natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Disse to former for låntagning inden for EØF er indført ved retsforskrifter der er fastsat i medfør af EØFT artikel 235, hvorefter Rådet kan vedtage passende forskrifter, såfremt en handling fra Fællesskabets side viser sig påkrævet for at virkeliggøre dettes mål, og »denne traktat ikke indeholder fornøden hjemmel hertil«. EØF­traktaten indeholder nemlig ikke nogen udtrykkelig hjemmel til optagelse af lån, når man ser bort fra de beføjelser, der ved traktatens artikel 130 er tillagt Den europæiske Investerings­bank til at låne midler på kapitalmarkedet og til i medfør af artikel 22 i protokollen vedrørende Bankens vedtægter at låne de midler, der er nødvendige til gennemførelsen af dens opgaver, på de internationale kapitalmarkeder.
Both these systems of EEC borrowing were introduced by legislation enacted by vir­tue of Article 235 of the EEC Treaty, which allows for appropriate measures to be taken where action by the Community proves necessary to attain one of the objectives of the Community 'and this Treaty has not provided the necessary powers'; quite simply, the EEC Treaty does not provide any express borrowing powers except in favour of the European Investment Bank, which under Article 130 of the Treaty is entitled to have recourse to the capital market and under Article 22 of its Protocol is empowered to borrow on the international capital markets the funds necessary for the performance of its tasks.
Det skal bemærkes, at langt den største del af Fællesskabets låntagning er foregået gennem Den europæiske Investe­ringsbank. Det samlede lånebeløb var i 1979 på ca. 2,7 milliarder ERE af et samlet beløb på 3,825 milliarder ERE inden for hele Fællesskabet (herunder lån, der var optaget af EKSF og Euratom)3").
It remains the case that by far the greatest proportion of Community borrowing has been contracted by the European Investment Bank: in 1979 its borrowings amounted to some 2 700 million EUA out of a Community total (including both ECSC and Euratom loans) of 3 825 million EUA.3«
Den væsentligste kilde til finansiering var efter EØF­ og Euratom­traktaterne i begyndelsen medlemsstaternes finansielle bidrag.
The basic method of financing originally laid down in the EEC and Euratom Treaties was that of financial contributions from the Member States.
Som oftest bidrog Tyskland, Frankrig og Italien med hver 28 %, Belgien og Nederlandene med hver 7,9 % og Luxembourg med 0,2 %, men der anvendtes dog andre fordelingsaftaler i medfør af EØFT artikel 200, stk. 2, til fordeling af Den europæiske Socialfonds udgifter og i medfør af Euratomt artikel 172. stk. 2, vedrørende bidrag til organisationens forsknings­ og investeringsbud­get. De væsentligste forskelle mellem de to fordelingsnøgler består i en betydelig nedsættelse af Italiens bidrag og en forhøjelse af navnlig Tysklands og Frankrigs bidrag. I Euratomt artikel 173 bestemtes det dog i begyndelsen, at medlemsstaternes finansielle bidrag helt eller delvis kunne erstattes af udbyttet af afgifter, som Fællesskabet opkrævede i medlemsstaterne.
For most purposes, these were fixed in the ratio of 28% each for Germany, France and Italy, 7.9% each for Belgium and the Netherlands and 0.2% for Luxembourg, but different scales were applied under Article 200(2) of the EEC Treaty with regard to contributions to cover the expenditure of the European Social Fund and under Article 172(2) of the Euratom Treaty with regard to contributions to the research and investment budget, the most important difference in both these cases being a considerable reduction in the size of the Italian contribution, and a rise in the German and French contributions in particular.
Imidlertid gik det således, at EØF­Kommissionen et godt stykke tid før udløbet af den frist, der var sat for indførelsen af den fælles toldtarif ved overgangsperiodens udløb, og endda et godt stykke tid før dennes indførelse pr. 1. juli 1968, nemlig i marts 1965, forelagde Rådet forslag31) til at skaffe Fællesskabet »egne indtægter«, navnlig gennem
In fact, however, long before the deadline for the introduction of the Common Customs Tariff at the expiry of the transitional period, and indeed well before its actual introduc­tion on 1 July 1968, the EEC Commission did put forward proposals in March 1965 31 for 'independent revenue' for the Community based essentially on agricultural levies as well as Common Customs Tariff duties once they were introduced.
Det var dog først i forbindelse med fusionen af institutionerne, nemlig i 1970, kort efter gennemførelsen af fusionerne, at Rådet endeligt godkendte princippet om udskiftning af medlemsstaternes finansielle bidrag med Fællesskabernes egne indtægter32). ter32).
