natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Allerede i EKSFT artikel 20 finder man det princip, at Forsamlingen består af repræsentanter for folkene i de i Fællesskabet sammensluttede stater, medens artikel 21 i samme traktat giver Forsamlingen bemyndigelse til at udarbejde forslag til afholdelse af almindelige direkte valg ifølge en i alle medlemsstater ensartet fremgangsmåde; disse betemmelser skal fastsættes af Rådet med enstemmighed36). Dette princip er ligeledes fastslået i EØFT artikel 137 og 138, stk. 3, samt i Euratomt artikel 107 og 108, stk. 3.
Already in Article 20 of the ECSC Treaty we find the principle that the Assembly 'shall consist of representatives of the peoples of the States brought together in the Community', while Article 21 ofthat Treaty states that the Assembly 'shall draw up proposals for elections by direct universal suffrage in accordance with a uniform procedure in all Member States'; these provisions are to be laid down by the Council, acting unanimously.36This principle is also laid down by Articles 137 and 138(3) EEC and by Articles 107 and 108(3) EAEC.
Det fremgår heraf, at det lige fra oprettelsen af Fællesskaberne har været meningen, at Forsamlingen på længere sigt skulle sammensættes af medlemmer, der var valgt ved almindelige direkte valg.
This demonstrates that from the birth of the Communityit was assumed that eventually the Assembly would be elected by direct universal suffrage.
Det skulle dog vare indtil juni 1979, førend disse hensigter blev ført ud i livet.
But Parliament had to wait until June 1979 before the intention became a real ity.
Indtil da bestod Europa-Parlamentet af delegerede, der af parlamenterne udpegedes blandt deres medlemmer i overensstemmelse med den af hver medlemsstat fastsatte fremgangsmåde.
Until then the European Parliament consisted of delegates whom the national parliaments had to designate from among their members in accordance with the procedure established by each Member State.
Efter den første udvidelse af Fællesskaberne blev antallet af delegerede fastsat således:
After the Community's first enlargement the number of delegates was as follows :
Ved akten af 20. september 1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Forsamlingen blev antallet af de repræsentanter, der for første gang blev valg i juni 1979, fastsat til
The Act of 20 September 1976 concerning the election of representatives to the European Parliament by direct universal suffrage determined the number of members elected for the first time in June 1979:
Nederlandene Det forenede
Italy Luxembourg The Netherlands United Kingdom
Ved akten vedrørende Grækenlands tiltrædelse kom hertil yderligere 24 græske repræsentanter. sentanter.
The Act of Accession of Greece added 24 Greek members.
Medlemmerne af Europa-Parlamentet vælges for en periode af 5 år.
Members are elected for a term of five years.
De kan samtidig være medlem af et nationalt parlament, men en national retsforskrift, hvorefter alene medlemmer af det nationale parlament er valgbare til Europa-Parlamentet, vil være ugyldig.
They may concurrently be members of a national parliament but any national provision which would require only members of national parliaments to be eligible for a seat in the European Parliament would be illegal.
Hvervet som repræsentant i Europa-Parlamentet er ligeledes uforeneligt med visse hverv, som f.eks. medlem af en medlemsstats regering.
The office of representative in the European Parliament is also incompatible with certain functions, such as membership of the government of a
"I Med henblik herpå henstiller Rådet t medlemsstaterne, at de vedtager disse bestemmelser efter reglerne i deres egne forfatninger.
Here, the Council recommends the Member States to adopt these provisions in accordance with their respective constitutional requirements.
medlem af Kommissionen eller af en anden institution eller organ inden for Fællesskaberne (artikel 6 i akten af 1976).
Member State, of the European Commission, or of another institution or organ of the Communities (Article 6 of the Act of 1976).
I juni valgtes medlemmerne af Europa-Parlamentet efter regler, der var forskellige fra stat til stat, men efter artikel 7 i akten af 1976 blev Parlamentet bemyndiget til at udarbejde forslag til en ensartet valgprocedure 37).
In June 1979 the members of the European Parliament were elected according to differ ent national electoral procedures. But Article 7 of the Act of 1976 requires Parliament to draw up a proposal for a uniform electoral system.37
Akten af 1976 er resultatet af adskillige forslag, der var fremkommet både fra Europa-Parlamentet og på nationale initiativer.
The Act of 1976 is the result of numerous proposals from both Parliament and the Member States.
Det siger sig selv, at fremgangsmåden med almindelige direkte valg giver medlemmerne af Europa-Parlamentet et demokratisk mandat, der gør dem til »repræsentanter for folkene i de i Fællesskabet sammensluttede stater« i dette udtryks egentlige forstand.
