natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Af disse og andre grunde vil det kræve ikke så lidt at overbevise de mere konservative finansministre og centralbanker om, at det er nødvendigt at flytte EMS'ens tyngdepunkt, der for øjeblikket ligger hos den vesttyske DM.
In the 1980s the overwhelming consensus among European economists and business people was that the best assurance of European economic prosperity would be provided by the max­imum openness to the world economy and, consequently resistance to all forms of protec­tionism.
Men selve spørgsmålet om, præcis hvem der bør træffe beslutning med hensyn til EF's pengepolitik, rejser imidlertid et politisk problem af større dimensioner.
But will the choice necessarily be so clear in the 1990s if global economic imbalances are only to be reduced through a period of recession or worse?
I det store og hele ønsker de konservativt indstillede, at EMS'en — og i endnu højere grad en hver fremtidig EF-centralbank — skal ledes af centralbankdirektører med et absolut minimum af indblanding fra politikerside.
It would be foolish to shut one's eyes to the prospect that the 1990s could see global trade conflict on a scale not seen since before the Second World War.
De vil sandsynligvis insistere på, at dette garanteres i vedtægterne for en sådan bank, således at centralbankens direktion i en situation, hvor den finder det relevant, kan ignorere pression fra politikere, der er valgt enten på nationalt plan eller EF-plan.
Much will depend on the outcome of the global negotiations on freer world trade within the Uruguay Round of the General Agree­ment on Tariffs and Trade (GATT).
Ikke alle vil være glade for en sådan ordning.
As the 1980s drew to a close the auguries were not so cheerful.
I nogle lande vil det af demokratiske grunde være politisk uacceptabelt at give en EF-centralbank den samme grad af politisk selvstændighed, som Forbundsbanken har.
The European Community was worried about protectionist trends within the United States, following the passing by Congress of a new Trade Bill in the closing months of the Reagan Administration. '
Det vil blive opfattet som en legitimering af, at den økonomiske styring bliver overgivet til en gruppe ikke-valgte og ansvarsfrie centralbankdirektører fremfor til valgte politikere.
There were also con­tinuing frictions with Japan, and some of the newly industrialized economies, about the scale of their trade surpluses with the EC and continued difficulties of access to their domestic markets for European exporters.
Hele spørgsmålet om en monetær integration er naturligvis uløseligt knyttet til debatten om en fælles EF-valuta.
The Community has for some years recognized the need for major structural reforms in its com­mon agricultural policy.
Der kan imidlertid anføres stærke argumenter for en fælles valuta.
A start has been made to switch financial support from price support and production to support of farmers' incomes.
Fællesskabets valutaenhed ecuen — EF's vordende møntenhed — anvendes mere og mere, om end for tiden hovedsagelig som en regningsenhed mellem EF-institutioner og en række store finansielle institutioner i for bindelse med en beskeden del af de private og offentlige investeringer.
There is also recognition of the need to counter the explosive growth in agricultural productivity — sometimes at the expense of the environ­ment — with a more balanced strategy for developing the rural economy.
Det forhold, at den britiske regering i juli 1988 indførte ecu-denominerede indlånsbeviser (Treasury Bills), har imidlertid fået nogle finanseksperter til at forudsige, at ecuen kunne blive en af de vigtigste — om ikke den vigtigste — regningsenhed for investering og opsparing i EF i løbet af de næste ti år.
On the other hand, the Community was able to report striking reductions in its agricultural surpluses within a year of the 1988 farm policy reforms.
Alligevel fastholder andre, at der ikke er nogen grund til at gøre ecuen til en selvstændig valuta i egentlig forstand, især ikke hvis alle EF's valutaer fremover skal bindes tættere sammen i Det Europæiske Monetære Systems valutakursmekanisme.
Reserve stocks of key dairy and meat products — the so-called food mountains and milk and wine lakes — fell dramatically — even to the point where there were reports of local shortages.
Der er allerede fortilfælde, idet belgisk valuta cirkulerer frit i Luxembourg, og britiske pund cirkulerer frit i Irland.
It is far too soon to say whether chronic systemic over-production is a thing of the past.
Men i sådanne forhold spiller følelser og den psykologiske virkning af nationale symboler i lige så høj grad en rolle som rationelle beregninger med hensyn til valuta- og pengemæssig effektivitet.
