natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Aftalen med De forenede Stater drejer sig om de fiskeressourcer, som ikke fanges af amerikanske
In exchange for fishing rights in their waters, the Community gives developing countries assistance in building up their own fishing industries.
fartøjer, og som derfor fordeles mellem fiskere fra tredjelande efter deres tidligere aktiviteter.
D Multilateral relations: Beyond the 200­mile national economic zones, the sea is free.
Aftaler af denne karakter er indgået med Senegal, Guinea og Guinea­Bissau.
In the Convention on the Law of the Sea, it has been declared part of the heritage of all mankind.
Andre drøftes med Mauritanien og Ækva­torial­Guinea, og EF­Kommissionen holder kontakt med de afrikanske lande ved Atlanterhavskysten og kysten ved Det indiske Ocean med henblik på at forhandle aftaler også med dem.
A series of international organizations have been set up to attempt to regulate the management and conservation of the natural resources of the high seas.
D Multilaterale aftaler: Uden for 200 sømiles zonerne er havet frit.
The Community belongs to several of these organizations as a full member.
Det er erklæret for at være et fælles gode i havretskonventionen, og der er oprettet en lang række internatio­nale organisationer til at administrere og bevare fiskeforekomsterne.
In other words, the Commission represents all the Member States, which do not belong to the organizations separately.
Fællesskabet er medlem af et vist antal af disse organisationer, hvor det repræsenterer medlemslandene, som ikke selv er medlemmer: Det drejer sig om den nordvestatlantiske fiskeriorgani­sation, den nordøstatlantiske fiskeriorganisation, konventionen vedrørende bevarelse af laks i Nordatlanten og konventionen vedrørende bevarelse af fiskeressourcerne i Antarktis.
The bodies include the North Atlantic Fisheries Organiz­ation, the North East Atlantic Fisheries Organization, the North Atlantic Convention on Salmon Conservation and the Convention on the Conservation of Living Resources in the Antarctic.
Kommissionen fører forhandlinger om optagelse af Fællesskabet som fuldt medlem i en række organisationer, hvor også visse af medlemslandene er medlemmer, og hvori det foreløbig kun har sæde som observatør.
The Commission is also negotiating full membership for the Community in a number of other bodies, in which, at present, a number of its Member States are represented and it has only observer status.
Det gælder den internationale konvention vedrørende Atlanterhavets tunbestand, Østersøkonventionen og den internationale konvention vedrørende fiskeriet i Sydøstatlanten.
These include the International Convention on Atlantic Tuna Fisheries, the Baltic Convention, and the International Convention on South East Atlantic Fisheries.
Endvidere undersøger Kommissionen mulighederne for at ændre Fællesskabets status indenfor FAO's forskellige fiskerikom­missioner: Rådet vedrørende fiskeri i Middelhavet, Rådet vedrørende fiskeri i den centrale og østlige del af Atlanten, og Rådet vedrørende fiskeri i den centrale og vestlige del af Atlanten.
In the framework of its dealings with the Food and Agriculture Organization (FAO), the Community is considering a change in its status on the fisheries committees of that body. These comprise the General Council of Mediterra­nean Fisheries, the Committee on East­Central Atlantic Fisheries and the Committee on West­Central Atlantic Fisheries.
Endelig deltager Fællesskabet som observatør i den internatio­nale hvalkommission.
Finally, the Community has observer status at the Internationa] Whaling Commission.
Den fælles fiskeripolitik har således efter syv års bestræbelser fundet sin endelige form.
After seven years of tough negotiations, the common fisheries policy has taken its place as a fully­fledged Community policy.
Dette er ikke nået uden vanskeligheder, store anstrengelser og megen god vilje fra alle involverede parter.
It was not an easy achievement. A great deal of effort and good will was needed on all sides.
Men netop derfor viser resultatet, at det er muligt at forlige de afvigende synspunkter og at forene de fælles interesser i Europa.
The ultimate success of the negotiations proves that it is possible to reconcile differences of view and allow the common European interest to prevail.
En ny europæisk politik er skabt.
A new European policy has been born.
Det er et vigtigt skridt på vejen og viser, at opbygningen af Europa stadig skrider frem, selv om det går langsomt og kun skridt for skridt ■
This is an important sign that, slowly, step by step, the construction of Europe is proceeding ■
Ansvarshavende redaktør: Hans Jørn Hansen
371631 - 7 Alva Street, Edinburgh EH2 4PH - Tel.
Det europæiske politiske Samarbejde (EPS)
European political cooperation
De europæiske lande har i en urolig og ustabil verden, som domineres af supermagter, der hver især omfatter et helt kontinent, ofte svært ved at gøre sig gældende og påvirke udviklingen.