Election by direct universal suffrage obviously confers upon members a democratic legitimacy which makes them genuine 'representatives of the peoples of the States brought together in the Community'.
Parlamentets beføjelser
Parliament's powers
Den 20. marts 1958 besluttede Forsamlingen at betegne sig selv som »Den europæiske parlamentære Forsamling« og den 30. marts 1962 som »Europa-Parlamentet«.
On 20 March 1958 the Assembly decided to take the name of'European Parliamentary Assembly' and on 30 March 1962 rechristened itself'European Parliament'.
Siden da kalder Forsamlingen sig »Europa-Parlamentet« i samtlige sine »mødedokumenter«.
Ever since then the 'European Parliament' has called itself just that in all its working documents.
Samme praksis følges i Rådets retsakter med undtagelse af den franske udgave som i overensstemmelse med ordlyden af traktaterne bruger betegnelsen »Forsamlingen«.
The same practice is followed in Council documents, except that French language versions follow the letter of the Treaties and use the word Assemblée.
Europa-Parlamentet har dog ikke alle de beføjelser, som tilkommer et parlament i et parlamentarisk demokrati, og det deltager navnlig ikke virkeligt i udøvelsen af den lovgivende magt.
The European Parliament does not, however, enjoy all the powers vested in a parliament within a parliamentary democracy. It does not, for instance, take any effective part in the exercise of legislative power.
Der gælder lidt forskellige regler om de beføjelser, som er tillagt Parlamentet ifølge EKSF-traktaten, og ifølge EØF- og Euratomtraktaterne.
The powers conferred upon the European Parliament under the ECSC Treaty are not quite the same as under the two later Treaties.
Efter førstnævnte har Parlamentet en efterfølgende censurbeføjelse over for Den Høje Myndigheds (eller Kommissionens) handlinger.
The 'Assembly' has the right under the ECSC Treaty to review a posteriori the acts of the High Authority (or the Commission).
Efter EØF- og Euratomtraktaterne er dets beføjelser mere vidtgående.
Under the EEC and EAEC Treaties these powers are broader.
I medfør af EØFT artikel 137 og Euratomt artikel 107 udøver Europa-Parlamentet de beføjelser til at rådslå og beslutte samt kontrollere, som er tillagt det i traktaterne, medens deF ifølge EKSFT artikel 20 kun er tillagt det kontrolbeføjelser (og altså ikke beslutningsbeføjelser).
Article 137 EEC and Article 107 EAEC state that the European Parliament shall exercise the advisory and supervisory powers which are conferred upon it by this Treaty, while Article 20 ECSC allowed it only supervisory, and thus not advisory, powers.
— For så vidt angår udøvelsen af lovgivningsmagt (se kapitel 5). har Europa-Parlamentet kun rådgivende beføjelse3K).
(i) As regards the exercise of legislative power (Chapter V), Parliament has only con sultative powers.38Parliament is generally consulted by the Council on proposals laid before it by the Commission even in instances where the Treaties do not demand such consultation.
Det rådspørges almindeligvis af Rådet vedrørende forslag, som det har fået forelagt af Kommissionen, og dette gælder også, hvor traktaterne ikke foreskriver, at Parlamentet skal rådspørges.
Although Parliament acts here only in a consultative capacity (and there is no obligation on the Council to take account of Parliament's opinion), Article 149(2) EEC (Article 119(2) EAEC) nevertheless gives Parliament's opinion some potential weight.
Selv om Parlamentet kun har rådgivende funktion (og Rådet således ikke er forpligtet til at rette sig efter Parlamentets udtalelse), tillægger EØFT artikel 149, stk. 2 (Euratomt artikel 119. stk. 2) dog i givet fald Parlamentets udtalelse en vis vægt. idet det nemlig fremgår af denne bestemmelse, at Kommissionen (når den har forelagt Rådet er forslag, og så længe dette ikke har truffet afgørelse) kan ændre sit oprindelige forslag, »især når det er blevet forelagt Forsamlingen til udtalelse«.
It states that when it has submitted a proposal to the Council and that body has not acted, the Commission may alter it, 'in particular where the Assembly has been consulted on that proposal'.
Dette betyder, at Kommissionen kan ændre sit forslag af hensyn til Europa-Parlamentets udtalelse.
This means that the Commission can amend its proposal to accommodate Parliament's opinion.
EØFT artikel 138. stk. 3. og Euratomt artikel 108. stk. 3.
This is based on Article 3 ECSC, Article 138(3) EEC and Article 108(3) EAEC.