Certainly the Community agricultural structural reforms — including schemes to take land out of production, to switch to organic farming and to penalize excess production — certainly are having an impact.
Men på sin vis er disse diskussioner mindre væsentlige og af overvejende teknisk karakter.
The encouragement of organic farming and the rejection of agricultural production based on excessive use of industrial techniques also reflects the dramatic impact of the Green movement in European society.
Det egentlige spørgsmål er, om EF-medlemsstaternes regeringer — uanset hvordan de i praksis griber sagen an — vil være villige til at bevæge sig i retning af en langt større reel monetær integration.
Concern for the threat to the European and indeed the global ecology was one of the most potent political forces in the late 1980s.
Integrationen vil sandsynligvis følge i det omfang, der kræves en fælles og stærk valutastruktur for at opnå et velfungerende indre marked, der fremstår gen nemskueligt som et »retfærdigt« konkurrencesystem.
But the Green movement is also raising more radical issues which go to the heart of many fixed assumptions about the way a modern capitalist economy operates.
Insisterer Storbritannien Leks. på, at det fortsat skal kunne lade pundet svinge frit i forhold til de EMS-valutaer, der er bundet til hinanden i valutakursmekanismen, kan det i en ikke alt for fjern fremtid medføre alvorlige problemer for realiseringen af det indre marked.
For example, how should we measure growth so as to take into account the sometimes damaging impact it can have on the ecological or social environment?
Det vil være formålsløst at prøve at forudsige, hvordan en sådan krise vil opstå for slet ikke at tale om, hvor dan den vil blive overvundet.
Society lacks a comprehensive measure of the social and ecological costs of uncontrolled economic growth.
Selv i Storbritannien, som hidtil har insisteret på at holde sig uden for valutakursmekanismen, er der blandt erhvervsfolk, opinionsdannere og selv politikere voksende tilslutning til fuldt medlemskab af EMS.
On the other hand, it might be that Europe, with its rich cultural and diverse social history, will be the first to identify new forms of investment and production to meet social and environmental needs which are either ignored or marginalized within the conventional ambit of the market.
En konfrontation, som sætter de fordele på spil, Storbritannien vil kunne opnå gennem et enhedsmarked, f.eks. inden for sektoren for finansielle tjenesteydelser, kan medføre et så overvældende pres på den britiske regering for at få den til at »fastlåse« pundet inden for valutakursmekanismen, at det bliver umuligt at modstå.
On the right these developments will be a challenge to advocates of a pure free-market logic. For example, it may be that the crisis facing our cities and major urban connurbations is only to be solved by switching our economic priorities away from mass production of private cars, for example, to new, more user-friendly forms of public transport.
Dette er så meget mere sandsynligt, som Margaret Thatchers regering allerede står delt i spørgsmålet om pundets fulde deltagelse i valutakursmekanismen.
The question then will be, will the market-place be the best way of taking these decisions or should there be a role for democratic decisions about the allocation of public sector resources at a Community level to tackle such problems.
Man må indrømme, at skeptikerne og modstanderne af et stærkere EMS har ret, når de taler om, at fuldt EMS-medlemskab som »blot er en begyndelse«, der gradvis vil føre til en begrænsning af den uindskrænkede nationale suverænitet over andre dele af den økonomiske politik.
The debate about the kind of Europe up to and after 1992, is bound to touch on a wide range of other economic and political options.
Man kan måske også stille spørgsmålet på denne måde: »Hvor effektiv kan en rent national pengepolitik og økonomisk politik forventes at være — med eller uden EMS — i en tid, hvor kapitalbevægelserne i stadig stigende grad bliver af verdensomspændende karakter?« Monetær integration — med eller uden en fælles valuta — forudsætter helt klart en erkendelse af, at det er nødvendigt med en politisk koordinering og endog beslutningstagning på EF-plan, når det gælder økonomiske nøglestørrelser som pengemængde og rentesatser samt selvfølgelig valuta kurser.
This is one reason why the debate on economic strategy will not fit easily into a traditional 'Keynesian versus monetarist' framework.
Men dette rejser til gengæld spørgsmål om den fremtidige styring af medlemsstaternes nationale politik på endnu mere følsomme områder som beskatning og offentligt forbrug.
The case for the private, free market is well established and is supported by some powerful in dustrial and political forces.
