natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I så tilfælde må man. selv om man antager, at de pågældende regler er af samme retlige beskaffenhed, sikre sig, at borgernes krav på retsbeskyttelse tilfredsstilles.
In such cases, even if the rules in question are accepted as having a uniform character in law, it is important to ensure that the need for individuals to have legal protection is satisfied.
Dette mål kan kun nås, hvis man giver de pågældende lejlighed til at anfægte bestemmelserne i en forordning, der har karakter af en beslutning, selv om de ikke har adgang til at indgive klage over den pågældende akt efter dens almindelige beskaffenhed ").
This aim can be achieved only if the individuals concerned have the right to contest the provisions of a regulation which arc in the nature of a decision, even if those persons have no right of action against the act because it is a general one.25
Valgfrihed mellem flere retsakter
Freedom of choice between several legal acts
I almindelighed giver traktaterne vedrørende Fællesskaberne ikke disses institutioner valgmulighed med hensyn til deres retsakters retlige form. men foreskriver tværtimod i hver eneste kompetenceregel, i hvilken form de krævede bestemmelser skal udstedes (EØFT artikel 13. stk. 2, 2. pkt., artikel 22. stk. 2, og artikel 100, Euratomt artikel 33 og 49. EKSFT artikel 60. stk. 1, 2. afsnit og artikel 63, stk. 1,1. afsnit).
As a rule, the Treaties establishing the European Communities leave the Community institutions with no choice as regards the legal form which their acts must take; on the contrary, for each enabling rule, they prescribe the form in which the required provisions must appear (Articles 13(2) EEC, second sentence, 33(2) and 100 EEC; Articles 33 and 49 EAEC; Articles 60(1) ECSC, second subparagraph and 63(1) ECSC).
Kun lejlighedsvis overlader traktaterne det til Fællesskabernes institutioner at vælge det middel, hvormed der skal handles.
It is only occasion­ally that the Treaties leave the Community institutions with discretion to choose the type of instrument.
Dette gælder, når der i enkelte bestemmelser udtrykkeligt er angivet flere muligheder, f.eks. ved forordning og direktiv (se EØFT artikel 49 og 87, stk. 1), direktiv og beslutning (se EØFT artikel 97) og forordning, direktiv og beslutning (se EØFT artikel 43, stk. 2).
This sometimes occurs when a provision of the Treaty specifies the choices available, for example, regulations and directives (Articles 49 and 87(1) EEC), directives and decisions (Article 97 EEC) and regulations, directives and decisions (Ar­ticle 43(2) EEC).
I andre tilfælde fastsætter traktaterne ikke nogen bestemt retlig form. idet de benytter almindelige betegnelser, som f.eks. »bestemmelser« eller »forskrifter« (se EØFT artikel 7. stk. 2).
On the other hand, in certain cases, the Treaties prescribe no particular instrument and employ general words such as 'provisions' or 'rules' (Article 7 EEC, second paragraph).
I det omfang, hvori Fællesskabernes institutioner har et skøn med hensyn til valget af den form, de vil benytte til at handle, er friheden dog ikke ubegrænset, men underkastet visse regler.
In so far as the Community institutions have discretion to choose the form of instrument, their discretion is not unlimited but is subject to certain conditions.
Dette er nødvendigt, fordi Fællesskabernes institutioner ved valget af en bestemt type retsakt i det konkrete tilfælde samtidig vælger de retsvirkninger, formforskrifter og muligheder for retlig beskyttelse, som følger af den valgte retsakt.
This is necessary because, in choosing a particular type of instrument for their purpose, the Community
1954-64, s. 359. og dom af 13.3.1968, sag 30/67 (Industria Molitoria Imolese m.fl./Rådet). Sml.
Case 113/77 NTN Toyo Bearing Co. ν Council [1979] ECR 1185. especially at p. 1205.
1965-68. s. 471. og sag 113/77. jfr. note 23.
See footnote 2 above. Joined Cases 16 and 17/62, cited at footnote I above; Case 30/67 Industria Molitoria Imolesc ν Council [1968] ECR 143; Case 113/77, cited at footnote 23 above.
En begrænsning i skønnet følger først og fremmest afden pågældende kompetencenorm.
institutions, in so doing, also determine the legal effect, the procedural requirements and the availability of protection by the law which appertain to the legal character of the chosen instrument.
Efter denne skal der vælges den mest hensigtsmæssige form til virkeliggørelse af de mål, der er angivet i den pågældende bestemmelse.
One restriction on freedom of choice arises from the enabling provision, which lays down that the choice must fall on the most appropriate instrument to achieve the objectives pursued by the measure in question.