8) EKSFT artikel 95. stk. 4. indeholder en undtagelse (af begrænset rækkevidde i praksis).
The fourth paragraph of Article 95 ECSC provides for an exception (of limited practical scope).
Der har lidt efter lidt udviklet sig en del kontrolforanstaltninger, som er mindre radikale, men måske af denne grund mere effektive, nemlig de mundtlige eller skriftlige spørgsmål, som stilles Kommissionen (se EKSFT artikel 23, stk. 3, EØFT artikel 140, stk. 3, og Euratomt artikel 110, stk. 3) samt Rådet39), afstemninger i Parlamentet inden for traktaternes anvendelsesområde4") samt den »spørgetid«, som er indført efter Storbritanniens tiltrædelse, og hvorved medlemmerne af Parlamentet stiller et nøje afgrænset spørgsmål til Rådet, Kommissionen eller endog til udenrigsministerkonferencerne.
These include oral or written questions put to the Commission (third paragraph of Article 23 ECSC; third paragraph of Article 140 EEC: third paragraph of Article 110 EAEC) and to the Council,39opinions on matters referred to it pursuant to the Treaties40 and the Question Time introduced after the accession of the United Kingdom, when members can put precisely worded questions to the Commission, the Council or even the Conference of Foreign Ministers.
Herudover fastsættes det i EØFT artikel 140, stk. 3 (EKSFT artikel 23 og Euratomt artikel 110), at Rådet udtaler sig for Forsamlingen på de betingelser, som det fastsætter i sin forretningsorden.
Moreover, Article 140 EEC (Articles 23 ECSC and 110 EAEC) stipulates that 'the Council shall be heard by the Assembly in accordance with the conditions laid down by the Council in its rules of procedure'.
Medlem mer af Rådet har siden 1954 deltaget i Parlamentets møder for eventuelt at tage del i forhandlingerne og redegøre for Rådet synspunkter.
Since 1954, members of the Council have been appearing in Parliament to speak in debates and explain the Council's viewpoints.
Der er dog ikke tale om en egentlig politisk kontrol fra Europa-Parlamentet med Rådet, eftersom Parlamentet ikke har nogen sanktionsmuligheder over for Rådets politik.
But Parliament cannot be said to exercise any real political supervision over the Council because it cannot censure the Council.
Ikke desto mindre er der en tendens til øget samråd mellem Rådet, Europa-Parlamentet og Kommissionen.
A trend is nevertheless emerging towards more consultation and conciliation between the Council, Parliament and the Commission.
Den større politiske vægt, som tilkommer Parlamentet efter indførelsen af almindelige direkte valg, vil utvivlsomt begunstige denne udvikling.
The greater political weight of a Parliament elected by direct universal suffrage will certainly promote this trend.
— På budgetområdet (se kapitel 8) gav de oprindelige traktater kun Parlamentet meget indskrænkede beføjelser.
(iii) On the budgetary side (Chapter VIII) the original Treaties gave Parliament only very limited powers.
Efter EØFT artikel 203 (Euratomt artikel 177) kunne Parlamentet (som de øvrige institutioner) opstille et overslag over sine egne udgifter og fremsætte forslag til ændringer af de budgetforslag, der er udarbejdet af Rådet.
Article 203 EEC (Article 177 EAEC) requires Parliament (like the other institutions) to draw up estimates of its own expenditure and makes provision for proposing amendments to the Council's draft budget.
I dette system havde Rådet dog det sidste ord.
This system, however, gave the final say to the Council.
Efter at Fællesskaberne har fået betydelige egne ressoucer (se herom Rådets afgørelse af 21. april 1970 angående udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter), erkendte medlemsstaterne, at Parlamentets rolle på budgetområdet burde udvides.
Now that the Communities command substantial own resources (see Council Decision of 21 April 1970 on the replacement of Member States' financial contributions by the Communities' own resources), the Member States have agreed that Parliament can play a bigger part in the budgetary procedure.
Udvidelsen af Parlamentets budgetmæssige beføjelser skete i to etaper, nemlig ved den første traktat af 22. april 1970 om ændring af visse budgetbcstemmelser i traktaterne og (den anden) traktat af 22. juli 1975.
The expansion of Parliament's budgetary powers was achieved in two stages: by the first Treaty of 22 April 1970 amending certain budgetary provisions in the Treaties and then by the Treaty of 10 July 1975.
I medfør af disse traktater har Europa-Parlamentet først og fremmest ret til at ændre størrelsen af ikke-nødvendige udgifter. Rådet kan ændre eller forkaste disse ændringer, men Parlamentet har det sidste ord inden for et vist loft.