Ingen vil bestride, at medlemsstaterne inden for den nærmest overskuelige fremtid fortsat vil spille en vigtig rolle med hensyn til udformningen af deres egen finanspolitik og efterspørgselsstyring.
In this perspective, the European Community institutions have a very limited legitimate role, directly or indirectly, in economic and industrial decisions about investment and production.
Men der vil blive lagt et stadigt voksende pres på de nationale finansministerier for at forhindre, at de kommer alt for meget ud af trit med den øvrige del af EF på disse områder.
The dominant consensus throughout the European Community at present is that these decisions are best left to private industry.
frie markedskræfter fremfor blot at forstærke dem. Som følge heraf er diskussionen om en EF-centralbanks rolle og art uløseligt knyttet til debatten om, i hvilken retning den økonomiske strategi skal føre.
On the other hand, the parties of the left are already beginning to think through their ideas about the role of transnational forms of planning and public ownership in the single European market of the 1990s.
Dette tyder imidlertid på, at debatten vil komme til at foregå mellem to klart navngivne fløje: monetaristerne med deres inflationsbekæmpelsespolitik og neo-Keynesianerne, der er tilhængere af økonomisk intervention.
For example, some believe it might be possible for the left to devise new forms of crossborder social ownership under which the Community might take a stake in major multinational companies?
Først og fremmest skal det dog nævnes, at disse skel er blevet meget udviskede i de senere år; de fleste Keynesianere går nu ind for, at pengepolitik skal spille en større rolle, medens mange såkaldte monetarister indtager en langt mere pragmatisk hold ning til den traditionelle doktrin om forholdet mellem pengemængde og inflation og vækst.
Some are attracted by the model of a European enterprise board under which the EC taxpayer could become part or even outright owner of the major multinational firms whose decisions have such a profound effect on the lives of workers and consumers.
Hvis der Leks. inden for nogle få år sker en markant opbremsning i den globale økonomiske vækst, i hvilken grad kan eller bør EF da for at fremme vækst og beskæftigelse forsøge at skifte fra en eksportorienteret strategi til en strategi orienteret mod internt forbrug?
But where such ventures prove successful and yield to private owners a handsome profit why should not some return — perhaps in the form of a right to convert EC grant aid into an equity stake — be made available?
I 1980'erne var der blandt europæiske økonomer og erhvervsfolk meget bred enighed om, at det bedste middel til europæisk velstand ville være den størst mulige åbning mod verdensøkonomien og følgelig modstand mod enhver form for protektionisme.
That said, it is certain that the parties of the centre and right will contend that such radical innovations are counter to both the letter and the spirit of the Treaty of Rome.
Men spørgsmålet er, om der vil blive tale om så klart et valg i 1990'erne, hvis forskellige former for global økonomisk ulige vægt kun kan reduceres gennem en periode med konjunkturafmatning, eller det der er værre.
Which is why it is possible that the 1990s may also see discussion about whether the Rome Treaty is out of date and in need of reform if not replacement.
Meget vil afhænge af resultatet af de globale forhandlinger om en mere fri verdenshandel inden for Uruguay-Runden i Den Almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel (GATT).
Research and development is also a rapidly expand ing Community area of decision making which, as we have seen, raises other and wider issues of public planning and social ownership such as what relationship should exist in future be tween the free market and wider public interests.
Hen imod slutningen af 1980'erne har udsigterne ikke været så lovende.
The balance between the national and the Community in economic decision making has already shifted significantly towards the Community.
Til gengæld har EF haft vanskeligt ved at overbevise sine verdenshandelspartnere om, at 1992-markedet ikke vil udvikle sig til et protektionistisk »Fort Europa«, når det gælder den eksterne handelspolitik.
It would be wrong, however, to see the future as consisting of an uninterrupted line of develop ment involving the transfer of more and more sovereignty and decision making upwards from the national State to the EC institutions.
Men det er sandsynligvis landbruget og USA's krav om afskaffelse af alle tilskud og anden offentlig støtte til EF's landmænd, der bliver den mest håndgribelige trussel mod en GATT-handelsaftale.
Paradoxically, the single European market and the wider array of measures to encourage European integration which apparently accompany it, may also indirectly generate a renewed emphasis on decision making at a lower level than the national State itself.
