaus v Sociale Dienst van de Plaatselijke en Gewestelijke Overheidsdiensten: OJ C 290, 30.10.1987.
Domstolen yder således et væsentligt bidrag til afgørelsen af, i hvilken grad medlemsstaterne inden for rammerne af deres økonomiske lovgivning skal overholde Traktatens principper på konkurrenceområdet.
On the question of the protection of travel agents' independence in relation to tour operators, the Court took the view that the travel agent was an independent intermediary supplying separate services.
Den bekræfter og styrker hermed den holdning, den indtog i sagerne 209 til 213/842).
The travel agent could not be described as an auxiliary organ forming an integral part of a tour operator's business.
93, stk. 2. Ved beslutningen havde Kommissionen erklæret den pågældende støtte foranstaltning for » uforenelig med det fælles marked « og påbudt ophævelse heraf, hvilket forpligtede den nederlandske regering til at kræve, at støttemodtageren skulle tilbagetale den udbetalte støtte.
85/351/EEC concerning aid granted by the Netherlands Government to an engineering company.2The Commission had initiated the procedure laid down in Article 93(2) of the EEC Treaty following notification of the aid measure; the procedure culminated in the adoption of the contested Decision, in which the Commission found that aid was incompatible with the common market and had to be withdrawn, requiring the Government to recover the assistance paid to the recipient.
Domstolen fandt, at »Kommissionens forsinkelse med at træffe den anfægtede beslutning (26 måneder) i det foreliggende tilfælde kunne give sagsøgeren grundlag for at nære en berettiget forventning, som var til hinder for, at Kommissionen pålagde de nederlandske myndigheder at kræve støtten tilbagebetalt«. Der bør i praksis drages konsekvenser af denne dom.
The Court found that the Commission's delay in adopting the contested Decision (26 months) could in the present case engender in the applicant a legitimate expectation such as to prevent the Commission from requiring the Dutch authorities to withdraw the aid.
I sin dom af 3. december5) erklærede Domstolen for første gang udtrykkeligt, at en statslig foranstaltning, ved hvilken en aftale, der er i strid med EØF-Traktatens artikel 85, udvides til også at gælde for tredjemand, er uforenelig med EØF-Traktatens artikel 5, sammenholdt med artikel 3, litra f), og artikel 85.
In BNIC v Aubert3the Court for the first time held that a State measure whereby an agreement which was contrary to Article 85 of the EEC Treaty was made binding on third parties was incompatible with Article 5 in conjunction with Articles 3(f) and 85.
2) Dom af 30.4.1986 (Anklagemyndigheden/Asjes, Tyvende Almindelige Beretning, nr. 1023. 3) EFT LI88 af 20.7.1985.
The Court then considered the second question put.
Som svar på de af den nationale ret stillede præjudicielle spørgsmål fastslog Dom stolen først, at den omhandlede brancheaftale var i strid med EØF-Traktatens artikel 85, stk. 1.
Court held that there was such a measure where a Member State reinforced the effects of agreements contrary to Article 85 by means of an order making those agreements generally binding.
I sin dom af 17. november3) vedrørende et selskabs kapitalerhvervelse i et konkurrende selskab fulgte Domstolen Kommissionens tese.
In its judgment in BAT and Reynolds ν Commission3which concerned the acquisition by one company of a shareholding in a competitor, the Court upheld the position taken by the Commission.
Domstolen bekræftede således, at EØF-Traktatens artikel 85 under visse omstændigheder kan finde anvendelse på en sådan transaktion, og den fastlagde de principper, ifølge hvilke det kan afgøres, om en erhvervelse falder inden for anvendelsesområdet for artikel 85.
It accepted that in certain circumstances such a transaction would be caught by Article 85 of the EEC Treaty, and set out a number of principles for determining when this was so.
Disse principper skal anvendes under hensyntagen til den foreliggende sag samt til forholdene inden for den erhvervssektor og det marked, der er relevant for de plågældende virksomheder.
These principles had to be applied taking account of the circumstances in the particular case, particularly the economic context and the situation on the relevant market.
Domstolen afviste klagernes opfattelse, ifølge hvilken en kapitalerhvervelse i et konkurrerende selskab, selv om der kun opnås en minoritetsstatus, »nødvendigvis« vil påvirke de pågældende to virksomheders forretningsmæssige dispositioner, og derfor i sig selv har en konkurrencebegrænsende virkning.
The Court rejected the applicants' contention that the acqui­sition of a stake in the capital of a competing company, even a minority stake, would necessarily influence the conduct of the two companies, and would therefore by itself have the effect of restricting competition.