None the less, fol­lowing the merger of the institutions, it was only in 1970 that the Council finally agreed upon the principle of the replacement of financial contributions from Member States by the Communities' own resources.32
C. Systemet med Fællesskabernes egne indtægter
C. The own resources system
Fællesskabernes »egne indtægter« falder ifølge nævnte afgørelse i tre store hovedgrupper, nemlig landbrugsimportafgifter, told og merværdiafgifter efter en sats, der ikke kan overstige 1 % på et ensartet fastlagt beregningsgrundlag.
The 'own resources' recognized in this decision comprise three major elements: agricultural levies, customs duties, and value-added tax at a rate of up to 1% on a
Efter den tingenes tilstand, der herskede i 1970, kunne man have troet, at den væsentligste faktor ville blive ensartethed, idet de dagældende landbrugsimportafgifter og toldafgifter var et konkret udtryk for, at Fællesskabet var et enhedsmarked, og de burde have været de samme af de samme varer, hvor disse end blev indført til Fællesskabet.
uniform basis of assessment. As things were in 1970, the overriding factor would indeed appear to have been uniformity: the agricultural levies then in force and the customs duties were the external manifestation of the Community as a single market, and should have been the same on the same goods wherever they entered the Community.
Det har således altid været og er fortsat ganske logisk, at provenuet af disse afgifter og denne told i sin helhed tilgår Fællesskabet, og ikke den medlemsstat, over hvis ydre landegrænse de pågældende varer indføres.
Hence there was, and indeed still is, a strong logical argument in favour of the proceeds of such levies and duties going to the Community as a whole rather than to the Member States whose external frontier the goods happened to cross.
Hvorom alting end er. finder der dog en forskellig behandling sted af de tre former for »egne indtægter«.
Be that as it may, the decision on 'own resources' treats the three elements differentlv.
I. Landbrugsimportafgifterne
I. Agricultural levies
Det samlede provenu af landbrugsimportafgifterne. som kort defineres således, at de omfatter præmier og tillægs- eller kompensationsbeløb, skulle første gang optages på Fællesskabernes budget fra begyndelsen af 1971.
The total revenue from agricultural levies, which are compendiously defined to include premiums and additional or compensatory amounts, was required to be entered in the budget of the Communities from the beginning of 1971.
Dette havde været bestemt lang tid i forvejen.
This had in fact been long anticipated.
Rådets forordning (EØF) af 4. april 1962 vedrørende finansieringen af den fælles landbrugspolitik ). der blev vedtaget samme dag som den første række af forordninger vedrørende den gradvise indførelse af fælles markedsordninger for korn, svinekød, æg, fjerkrækød, frugt og grønsager samt vin 34), bestemte, at når fællesmarkedet var indført, tilfalder »indtægterne fra afgifter, der opkræves ved indførsel fra tredjelande,...
Council Regulation No 25 of 4 April 1962 on the financing of the common agricultural policy,33which was adopted on the same day as the first group of regulations providing for the progressive establishment of common organizations of the markets in cereals, pigmeat, eggs, poultrymeat, fruit and vegetables, and wine,34provided that at the single market stage 'revenue from levies on imports from third countries shall accrue to the Community'.
Den bedste måde, hvorpå man kan forklare beskaffenheden af landbrugsafgifterne, består måske i, at man som eksempel tager den fælles markedsordning for korn. der oprindeligt blev indført som et enhedsmarked i 1967 35), og som idag er reguleret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2727/75 med senere ændringer ).
It was in this context that the Court, in Case 95/75 Effem ν Hauptzollamt Lüneburg,37held that a total of five regulations, fixing flat­rate export levies on compound animal feeding­stuffs containing different percentages of cereals, were invalid.
For så vidt angår korn består den typiske afgift i den, der opkræves ved indførsel, når prisen på verdensmarkedet er lavere end prisen i Fællesskabet, og med afgiften tilsigtes det at dække differencen mellem prisen beregnet cif Rotterdam på grundlag af de gunstigste muligheder for køb på verdensmarkedet og en »tærskelpris«, der ligeledes beregnes for Rotterdam, således at salgsprisen for den indførte vare på markedet i Duisburg (den egn. der betragtes som
Levies have also been used as a method of restricting Community production: in 1977 a 'co­responsibility levy' was introduced in the sector of milk and milk products by effectively reducing guaranteed
M) Rådets forordninger (EØF) nr. 19 til 24/62 af 4.4.1962, EFT 30 af 20.4.1962. s. 933, 945. 953, 959, 965 og
Council Regulations Nos 19 to 24/62 of 4 April 1962 (OJ 933, 945, 953.