EF har i nogle år erkendt nødvendigheden af større strukturreformer i sin fælles landbrugspolitik.
For further discussion on this and related ideas see the author's Trading places — the future of the European Community, Radius Hutchinson/Granada Television, London, April 1988.
Man har indledt en ændret støttepraksis, således at der ydes støtte til landbrugernes indkomster i stedet for til priser og produktion.
See the Eurobarometer findings on this question published by the European Commission in July 1988.
den eksplosive vækst i landbrugsproduktiviteten — der somme tider sker på miljøets bekostning — ved en mere afbalanceret strategi for udvikling af landdistrikternes økonomi.
But this could open the way to demands that a far stronger role be given to regional and even local government bodies in assisting EC institutions determine the most effective policies to help their own development.
Til gengæld har EF kunnet melde om ret enestående reduktioner af landbrugsoverskuddene inden for et år efter 1988-reformen af landbrugspolitikken.
Attitudes to regional decentralization and closer links between the regions and the Community, on the side of the national State, are ambiguous.
Overskudslagrene af de vigtigste mejeri- og kødprodukter — de såkaldte »levnedsmiddelbjerge« og »mælke- og vinsøer« faldt drastisk, i visse tilfælde så meget, at der var forlydender om lokal knaphed.
In some countries, notably the Federal Republic of Germany, political power is already divided between the Federal Government in Bonn and the Länder, or regional governments while in others the authority of the national State in determining regional policies is almost total.
Samtidig, og takket være de ellers katastrofale tørkeperioder og ringe høstudbytter af korn i USA og andre steder, resulterede afstanden mellem de høje EF-priser og de lave verdensmarkedspriser i et meget brat fald i Fællesskabets udgifter til eksportstøtte.
In other Member States power is still heavily centralized.
Det er alt for tidligt at sige, om en konstant overskudsproduktion nu hører fortiden til.
It is not difficult to see a future in which regional bodies deal directly with Brussels rather than — as at present in most countries — exclusively through their national governments.
Det er imidlertid hævet over enhver tvivl, at Fællesskabets landbrugsreformer — herunder ordninger, der tager sigte på at nedlægge landbrugsarealer, at gå over til økologisk landbrug og at straffe overskudsproduktion — har en virkning.
The case for this is partly economic. At present some national governments can effectively save on regional development expenditure by transferring the responsibility for funding for some pro jects which they would otherwise have to undertake, to the EC, and 'pocket' the saving to the benefit of the national government budget and its funding requirement.
Men miljøbevægelsen rejser også mere fundamentale spørgsmål, der når helt ind til kernen i mange af vore grundfæstede antagelser om, hvorledes en moderne kapitalistisk økonomi fungerer.
Already the 12 Member States of the EC and the six member States of EFTA — the European Free Trade Association — are negotiating the bringing into being of an 18-nation free-trade common European economic space.
På hvilken måde kan vi Leks. måle vækst, så vi samtidig tager højde for de skadevirkninger, den ne vækst somme tider har på det økologiske eller sociale miljø?
It is far from obvious at the time of writing that the outcome will be satisfactory to all EFTA member States.
Samfundet mangler en måleenhed for de sociale og økologiske omkostninger ved ukontrolleret økonomisk vækst.
Already in some — notably Austria and Norway, but also to a degree in Sweden and Switzerland — a debate is underway about possible membership.
På højrefløjen vil denne udvikling være en udfordring for fortalerne for en helt fri markedsøkonomi.
Indeed the Austrian Government submitted its formal application for Community membership in July 1989.
Det er således muligt, at den krise, som vore byer og større byområder står over for, kun kan løses ved en ændret økonomisk prioritering, Leks. ved at prioritere nye, mere brugervenlige offentlige transportmidler højere end masseproduktion af private biler.
The insistence of the Austrian Government that its neutrality would be permanent raised some ob jections that this was inconsistent with a readiness to proceed eventually to full European union.
Spørgsmålet bliver da, om det vil være bedst at overlade disse beslutninger til markedskræfterne, eller om sådanne problemer bør løses gennem demokratiske beslutninger på EF-niveau om fordeling af den offentlige sektors ressourcer.
Others insisted that neutrality is in no way prohibited by the Treaty of Rome or the Single European Act.