Det følger på den anden side af princippet om et rimeligt forhold mellem mål og midler. der har en central placering i fællesskabsretten, at man blandt de forskellige egnede midler, der står til rådighed til virkeliggørelse af fastsatte mål, skal vælge det, som medfører færrest ulemper for de berørte parter.
Moreover, in accordance with the principle of proportionality, which occupies an import ant place in Community law, there is, in making a choice from among the various methods available for the achievement of the objectives pursued, an obligation to choose the method which is the least burdensome for those concerned.
Konkret kan anvendelsen af denne grundsætning have til følge, at en af Fællesskabets institutioner må udstede et direktiv i stedet for en forordning eller vedtage en beslutning.
In practice, the applications of this basic principle may mean that a Community institution is obliged to promulgate a directive and not a regulation or a decision.
Et vilkårligt valg ville her være en overtrædelse af bestemmelserne i traktaten som følge af manglende kompetence.
If an arbitrary choice is made it would, in such circumstances, constitute an infringement of the Treaty on the ground of lack of competence.
Afsnit II — Lovgivningsteknik
Section II — Legislative technique
Den ydre form af de retsakter, der udstedes af Fællesskabets institutioner, består i en benævnelse, en præambel, de egentlige bestemmelser i retsakten og en afsluttende formel.
The formal structure of a legal act of the Community institutions consists of a title, a preamble, the provisions properly so called of the act and a form of words concluding it.
I benævnelsen indeholder retsakter, der udstedes i form afen af de almengyldige retsakter, som er nævnt i traktaterne, en angivelse af retsaktens art. Desuden angiver benævnelsen, hvem der udsteder akten, dennes nummer og en kort beskrivelse af indholdet.
The title of a measure adopted in one of the forms provided for in the Treaties gives an indication of its nature. The title also states the name of the adopting authority and the number of the act, followed by a reference to its content.
Præamblen, der står foran de egentlige bestemmelser, angiver endnu engang, hvem der udsteder retsakten. Herefter citeres alle de bestemmelser i traktaten, som danner det retlige grundlag for retsakten.
The preamble, which precedes the provisions properly so called, begins by repeating the name of the adopting authority.
Efter angivelse af forslag og udtalelser fra Parlamentet eller Det økonomiske og sociale Udvalg opregnes i øvrigt i præamblen de grunde, der har givet anledning til retsaktens udstedelse.
In addition, the preamble refers to the proposal and to the opinions of the European Par liament or of the Economic and Social Committee and sets out the grounds on which the act was adopted.
Den afsluttende bestemmelse i akten varierer efter dennes art. Hvis der er tale om en forordning eller en beslutning af almen art fra EKSF, anføres det, at akten er bindende i alle enkeltheder, og at den gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
The final provision of the act differs according to its nature. In the case of a regulation or of an ECSC (general) decision, there is a reminder that the act is binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Hvis der er tale om et direktiv eller en beslutning af almen art fra EKSF. angives det i den afsluttende bestemmelse, hvem akten er rettet til.
In the case of a directive or of an ECSC (individual) recommendation, the final provision states to whom the act is addressed.
Endelig indgår i den afsluttende bestemmelse angivelse af det sted og den dato. hvor akten er blevet underskrevet af formanden for den pågældende institution.
The final provision concludes by stating the place where and the date on which the act, which is signed by the president-in-office of the institution concerned, was adopted.
B. Regler om deltagelse og medvirken
B. Rules on participation and cooperation
Til de juridiske krav til akternes form henregnes ligeledes reglerne om deltagelse og medvirken.
In addition to the rules relating to the form of legal acts, there are rules on participation and cooperation.
I andre tilfælde høres Rådet (se EKSFT artikel 60. stk. 1) og medlemsstaterne (se EKSFT artikel 88 og EØFT artikel 169) ligeledes.
In other circumstances, the Council (Article 60(1) ECSC) and the Member States (Articles 88 ECSC and 169 EEC) are also consulted.
I sag 138 og 139/7927) havde Domstolen lejlighed til for første gang at tage stilling til høring af Europa-Parlamentet inden for lovgivningsprocessen, efter at Parlamentet på grundlag af artikel 37, stk. 1. i Protokollen vedrørende Statutten for Det europæiske økonomiske Fællesskabs Domstol havde interveneret til støtte for sagsøger i to annullationssøgsmål.
In Cases 138/79 and 139/79,27the Court of Justice was called upon for the first time to give a ruling on the consultation of the European Parliament as part of the legislative process after the Parliament, pursuant to Article 37 of the Protocol on the Statute of the Court of Justice, intervened in support of two actions for annulment.