Under these Treaties Parliament has the right to amend noncompulsory expenditure: the Council may accept or reject these amendments, but Parliament has the last word within certain limits.
For så vidt angår udgifter, der er en nødvendig følge af traktaten, må der sondres: Når ændringerne ikke medfører forhøjelse af det samlede udgiftsbeløb, betragtes de som stiltiende godkendt, medmindre Rådet udtrykkeligt forkaster dem; når de medfører forhøjelse af det samlede udgiftsbeløb, skal de udtrykkeligt godkendes af Rådet.
For compulsory expenditure under the Treaties a distinction should be made: if it does not result in an increase in total expenditure, it is considered to be tacitly accepted unless the Council expressly rejects it; when it does result in an increase in total expenditure, it must have the express approval of the Council.
Det er dog Parlamentet, der vedtager budgettet.
It is nevertheless Parliament which adopts the budget.
Det kan tillige forkaste det, når vægtige grunde taler herfor, med et flertal af sine medlemmers stemmer og med 2/3 af de afgivne stemmer.
It is also entitled to reject it. for valid reasons, by a majority of the House and by two-thirds of the votes cast.
l') Det er Rådets og Europa-Parlamentets forretningsordener, der hjemler mulighed for at stille disse spørgsmål til Rådet. ")
In the light of these greater budgetary powers. Parliament, the Council and the Commission adopted on 4 March 1975 a joint declaration laying down a conciliation procedure between Parliament and the Council, in which the Commission must cooperate actively.
Denne beføjelse fremgår ligeledes af Europa-Parlamentets forretningsorden.
This power also derives from Parliament's Rules of Procedure.
Formålet med proceduren er at søge at opnå enighed mellem Rådet og Parlamentet.
The aim of conciliation is to secure agreement between the Council and Parliament.
Når de to institutioners synspunkter er tilstrækkeligt overensstemmende, kan Parlamentet afgive en ny udtalelse, hvorefter Rådet træffer endelig afgørelse.
When the viewpoints of the two are sufficiently close, Parliament may issue an other opinion, following which the Council adopts a final decision.
Både udvidelsen af Parlamentets budgetmæssige beføjelser og dets deltagelse i samrådsproceduren kan (navnlig hvis sidstnævnte overholdes nøje) styrke Parlamentets stilling inden for Fællesskabernes firedelte institutionelle struktur.
Expansion of Parliament's budgetary powers and its participation in the conciliation procedure (especially if it is properly applied) can both in their way enhance Parliament's stature in the quadripartite institutional structure of the Communities.
Da det direkte valgte Parlament i december 1979 forkastede budgetforslaget med 288 stemmer mod 64, var der ikke blot tale om at hævde dets nye politiske identitet, men tillige en utvetydig tilkendegivelse af, at det, i hvert fald på budgetområdet, ville søge at opnå en institutionel stilling på linje med Rådet.
When in 1979 the Parliament elected by direct universal suffrage rejected the draft budget by 288 votes to 64, it was not only a declaration of its new political identity but also an unmistakable warning that, in budgetary terms at least, it was going to raise itself to the rank of an institution on a par with the Council.
De omstændigheder, hvorunder budgettet for 1980 blev endeligt vedtaget, viser, at en dialog på institutionsplan fremover må etableres mellem Rådet og Europa-Parlamentet på det budgetmæssige område.
The conditions under which the 1980 budget was finally established demonstrate that there must henceforth be an institutional dialogue on the budget between the Council and Parliament.
Afsnit VI — Det europæiske Råd
Section VI — The European Council
Det europæiske Råd, der består af stats- og regeringscheferne, bistået af deres udenrigsministre, fødtes på »topkonferencen« i december 1974 (se indledningen).
The European Council, consisting of the Heads of State or Government assisted by their Foreign Ministers, was born at the Summit Conference of December 1974 (see 'Introduction', points 11 and 12).
Det europæiske Råd træder sammen mindst tre gange om året, både med henblik på det »politiske samarbejde« mellem medlemsstaterne og som institution inden for Fællesskaberne.
The European Council meets at least three times a year to deal both with political cooperation between the Member States and with internal Community affairs.
Der er her ikke tale om en ny institution, idet Det europæiske Råd handler som Rådet for De europæiske Fællesskaber, der dog ved disse lejligheder er sammensat på en særlig måde med hjemmel i fusionstraktatens artikel 241).