In a troubled, rapidly changing world, dominated by the great continental powers, European countries acting alone have struggled to make their voices heard or shape the course of events.
Fællesskabet er i kraft af importens og eksportens omfang verdens største handelspartner, og på basis af den fælles toldtarif har det indgået frihandelsaftaler med landene i det europæiske frihandelsområde EFTA og en lang række handels­ og samarbejdsaftaler med mere end 80 udviklingslande.
It has a common customs tariff. It has concluded free trade agreements with its neighbours in the European Free Trade Association and a multitude of commer­cial and cooperation agreements with over 80 developing countries.
Fællesskabet har endvi­dere observatørstatus i De Forenede Nationer og deltager i en lang række internationale konferencer vedrørende handel (GATT), udvikling (UNCTAD, Nord­Syd­dialogen) o.s.v.
The Community has observer status at the United Nations and takes part in international trade conferences (under the GATT) and development meetings such as Unctad and the North-South dialogue.
Men hovedparten af udenrigspolitikken er undtaget fra Rom­traktaten: På dette område spiller det for medlemslandene væsentlige spørgsmål om den nationale suverænitet en større rolle end på andre områder.
And yet most foreign policy matters remain outside the scope of the Treaty of Rome. Here, more keenly than elsewhere, Member States remain sensitive to the preservation of their national sovereignty.
Alligevel har Fællesskabets medlemslande efterhånden erkendt nødvendigheden af at udvikle et samarbejde også på dette »følsomme område«. Dette skyldes:
The Community countries have, nevertheless, gradually come to realize that cooperation in this difficult area should be strengthened.
(') Se herom i Europa-noter nr. 2/82 »Det europæiske Fællesskab og omverdenen«.
See European File No 2/82: 'The European Community in the world'.
D Først og fremmest at medlemsstaterne ønsker at skaffe sig større vægt og spille en mere aktiv rolle i international politik.
Π The Member States are looking for a way to make their views known and play a more active role in world affairs.
270 mio europæere vejer nu engang mere til end de enkelte medlemslande hver for sig.
The combined voice of 270 million Europeans carries further than those of Member States, taken separately.
Π Det bliver stadig mere umuligt at opretholde en klar skillelinje mellem internationale økonomiske anliggender og den »klassiske« udenrigspolitik.
Π It is increasingly difficult to make a clear distinction between international, economic ties and foreign policy pure and simple.
Den økonomiske integrati­onsproces mellem Fællesskabets medlemslande kræver et vist minimum af overens­stemmelse i udenrigspolitikken — især hvad angår internationale aftaler — hvis man vil undgå vanskeligheder på det økonomiske område.
The process, of economic integration of Community countries must entail a degree of convergence in foreign policy if it is to progress smoothly. Common economic policies inevitably affect a whole web of relations with non-member States.
Det kan f.eks. ikke accepteres, at Fællesskabet indgår en samarbejdsaftale med et land, hvis politik fordømmes af de enkelte medlemslande.
It would, for instance, be difficult for the Commu­nity to sign a cooperation agreement with a country whose policies are bitterly condemned by its Member States.
Omvendt kan et medlemsland vanskeligt etablere nære relatio­ner til et land uden for EF uden at tage de handelsmæssige relationer i betragtning — og kompetencen i den forbindelse er som bekendt overdraget Fællesskabet.
On the other hand, a Member State cannot expect to develop relations with another country without broaching the subject of trade, which lies within the competence of the Community.
D Fællesskabets mål er en stadig tættere forening af Europas folk i en egentlig politisk union, som nødvendigvis før eller senere kommer til at omfatte også udenrigspolitiske spørgsmål.
Π The objective of the Community is to bring about a closer and closer union between the peoples of Europe. Such a union is necessarily political and must eventually embrace, in one form or another, foreign policy issues.
Det europæiske politiske Samarbejde (EPS) er et første foreløbigt svar på dette problem.
European political cooperation represents a preliminary step towards tackling these problems.
Det forekom initiativtagerne at være en naturlig og næsten uomgængelig parallel til den økonomiske enhed, som udformedes under ledelse af Fællesskabets institutioner.
From its outset, it has been seen by member governments as the natural and almost inevitable consequence of the economic union promoted by Community institu­tions.
Det politiske samarbejde kan betegnes som en øvelse i gradvis samordning af medlemslande­nes diplomatiske aktiviteter, som har fundet sted og stadig finder sted under fuld respekt af de enkelte landes nationale suverænitet og foreløbig uden for de europæiske traktater, men mere og mere åbenbart i et vist samarbejde med Fællesskabets institutioner.