I disse sager understreger Domstolen først og fremmest, at høring gør det muligt for Parlamentet at tage effektivt del i Fællesskabets lovgivnings proces, og at denne høring er et væsentligt led i den ligevægt, som er tilsigtet i EØFT.
In its judgments, the Court emphasizes that consultation enables the Parliament to play an effective part in the legislative process of the Commu­nity and constitutes an essential element of the institutional balance which the EEC Treaty intended to provide.
Derfor antager Domstolen, at den forskriftsmæssige høring af Parlamentet i de i EØF-traktaten omhandlede tilfælde er en væsentlig formforskrift, hvis tilsidesættelse fører til den berørte akts ugyldighed.
For these reasons, the Court considered that the proper consultation of the Parliament, in the cases prescribed in the Treaty, constituted an essential procedural requirement, non­observance of which renders the act in question null and void.
Efter Domstolens opfattelse indgår det som et led i dette krav. at Parlamentet har givet udtryk for sin opfattelse, og det kan ikke antages, at kravet er opfyldt ved en simpel anmodning om udtalelse fra Rådets side.
The Court ruled that the fulfilment of this requirement means that the Parliament must express an opinion; it is not fulfilled merely by a request from the Council for one.
C. Begrundelse af retsakter
C. Statement of reasons for legal acts
Begrundelsespligten
Obligation to state reasons
Blandt de formforskrifter, som Fællesskabets institutioner skal overholde, når de udsteder retsakter, skal ligeledes nævnes bestemmelser i traktaterne vedrørende forpligtelsen til at begrunde disse akter.
Among the procedural rules which the Community institutions must comply with in adopting legal acts are the provisions of the Treaties relating to the obligation to give the reasons for such acts.
Inden for EØF og Euratom er Rådet og Kommissionen i henhold til EØFT artikel 190 og Euratomt artikel 162 forpligtet til at begrunde de forordninger, direktiver og beslutninger, de udsteder.
As far as the EEC and the EAEC are concerned, the Council and the Commission are, in Article 190 EEC and Article 162 EAEC, bound to give the reasons for the regulations, directives and recommendations which they make.
I EKSFT artikel 15. stk. 1, udvides denne forpligtelse til foruden beslutninger og henstillinger pã EKSF's område at omfatte ikke-bindende udtalelser.
Article 15 ECSC, first paragraph, widens this obligation in so far as non­obligatory opinions, as well as decisions and recommendations made within the competence of the ECSC, must also be justified by a statement of reasons.
Pligten til at begrunde er tørst og fremmest medtaget i traktaterne for at gøre det muligt for Domstolen i fuldt omfang at efterprøve retsakters lovlighed2X).
The obligation to give reasons was embodied in the Treaties primarily to enable the Court of Justice to exercise full supervision of the validity of legal acts.28 Moreover, it is in the interests of the addressees of the acts in that a clear and comprehensive statement
21i) Fast praksis siden dommen i sag 18/57 (Nøld'Dcn Høje Myndighed) Sml. 195464. s. 131. :'') Se dommen i sag 18/57 (Nold). jfr. nole 28.
Case 6/54 Netherlands ν High Authority [1955] ECR 103; Case 20/59 Italy ν High Authority [1960] ECR 325; Case 25/59 Netherlands ν High Authority [1960] ECR 355.
ansvarlig for den pågældende retsakt, giver forpligtelsen til at begrunde den sig udslag i en slags selvdisciplin, idet udarbejdelsen af begrundelsen forudsætter en omhyggelig undersøgelse af de betingelser, der skal foreligge ifølge traktaterne, for at akten kan udstedes3").
of reasons enables them to verify that the measures involved have been correctly applied and whether the facts described are correct.29This makes it possible for those to whom the act is addressed to assess the scope of the act and to assert their rights in conse­quence; this applies in particular to measures which have involved an appraisal of the situation by a Community institution.
Denne selvdisciplin er navnlig vigtig, når bestemmelserne i traktaten benytter upræcise retlige begreber og giver institutionerne et skøn, ¡det institutionen i dette tilfælde er væsentligt mindre bundet af traktaten.
For the institution responsible for the act, the obligation to give reasons for it involves a kind of self­criticism since, in drawing up its reasons, it must pay close attention to the conditions precedent laid down for its action in the Treaties.30 This self­criticism is even more important in cases where the provisions of the Treaty imply legal concepts which are unclear or which give the institutions a margin of discretion since, in that event, the link which binds the institution to the Treaty loses much of its force.