It is not a new institution; the European Council acts as the Council of the European Communities, but with a specific membership as allowed by Article 2 of the Merger Treaty.-41
I denne egenskab kan Det europæiske Råd vedtage retsakter (f.eks. forordninger, direktiver eller beslutninger) på betingelse af. at de procedurer, som er fastsat i traktaterne (f. eks. vedrørende Kommissionens initiativ) overholdes. Dette kan navnlig være tilfældet, når der skal løses problemer, som ikke kan klares på lavere niveau.
In this capacity the European Council can enact legislation (in the form of regulations, directives or decisions) provided the procedures laid down by the Treaties (notably with regard to the Commission's right of initiative) are complied with.
Fremtiden skal dog endnu vise. om Det europæiske Råd vil begrænse sig til at træffe politiske principbeslutninger, som herefter skal gennemføres af Rådet i dets normale sammensætning.
It remains to be seen whether the European Council will confine itself to taking political decisions of principle which then have to be implemented by the ordinary Council.
Hidtil har Det europæiske Råd været i stand til at løse visse ømfindtlige problemer, f.eks. problemet i 1975 vedrørende Storbritanniens finansielle bidrag til Fællesskaberne og (i det mindste for en tid) undgå alvorlige kriser.
At any rate it has already succeeded in solving certain thorny problems, such as the 1975 dispute over the United Kingdom's financial contribution to the Community, and in averting, at least temporarily, some serious crises.
Selv om institutionerne er fælles, må man ikke glemme, at der retligt set stadig findes tre Fællesskaber, nemlig EKSF, EØF og Euratom.
It must be remembered that in law there are still three Communities, the ECSC, the EEC and the EAEC, although the institutions are common to all three.
Det er dog en ret almindeligt udbredt opfattelse, at de tre traktater faktisk må betragtes som udgørende en helhed, og at de skal fortolkes og anvendes på en sådan måde, at man undgår indbyrdes modstrid imellem dem.
But it is generally agreed that the three Treaties should in practice be regarded as a whole and should be interpreted and applied in such a way as to avoid contradictions between them.
Den 16. februar 1978 foreslog Parlamentet, at man kun skulle benytte én benævnelse for Fællesskaberne, nemlig »Det europæiske Fællesskab«.
On 16 February 1978 Parliament proposed that a single name be used for the Communities— the 'European Community'.
Forsøgene på oprettelse af en »europæisk union« (se indledningen) standser dog ikke ved et problem om benævnelse.
These, of course, may be the Heads of Government or, in the case of France and under the French Constitution, the Head of State.
På dette punkt ser man, at holdningerne er forskellige.
and no single European Community exists, a single name would certainly generate less confusion in the public mind.
I sin rapport om Den europæiske Union42) foreslog Kommissionen tre mulige nye institutionelle modeller, som afviger fra Fællesskabernes nuværende institutionelle struktur.
In its report on European Union42the Commission proposed three possible new institutional models, which differ from the present institutional structure of the Communities.
Der var helt klart, at Kommissionen ville foretrække en model, der dels bestod af et kollegialt sammensat regeringsorgan, bestående af uafhængige personer, og dels et Parlament med to kamre bestående af et »folkekammer«, hvortil medlemmerne vælges ved almindelige direkte valg, og et »statskammer«, som sammensættes af regeringerne i de enkelte lande.
The Commission clearly preferred the model consisting of a collegiate government body whose men thus would be independent of the national governments, together with a bicameral parliament comprising a 'Chamber of Peoples', whose members would be elected by direct universal suffrage, and a 'Chamber of States' which would be an offshoot of national governments.
Kommissionen udelukkede ikke mellemløsninger.
The Commission did not rule out possible intermediate solutions.
»Tindemans-rapporten« er mere pragmatisk43). I den peges der på, at Den europæiske Union kan og bør opbygges på det institutionelle grundlag, som staterne allerede har akcepteret inden for rammerne af de eksisterende traktater.
The Tindemans Report takes a more pragmatic line.43It contends that European Union can and must be built on the institutional foundations which the Member States have already accepted under the existing Treaties.
I rapporten fremsættes imidlertid et antal forslag til forbedring af institutionernes »virkningsgrad« og om styrkelse af den institutionelle mekanisme på fire punkter, nemlig den fornødne myndighed til at fastlægge en politik, den effektivitet, som er uomgængelig nødvendig for Fællesskabets virke, den repræsentative karakter, som ligeledes er uomgængelig nødvendig for den demokratiske kontrol, og sammenhængen inden for institutionernes visioner og deres politik.
The report nevertheless makes a number of suggestions for improving institutional performance and strengthening institutional ma chinery, all based on four criteria: the necessary authority to determine policies, the effectiveness essential to Community action, the legitimacy also essential to democratic stewardship and cohesion in institutional vision and policy.