Den såkaldte »medansvarsafgift«, der blev indført i 1977 for mælk og mejeriprodukter38), havde til formål at nedsætte de garanterede mindstepriser for visse, men ikke alle producenters vedkommende. Gyldigheden af denne afgift blev stadfæstet i sag 138/78 (Stölting) w).
prices for certain (but not all) producers.38 The validity of this levy was upheld in Case 138/78 Stötting ν HZA Hamburg­Jonas.39
Den grundlæggende tanke bag disse afgifter, og da navnlig bag landbrugsimportafgifterne, er følgende : De skal indgå i et system af landbrugspriser. der er ensartede og følgelig lige store i hele Fællesskabet.
The fundamental concept underlying these levies, and in particular the import levy, is that they should form part of a system of uniform agricultural prices and hence be the same throughout the Community.
Det er denne ensartethed, man tilstræber ved at udtrykke landbrugspriserne i regningsenheder. Regningsenhedens værdi blev fastlagt i 1962 4") i forhold til guldværdien af den amerikanske dollar omsat til national mønt efter den paritet, der var fastsat af Den internationale Valutafond.
Such uniformity was intended to be achieved by expressing agricultural prices in units of account, defined in 1962, 40 again in terms of the gold value of the United States dollar, and converted into national currencies at the par value recognized by the International Monetary Fund.
Dette system fungerede tilfredsstillende, sålænge valutakurserne var stabile.
Provided exchange rates remained fixed, this system worked satisfactorily.
Men i 1971 blev kurserne på tyske mark og hollandske gylden gjort flydende på et højere niveau og kursen på dollar på et lavere niveau.
However, in 1971, the German and Dutch currencies floated upwards in value, and the dollar floated downwards.
Logisk krævede tanken om faktisk ensartede landbrugspriser i Fællesskabet herefter en nedsættelse af priserne i DM og HFL på samme måde. som devalueringen af den franske franc i 1957 havde medført en forhøjelse af afgiften i franske francs inden for EKSF's afgiftssystem41). Men Fællesskabet handlede ikke på denne måde.
The logic of substantive uniformity of Community agricultural prices would then have demanded that these prices expressed in German and Dutch currency should be decreased, just as in the system of ECSC levies the devaluation of the French currency in 1957 had led to an increase in the levy expressed in French francs,41but this was not in fact done.
I stedet for at ændre priserne i national mønt indførte det et kompensationssystem42), efter hvilket de stater, hvis valuta faktisk steg i kurs, fik ret til at opkræve monetære udligningsbeløb på importvarer hidrørende fra medlemsstater ne eller tredjelande som kompensation for, at importvarer nu faktisk var »billigere« i national mønt, og ret til at yde monetære udligningsbeløb ved udførsel som kompensation for, at eksportvarer nu faktisk var »dyrere« i udenlandsk mønt.
Rather, the prices expressed in national terms were left alone, and a system of compensation was introduced,42under which Member States whose currencies had effectively increased in value were authorized to charge monetary compensatory amounts on imports, whether from Member States or third countries, to make up for the fact that imports had become cheaper in real terms, and to grant monetary compensatory amounts on exports, to make up for the fact that exports had become more expensive in real terms.
Dette, at de monetære udligningsbeløb, som blev opkrævet vedrørende importvarer, i sig selv var landbrugsimportafgifter og som følge heraf indgik i Fællesskabets »egne indtægter«, blev fastslået i de indledende bemærkninger til den forordning, hvorved der ligeledes ved udgangen af 1972 blev indført udgifter i form af kompensationsbeløb, der ydedes ved eksport inden for rammerne af finansieringen af den fælles landbrugspolitik43).
That the monetary compensatory amounts charged on imports themselves constituted agricultural levies and hence the Community's 'own resources', was recognized in the recitals to the regulation which, at the end of 1972, also brought the expenditure on compensatory amounts granted on exports within the system of financing the common agricultural policy.43
") Dom af 9.3.1976. sag 95/75 (Effen). Sml. 1976, s. 361. w) Rådets forordning (EØF) nr. 1079/77 af 17.5.1977. EFT L 131 af 26.5.1977. s. 6.
However, they were, and are, not wholly in line with economic realities, and there was a stage in 1978­79 when the
Dette mål er dog ikke altid blevet nået. I en vis periode i 1978-79 var forskellen mellem Fællesskabets landbrugspriser i Forbundsrepublikken Tyskland og Det forenede Kongerige faktisk af en størrelsesorden på 45 % 46), og yderligere gjaldt der for forskellige varer forskellige vekselkurser inden for samme medlemsstat.
difference in real terms between Community agricultural prices in Germany and in the United Kingdom was of the order of 45%;46furthermore, in some instances, different conversion rates have been set for different products within the same Member State.