Pligten til at begrunde er ligeledes særdeles nyttig, for så vidt som man kan benytte de enkelte punkter i begrundelsen til den pågældende akts fortolkning, og der desuden gives Europa-Parlamentet og tredjemand, som ikke direkte er involveret, muligheden for at skaffe sig kendskab til Rådets og Kommissionens økonomiske politik og retsopfattelse31).
The obligation to give reasons is also a sound one in so far as the reasons stated can help in the interpretation of the act while at the same time providing the European Parliament and third parties not immediately concerned with information regarding economic policy and the legal standpoints of the Council or of the Commission.31
Omfanget af begrundelsespligten
Extent of the obligation to state reasons
Ovennævnte bestemmelser i traktaterne fastslår ikke omfanget af pligten til at begrunde.
There is nothing in the Treaty provisions cited above to indicate the extent of the obligation to state reasons.
Allerede på et tidligt tidspunkt måtte Domstolen tage stilling til dette problem32). I denne forbindelse har Domstolen fastsat visse krav af almen art — der principielt gælder endnu i dag — med hensyn til begrundelsespligtens omfang.
As soon as the Court of Justice began its work, it therefore had occasion to deal with this question.32On that occasion, it laid down certain general requirements which, in prin­ ciple, still hold good today, regarding the extent of the obligation to state reasons.
Disse krav kan fastlægges i den forstand, at man i en begrundelse skal optage de retlige og faktiske overvejelser, som danner grundlag for den pågældende foranstaltning.
These requirements can be defined by saying that the statement of reasons must contain the legal and factual considerations on which the measure is based.
Først med dommen i sag 5/67 forlod Domstolen denne strenge praksis og tilkendegav de almindelige krav under hensyn til den pågældende akts retlige beskaffenhed3 < 1). I denne henseende tager man sit udgangspunkt i sondringen mellem forskrifter af individuel karakter og normative forskrifter.
It was not until judgment was delivered in Case 5/67 that the Court abandoned this strict attitude and laid down the general requirements in the light of the legal nature of the measure involved.36This change of course was based on the distinction between a measure of individual application and one of general application.
Begrundelsen af individuelle retsakter skal opfylde visse mindstekrav.
In any event, there is a
") Dom af 15.7.1963. sag 34/62 (Forbundsrepublikken lyskkind Kommissionen). Sml.
Case 10/56 Meroni ν High Authority [1957 and 1958] ECR 157; Case 18/57, cited at footnote 28 above; Case 1/63 Macciorlati Dalmas v High Authority [1963] ECR 303. Case 16/65 Schwarze [1965] ECR 877.
"Ί Dom af 13.3.1968, sag 5/67 (Beus), Sml. 1965-68. s. 469.
Case 5/67 Beus [1968] ECR 83.
der ikke gives afkald på en fremstilling af de mange faktiske og forskelligartede forhold, som har givet anledning til deres vedtagelse.
continued obligation to ensure that, in stating the reasons for an individual act. the minimum requirements must be fulfilled.
Begrundelsen kan være ret kortfattet og dels kun omfatte en beskrivelse af den samlede situation, som har ført til retsaktens vedtagelse, og dels tilkendegive de almindelige mål. som tilsigtes opnået med akten 37).
In the case of a regulation or of an ECSC general decision, it must be borne in mind that these instruments govern a general situation without being too specific. Consequently, it is not possible to require the inclusion of the numerous and complex facts which led to the adoption of the measure.
Herudover må begrundelsen for almengyldige akter overvejes og vurderes efter den sammenhæng, de er en del af, hvilket vil sige. at en begrundelse, der i sig selv synes utilstrækkelig, kan være konkretiseret ved almengyldige retsakter, der tidligere er offentliggjort38).
Moreover, the statement of reasons for a legislative act must be considered and assessed in the context of the complex of instruments of which it is an integral part; in other words, a statement of reasons which is insufficient in itself may be amplified and made clear by previously published measures.38
Efterfølgende afhjælpning af formmangler
Validation of an act otherwise invalid on account of a procedural irregularity
Når det i et konkret tilfælde konstateres, at begrundelsen har været utilstrækkelig, kan denne kun efterfølgende suppleres, hvis grundene i det mindste har været angivet antydningsvis, og de oplysninger, der senere tilføjes, kun tjener til at give en mere detaljeret forklaring 39).
Where, in a particular case, it is established that the statement of reasons is insuf­ficient, the deficiency cannot be made good ex post facto unless the reasons had already been given in embryonic form and the information provided after the event merely supplies further details.39
D. Angivelse af muligheder for klage
D. Indication of remedies
Fællesskabsretten fastsætter ikke som et formkrav, at dens institutioner i deres retsakter skal tilkendegive eksisterende muligheder for at klage.