Domstolen fandt derimod, at det afgørende kriterium for, om transaktionen falder ind under artikel 85, er den indflydelse, som kapitalerhvervelsen vil have på de pågældende virksomheders forretningsmæssige adfærd på det marked, hvor de udøver deres virksomhed.
But it might do so, and the influence which the share acquisition would have on the companies' conduct on the market on which they operated was the key test for determining whether the transaction was caught by Article 85.
Dommen giver intet svar på spørgsmålet, hvorvidt artikel 85 også finder anvendelse på majoritetserhvervelser eller på simpel overtagelse af et konkurrerende
The judgment did not settle the question whether Article 85 would apply to the acquisition of a majority stake or a straight buy­out of a competing company.
IV-2 selskab. Kontrollen med fusioner vil derfor først kunne gennemføres efter en ved tagelse af det forslag til forordning om kontrol med virksomhedskoncentrationer, som Kommissionen har forelagt Rådet.
COMMUNITY LAW discriminatory measures, but also caught measures which applied to nationals and to non-nationals alike if they constituted an unjustified obstacle to nonnationals.
Fri bevægelighed for personer, socciale anliggender og kapitalbevægelser
The Court took the view that only discrimination on grounds of nationality was prohibited by Article 52 of the Treaty.
1) en vigtig dom vedrørende rækkevidden
This fresh judgment is indicative of a restrictive approach to freedom of establishment on the part of the Court.
Domstolen forkastede Kommissionens tese, hvorefter det i EØF-Traktaten inde holdte forbud mod begrænsninger i etableringsretten ikke var begrænset til diskriminerende foranstaltninger alene, men også omfattede foranstaltninger, der uden forskel finder anvendelse på indenlandske statsborgere og udlændinge, for så vidt de pågældende foranstaltninger påfører udlændinge en uberettiget hindring.
The Commission brought an action against Italy on account of its refusal to establish researchers who were nationals of other Member States and who had been working for some considerable time for the Consiglio Nazionale delle Ricerche (National Research Council — 'CNR') under two-yearly renewable contracts.
Dom stolen fandt tværtimod, at EØF-Traktatens artikel 52 kun forbyder enhver i nationalitet begrundet diskrimination.
Researchers of Italian nationality who satisfied the same conditions and possessed the same qualifications had been established.
Denne nye dom antyder en restriktiv tendens hos Domstolen for så vidt angår den fri etableringsret.
The Court found in favour of the Commission and made a number of very interesting points regarding the definition of employment in the public service.
Kommissionen havde anlagt sag mod Den Italienske Republik, fordi den havde nægtet at fastansætte forskere, der var statsborgere i andre medlemsstater, og som i lang tid havde arbejdet ved Det italienske Nationale Forskningsråd (CNR) som kontraktansatte (toårige kontrakter, der kunne forlænges), medens italienske forskere, der opfyldte de samme vilkår, og som havde de samme kvalifikationer, blev fastansat.
This is the first time that the Court has accepted that duties which involve simply advising a Government may be reserved by that Government for its own nationals.
Kommissionen fik medhold hos Domstolen, der fremkom med særdeles interessante præciseringer, med hensyn til hvad der skal forstås ved ansættelse i den offentlige administration.
Hitherto the only posts to which, according to the case law of the Court, the Member States were not by law required to apply the principle of the prohibition of discrimination based on nationality were those which involved 'the exercise of powers conferred by public law and safeguarding the general interests of the State'.
Ifølge Domstolen » kan kun stillinger, hvori de pågældende varetager ledelsesfunktioner eller rådgiver staten i videnskabelige og tekniske spørgsmål, anses som stil-
Henceforth, employment which involves simply assisting or advising those empowered to exercise public authority may also be classed as 'reserved' employment for the purposes of Article 48(4). There is an obvious danger that
Det er således første gang, at Domstolen fastslår, at en medlemsstat til fordel for egne statsborgere kan forbeholde stillinger, der blot indebærer » rådgivning af staten «.
367 the Member States will interpret such 'advisory' duties broadly (and improperly) in order to deny them to nationals of the other Member States.
Spørgsmålet er derfor, om Kommissionen hermed må konstatere, at Domstolen på dette område har foretaget en regulær kovending, eller om der blot er tale om et simpelt »obiter dictum«.
It will accordingly have to be seen whether the Commission is faced with a genuine change of attitude on the part of the Court in this regard or whether this is simply an obiter dictum.
Domstolen konstaterede i sine domme af 9. juli2), at indvandrerpolitikken over for tredjelande i sin helhed ikke kan falde uden for det sociale område, EØF-Traktatens artikel 118 omhandler.
But promotion of cultural integration fell outside the scope of the first paragraph of Article 118.