Som tilfældet er med samtlige Fællesskabets indtægter, påhviler det i medfør af artikel 6 i afgørelsen af 1970 medlemslandene at opkræve landbrugsimportafgifterne.
As with other Community resources, the collection of agricultural levies remains, byvirtue of Article 6 of the 1970 Decision, the responsibility of the Member States.
Derfor fandt Domstolen i de forenede sager 178, 179 og 180/73 (Belgien og Luxem-bourg/Mertens m.fl.49), hvor Domstolen havde fået forelagt anmodninger om præjudicielle afgørelser i straffesager vedrørende svig i forbindelse med ind- og udførsel -af landbrugsvarer, at det både i civil- og strafferetlig henseende påhvilede medlemsstaterne at tage de fornødne retsskridt til gennemførelse af reglerne om landbrugsimportafgifter ne og disses opkrævning.
Hence, in Cases 178 to 180/73 Belgium and Luxembourg ν Mertens and Others.49which were references made in criminal proceedings relating to fraud in the context of the export and import of agricultural products, the European Court held that it was for the Member States to take the necessary criminal or civil proceedings to enforce or recover agricul­tural levies.
I en dom afsagt i 1977 i en sag til præjudiciel afgørelse af et spørgsmål i en straffesag for en italiensk underret, nemlig Pretore di Cento5"), gik Domstolen endnu videre, idet den fandt, at Fællesskabets institutioner på fællesskabs rettens nuværende stade ikke er søgsmålskompetente ved de nationale retter vedrørende krav om betaling af Fællesskabets egne indtægter.
This view was taken further in a ruling given on a reference in criminal proceedings before an Italian magistrate, the pretore of Cento, in 1977,50where the Court held that the Community institutions are not empowered, in the present state of the law, to take proceedings before national courts for the purpose of claiming payment of Com­munity revenue constituting own resources.
Det fremgår ganske vist af artikel 18 i Rådets forordning (EØF) nr. 2891/77 ), at Kommissionen efter anmodning skal have lejlighed til at »deltage« i de kontrolforanstaltninger, som medlemsstaterne gennemfø-
On the other hand, the implementing legis­lation, currently re-enacted in Article 18 of Council Regulation (EEC) No 2891/78,51 provides that the Commission may be 'associated' at its request with measures of control carried out by Member States, but it was pointed out by the Court in Case 267/78 Commission ν Italy52that this does not enable the Commission to carry out measures of control itself, and that it does not, for example, alter national rules as to the secrecy of criminal investigations and of documents related thereto.
Domstolen fandt, at da opkrævningen af Fællesskabets egne indtægter i første instans påhviler medlemsstaternes myndigheder, måtte retssager angående de pågældende afgifter afgøres af disse eller ved deres domstole, dog således at det altid er muligt at forelægge Domstolen ethvert spørgsmål angående fortolkning af fællesskabsretten.
authorities, disputes concerning the levying of such charges should be resolved by the national authorities or before the national courts, subject to the possibility of referring any question as to the interpretation of Community law to the European Court.
Det skal dog bemærkes, at det i de senere sager ikke altid har været let at drage en sondring mellem et søgsmål til opnåelse af tilbagebetaling af landbrugsafgifter og et erstatningssøgsmål i anledning af tab forvoldt ved en skadevoldende handling fra en fællesskabsinstitutions side.
It might merely be noted that in subsequent cases it has not always proved easy to distinguish between actions for the recovery of agricultural levies and actions for damages for harm caused by the wrongful acts of the Community institutions.
Med hensyn til told, som er det andet element i Fællesskabets egne indtægter, således som disse er fastlagt ved afgørelsen af 1970, blev det i samme afgørelse bestemt, at en stadig større del af toldindtægterne gradvis skulle overføres til Fællesskabet i perioden fra 1971 til 1975, idet den nøjagtige andel skulle udregnes efter en formel, der var baseret på det samlede toldbeløb og af landbrugsimportafgifterne, og at samtlige toldindtægter fra 1. januar 1975 skulle overføres til Fællesskabet, dog således at dette skulle tilbagebetale hver medlemsstat 10 % af de beløb, der udredes, som opkrævningsgebyr.