Community law does not make it a procedural requirement that the legal acts of the Community institutions should contain an indication of the means of redress avail­able.
E. Kundgørelsesprincippet
E. Principle of publication
Efter bestemmelserne i EØFT artikel 191, stk. 1, første punktum.
Under Article 191 EEC, first paragraph, first sentence, 163 EAEC, first paragraph, first sentence, and 15 ECSC, third paragraph, only regulations.
Euratomt artikel 163, stk. 1, første punktum, og EKSFT artikel 15, stk. 3, skal alene forordninger og EKSF's generelle beslutninger og EKSF's generelle henstillinger offentliggøres i overens­stemmelse med den retsgrundsætning om kundgørelse, der gælder i samtlige medlems­ stater.
ECSC general decisions and ECSC general recommendations require to be published in accordance with the legal principle of publication practised in all the Member States.
1979. s. 1007. særligt s. 1013. og dom af 12.7.1978. sag 166/78 (Italien/Rådet). Sml. 1979. s. 2575.
Case 28/68 Torrekens [1969] ECR 125; Case 18/57, cited at footnote 28 above. OJ 17, 6.10.1958. OJ 17, 6.10.1958.
■"') Dom af 7.5.1969. sag 28/68 (Torrckens) Sml. 1969. s. 29 og dom af 20.3.1959. sag 18/57 (Nold). jfr. note 28.
by the Office for Official Publications of the European Communities, which is situated in Luxembourg.
42) Dom af 29.5.1974. sag 185/73 (König), Sml. 1974. s. 607. særligt s. 612.
42 Because publication has this effect, the date on which a legal act can be said to have been published is of particular importance.
betydning. Traktaterne om Fællesskaberne siger intet herom, og det er således overladt til retspraksis at bestemme offentliggørelsesøjeblikket gennem fortolkning.
The Community Treaties are silent on the subject so that it falls to the Court, in its interpretative decisions, to determine the date of publication.
I denne forbindelse må der tages hensyn til en fundamental retsgrundsætning i Fællesskabets retsorden, hvorefter man ikke kan gøre en offentliggjort retsakt gældende over for borgerne, førend disse har haft lejlighed til at gøre sig bekendt med den.
In this connection, regard must be paid to the basic principle of the Community legal order that an act of law which has been published cannot be invoked against those subject to it before they can take notice of it.
I så henseende er det ikke nødvendigt, at akten er blevet bragt til offentlighedens kendskab i almindelighed; det er tilstrækkeligt, at den har været tilgængelig på en sådan måde, at enhver borger har haft lejlighed til at sætte sig ind i den.
It is not necessary for the act to be brought to the notice of the public at large; it is enough if it is made available to the public in a manner which enables every citizen to take notice of it.
Yderligere må man ved bestemmelsen af offentliggørelsesøjeblikket tage i betragtning, at fællesskabsrettens enhed og ensartede gennemførelse kræver, at en retsakt træder i kraft samtidig for samtlige borgere i Fællesskabet.
Moreover, when the date of publication is determined, it is important to bear in mind that the unity and uniform application of Community law require that legal acts shall enter into force simultaneously for all citizens of the Community.
Endelig er offentliggørelsen ikke bundet til de frister, der gælder for udøvelsen af visse beføjelser44). Selvom retsakten skal offentliggøres inden for en bestemt frist, kan offentliggørelse også finde sted efter fristens udløb, uden at dette bevirker nogen ændring i dens gyldighed.
Finally, publication does not depend on the time­limits prescribed for the exercise of certain powers.44Although the act has to be published within the time­limit, it can also be published after the time­limit has expired without its validity in law being affected thereby.
Efter traktaterne om Fællesskaberne er offentliggørelse ikke nødvendig, for så vidt angår direktiver og beslutninger (se Euratomt artikel 191, stk. 2), og ej heller for så vidt angår beslutninger og henstillinger af individuel art (EKSFT artikel 15, stk. 2).
Under the Community Treaties, publication is not necessary in the case of directives and decisions (second paragraph of Article 191 EEC) or in the case of individual decisions and individual recommendations (second paragraph of Article 15 ECSC).
Det er tilstrækkeligt, at disse retsakter meddeles dem. de er rettet til, ved fremsendelse eller meddelelse.
It is enough for these instruments to be brought to the attention of the addressees by notification or communication.
Dette er dog ikke til hinder for. at Fællesskabets institutioner ligeledes offentliggør disse retsakter i EF­Tidende.
However, the Community institutions may also publish these instruments in the Official Journal of the European Communities.