2) Domme af 9.7.1987 (Tyskland, Frankrig, Nederlandene, Danmark og Det Forenede Kongerige/Kommissionen, sagerne 281, 283 til 285 og 287/85), EFT C 205 af 1.8.1987.
Joined Cases 281, 283, 284, 285 and 287/85 Germany, France, Netherlands, Denmark and United Kingdom ν Commission: OJ C 205, 1.8.1987.
Domstolen afsagde i sag 12/86l) en dom, som ud fra to nye synsvinkler har en særlig betydning: Fællesskabskompetencen og virkningen af aftalens bestemmel ser i den pågældende sag.
In Demirel ν Stadt Schwäbisch Gmünd the Court delivered a judgment containing important findings on two points — Community powers and the effect of an association agreement.1
Hvad angår Fællesskabets kompetence, havde uenigheden i lang tid drejet sig om angivelsen af afgrænsningen af områderne for Fællesskabets kompetence i henhold til Traktatens artikel 238 (retsgrundlaget for associeringsaftalen EØF-Tyrkiet).
The scope of Community powers under Article 238 of the EEC Treaty, the legal basis of the EEC­Turkey Agreement, had long been in dispute.
Domstolen havde klart tilsluttet sig den af Kommissionen anlagte brede fortolkning ved at udtale at » når der indgås associeringsaftaler, som skaber særlige og indbyrdes begunstigende forbindelser med et tredjeland, som dermed får en i hvert fald delvis tilknytning til nogle fællesskabsretlige ordninger, må der nødvendigvis af artikel 238 udspringe en kompetence for Fællesskabet til at sikre overholdelsen af de pågældende forpligtelser overfor tredjelande indenfor alle de områder, der er omfattet af Traktaten.
The Court clearly espoused the broad interpretation supported by the Commission, holding that in the case of an association agreement which created specific and preferen­tial links with a non­member country that was intended, at least in part, to join the system established by the Community, Article 238 necessarily empow­ered the Community to give undertakings to non­member countries in all the areas covered by the Treaty.
Da arbejdstagernes frie bevægelighed i medfør af EØF-Traktatens artikel 48 ff er et af de områder, der er omfattet af Traktaten, følger det heraf, at de pågældende forpligtelser henhører under Fællesskabets kompetence i medfør af artikel 238«.
Pursuant to Article 48 et seq. of the Treaty the free movement of workers was a field covered by the Treaty, and undertakings given in that sphere consequently fell within the competence of the Community under Article 238.
Hvis dette område efter den restriktive opfattelse henhørte under medlemsstaternes kompetence — de er ligeledes kontraherende parter i denne blandede aftale — ville spørgsmålet sandsynligvis have været unddraget Domstolens kompetence.
The importance of this finding goes beyond the narrow context of the EEC­Turkey Agreement itself, and raises the question whether the participation of the Member States in such agreements is still justified.
De øvrige områder, der omfattes af Traktaten, og som falder ind under associeringsaftalen, henhører således også under dens kompetence, navnlig med hensyn til etablering, tjenesteydelser i) Dom af 30.9.1987 (Demirel/Stadt Schwebisch Gmünd, sag 12/86), EFT C 282 af 20.10.1987.
On the substance, the Court rejected the argument that the provisions of the Agreement on the free movement of workers combined with Article 7 of the Agreement constituted rules of Community law which had direct effect in the Member States. Thus individuals could not rely on them to claim rights before the national courts.
Ud fra denne konstatering, som rækker ud over det særlige tilfælde med associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, må man stille det spørgsmål, om medlemsstaternes deltagelse i sådanne aftaler stadig er berettiget.
The judgment in Unectef ν Heylens and OthersJ concerned mutual recognition of qualifications and its implications for the free movement of workers.
Med hensyn til sagens realitet forkastede Domstolen den opfattelse, at aftalens bestemmelser om arbejdstageres frie bevægelighed, sammenholdt med aftalens artikel 7, skulle være fællesskabsretlige regler, der har umiddelbare retsvirkninger i medlemsstaternes nationale retsordener.
Mr Heylens, a Belgian national who held a Belgian football trainer's diploma was engaged by the Lille Olympic Sporting Club as trainer of their professional football team, beginning in the 1984/85 season; he had to stop training the team, however, when the French board adjudicating on the equival­ence of qualifications refused to recognize his diploma as equivalent to a French football trainer's diploma.
Som følge heraf kan private ikke påberåbe sig disse bestemmelser til at kræve sig tilkendt individuelle rettigheder for de nationale domstole.
The Court of Justice ruled that the decision of the French authorities was contrary to Article 48 of the EEC Treaty.