With regard to the second element of the Community's own resources defined in the 1970 Decision, customs duties, the decision provided for a gradually increasing proportion of them to be appropriated to the Community over the period 1971-75, the precise proportion being calculated from a formula having regard to the combined total of customs duties and agricultural levies, until from 1 January 1975 all customs duties were to be paid to the Community subject to a refund of 10% to cover expenses.
For så vidt angår Fællesskabets egne indtægter defineres told som værende »told i henhold til den fælles toldtarif og anden told, der af Fællesskabernes institutioner er blevet eller vil blive pålagt samhandelen med ikke-medlemsstater«.
For the purposes of the Community's own resources, customs duties are defined as 'Common Customs Tariff duties and other duties established or to be established by the institutions of the Communities in respect of trade with nonmember countries'.
Det, der normalt forstås ved den fælles toldtarif er den, som er fastsat i medfør af EØF-traktaten.
What is usually thought of as the Common Customs Tariff is that established under the EEC Treaty.
Den skulle egentlig først have været anvendt i fuldt omfang ved udløbet af overgangsperio den54), men de oprindelige medlemsstater nåede ved Rådets beslutning af 26. juli 1966 ) til enighed om at anvende den fælles toldtarif fra den 1. juli 1968, dvs. halvandet år før den oprindeligt fastsatte dato, for såvidt angik alle andre varer end sådanne, som faldt ind under den fælles landbrugspolitik, og for hvilke de pågældende forordninger om oprettelse af markedsordninger bestemte, at de deri omhandlede varer skulle inddrages i den fælles toldtarif fra datoen for deres ikrafttrædelse.
This was due to be established by the end of the transitional period,54but by a Council Decision of 26 July 1966 55the original Member States agreed to apply the Common Customs Tariffas from 1 July 1968, 18 months before the deadline, for all products other than those falling within the scope of the common agricultural policy, where the regulations establishing common organizations of agricultural markets provided, as and when they were enacted, for the relevant nomenclature to be included in the common tariff.
Selve toldtariffen blev fastsat som en rådsakt56) og er således bindende som sådan.
The tariff itself was enacted by Council regulation,56and hence is binding in itself as a Community act.
5") Førstegang! Rådets forordning (EØF) nr. 950/68 ar 28.6.1968.
5'· Originally in Council Regulation (EEC) No 950/68 of 28 June 1968 (OJ L 172, 22.7.1968). 157OJ 408, 31.3.1959; OJ 410, 31.3.1959.
EFTL 172 af 22.7.1968.
58Sixth General Report ECSC, p. 82.
Faktisk har mindstetolden på jern­ og stålprodukter siden 1964 været fastsat ved en henstilling fra Kommissionen ), der er vedtaget med hjemmel i bl.a. traktatens artikel 74, hvorefter Kommissionen er beføjet til under visse omstændigheder at fastsætte beskyttelsesforanstaltninger; men da en henstilling fra EKSF kun er bindende med hensyn til de mål, som forfølges med den, fastsættes de gældende toldsatser stadig ved nationale bestemmelser.
allows the Commission to take protective measures in certain circumstances, but since an ECSC recommendation is binding only as to the result to be achieved, the actual charge is still imposed by national legislation.
Inden for EØF­systemet kan afgifterne i den fælles toldtarif, dog i det væsentlige betragtes som et fællesskabsanliggende ; de opkræves i medfør af fællesskabsbestemmel­ser, der er direkte anvendelige og efter en fælles nomenklatur, der hviler på den konvention om en nomenklatur, der blev vedtaget på mødet i Rådet for Samarbejde på Toldområdet i 1957. og værdien af de varer, som pålægges told, fastsættes efter regler, der indeholdes i direkte anvendelige fællesskabsbestemmelser, og som i begyndelsen var baseret på den konvention vedrørende toldværdier, der blev vedtaget af Rådet for Samarbejde på Toldområdet i 1951 6"), men som efter 1. juli 1980 hviler på en aftale, der er indgået inden for rammerne af Tokyo­runden61).
Under the EEC system, however, Common Customs Tariff duties can be regarded as essentially Community duties; they are imposed under directly applicable Communitylegislation, according to a uniform nomenclature based on the 1957 Customs Coopera­tion Council Nomenclature Convention, and the goods on which they are imposed are valued according to rules laid down by directly applicable Community legislation, based originally on the 1951 Customs Cooperation Valuation Convention,60but from 1 July 1980 based on an agreement reached in the Tokyo Round,61the origin of the goods also being determined according to directly applicable Community rules.62In principle, imported goods which have paid the Common Customs Tariff duties are treated as being in free circulation within the Community, and are hence able to take advantage of the rules on the free movement of goods, under Articles 9 and 10 of the EEC Treaty.