I debatten om, hvorledes EF skal se ud i årene op til og efter 1992, vil man utvivlsomt komme til at stå over for en lang række andre økonomiske og politiske valgmuligheder.
Ironically this was a point made by the UK Prime Minister Mrs Margaret Thatcher, in her speech attacking European Union, at Bruges in September 1988.
grundene til, at debatten om økonomisk strategi ikke så nemt vil kunne passes ind i det traditionelle mønster »Keynesianisme kontra monetarisme«.
The political implications will be dealt with a little later. But, given the fact that countries such as Cyprus and Malta, as well as Turkey, are also interested in joining the EC, it is not out of the question that, by the mid to late-1990s, the European Community might consist of anything between 15 and 20 or more Member States.
Markedsøkonomien har for længst vist sin berettigelse og støttes af en række magtfulde er hvervskredse og politiske kræfter.
And that is to leave on one side the evident desire of at least some of the East European member States ofComecon, the Eastern bloc trading organization, to have far closer economic, commercial and political links with the Community.
På denne baggrund kan EF-institutionerne kun spille en me get begrænsetlegitim rolle, enten direkte eller indirekte, når det gælder økonomiske og erhvervsmæssige beslutninger om investeringer og produktion.
Could it be that, towards the end of the 1990s, Hungary, Poland and possibly other Comecon countries will also apply for full membership?
Den fremherskende opfattelse i hele EF er på nuværende tidspunkt, at disse beslutninger helst skal træffes af erhvervslivet selv.
The Soviet Union, Poland, Hungary and Yugoslavia have already been accorded special guest status by the Council of Europe.
På den anden side er venstrefløjspartierne allerede begyndt at gennemtænke deres idéer om, hvilken rolle tværnationale former for planlægning og offentlig ejendomsret skal spille inden for 1990'ernes enhedsmarked.
If enlargement on anything like this scale were to happen, the result would be to make the enlarged European Community a far more self-sufficient economic unit.
Feks. mener nogle, at det måske vil være muligt for venstrefløjen at udtænke nye former for grænseoverskridende økonomisk medejendomsret, hvorved Fællesskabet ville kunne erhverve andele i store multinationale selskaber.
This is not to suggest that an enlarged European Community would have any interest in running down its economic ties with the outside world. But such a Europe would enjoy a changed relationship with the world economy.
Nogle går ind for modellen med en europæisk erhvervsstyrelse, der kunne give EF-skatteborgeren mulighed for at få del i eller måske endog blive ejer af de store multinationale firmaer, hvis beslutninger har en så afgørende indflydelse på arbejdstagernes og forbrugernes liv.
For example an enlarged European Community would leave more leeway and potential for following its own economic policy priorities, without risking major negative effects on its external trade balance and so being vulnerable to the sanctions of disapproving international currency markets.
Det fører frem til det næste spørgsmål, om EF's kapitalinvesteringer i den private sektor skal være betinget af, at de pågældende investeringer giver et direkte afkast2). Allerede i dag yder
As we have seen earlier, the 1992 agenda does have important implications for social policy in the Community.
Men i de tilfælde, hvor sådanne projekter lykkes og giver de private ejere en god fortjeneste, hvorfor skulle der så ikke til gengæld ydes et vist afkast, måske i form af ret til at konvertere et EF-tilskud til en kapitalandel?
But how will these goals be translated into specific, concrete and credible social policy legislation?
Når det er sagt, er det helt klart, at midter- og højrepartierne vil hævde, at sådanne radikale nyskabelser er i modstrid med både ånd og bogstav i Rom-Traktaten. Dette er årsagen til, at der muligvis også i 1990'erne vil komme en diskussion om, hvorvidt Rom-Traktaten er forældet og bør ændres, om ikke erstattes med noget andet.
For the immediate future, the EC Council of Ministers is likely to focus on proposals to create minimum health and safety provisions, to push for corporate structures which offer workers a bigger say at work, to endorse enhanced programmes for training and education and to give encouragement for equal opportunities policies, particularly those designed to help women, ethnic minorities, the disabled and migrant workers.
Konkurrencepolitik og kontrol med fusioner, overtagelser og monopoler er områder, der allerede i høj grad hører ind under EF's kompetence.
In the second half of 1988, the European Community Presidency was in the hands of a Greek Government which outlined to the European Parliament in June of that year, its determination to give a higher priority to social policy.