This cooperation can be defined as an attempt gradually to align the foreign policies of Community countries, while respecting their national sovereignty. For the time being, this exercise has no basis in the European treaties but is increasingly attracting the support of Community institutions.
Foreløbig eksisterer hverken traktater eller regler for det politiske samarbejde.
There is no treaty or regulation to provide a legal foundation for political cooperation.
Det har intet juridisk grundlag, men er udviklet på grundlag af frivillighed og på grundlag af en serie af møder og rapporter.
It has grown up on a voluntary basis, through a series of reports and meetings.
D I december 1969 besluttede de dengang seks medlemslandes stats­ og regeringschefer at indlede forhandlinger om optagelse i Fællesskabet af Storbritannien, Irland og Danmark, at videreudvikle Fællesskabets aktiviteter og at undersøge den bedste måde at gennemføre den politiske forening på i forbindelse med udvidelsesperspektivet.
D At The Hague in December 1969, the Heads of State or Government of the then six Member States took simultaneous decisions to begin membership negotiations with the United Kingdom, Ireland and Denmark, to extend Community activities and to study the best way of achieving progress in the matter of political unification, within the context of enlargement.
D I oktober 1970 vedtog udenrigsministrene i Luxembourg den såkaldte Davignonrap­port (det er opkaldt efter den nuværende næstformand i Kommissionen, som dengang var politisk direktør i det belgiske udenrigsministerium).
D At Luxembourg in October 1970, Community Foreign Ministers adopted the Davignon Report (named after the current Vice-President of the European Commission, who was then political director of the Belgian Foreign Ministry).
Denne rapport fastslår som noget fundamentalt, at vejen til en politisk union — udover udvikling af selve Fællesska­bet til en politisk union — forudsætter en samordning i udenrigspolitikken.
A fundamental principle of this report was that a harmonization of foreign policy was as essential a step towards political union as Community action proper.
Rapporten foreslåc et regeringssamarbejde mellem helt suveræne medlemslande.
The report suggested that political cooperation should be launched as an intergovernmental operation between sovereign States.
Men ifølge rapporten har det politiske samarbejde til formål gennem regelmæssig information og rådslagning, at sikre gensidig forståelse vedrørende store internationale problemer, en styrkelse af solidariteten (i Fællesskabet) gennem afstemning af synspunkterne,
This cooperation was to ensure through regular exchanges of information and consultations a better mutual understanding of the great international problems; to strengthen their solidarity by promoting the harmonization of their views, the coordina-
samordning af holdningen og — i tilfælde, hvor det skønnes hensigtmæssigt — egentlig fælles indsats.
tion of their positions, and, where it appears possible and desirable, common actions.
Man kan vanskeligt forestille sig lettere forpligtelser og et mere forsigtigt engagement. For at få dette til at fungere foreslog man i Luxembourg­rapporten en række mekanismer, som beskrives senere i den form, de har i dag.
It would be difficult to draft a more cautious and less binding agreement !
D I juli 1973 fastslog udenrigsministrene i det udvidede Fællesskab i København det politiske samarbejdes foreløbige succes.
D In Copenhagen in July 1973, the Foreign Ministers of the enlarged Community adopted a new report which marked the first stage in the successful development of political cooperation.
De ændrede ikke hensigten, men styrkede strukturen og præciserede formålene og de moralske forpligtelser i forbindelse med det politiske samarbejde: rådslagningerne har til formål, at finde frem til fælles hovedlinjer i de enkelte tilfælde. Samarbejdet skal dreje sig om europæiske interesser på vort eget kontinent eller andre steder om problemstillinger, hvor en fælles holdning er nødvendig eller ønskelig.
This report did not change the spirit of Member States' aims, but bolstered the procedures and clarified their objectives and moral obligations: the purpose of the consultations is to seek common policies on practical problems; the subject dealt with must concern European interests whether in Europe itself or elsewhere where the adoption of a common position is necessary or desirable.
I sådanne tilfælde forpligter de enkelte medlemslande sig til normalt ikke at tage selvstændig stilling uden at have konsulteret de andre medlemslande.
On these questions each State undertakes as a general rule not to take up final positions without prior consultations with its partners.
Π I december 1974 besluttede stats­ og regeringscheferne i Paris at danne et »Europæisk Råd«, som er kompetent vedrørende såvel Fællesskabsanliggender som det politiske samarbejde.
D In Paris in December 1974, Community Heads of State or Government decided to form themselves into a European Council to deal both with Community issues and political cooperation.
Man ændrede ikke ved det politiske samarbejdes karakter, men satte målene noget højere: efterhånden nå frem til fælles standpunkter og etablere et samarbejdende diplomati på alle områder i international politik, der berører Fællesska­bets interesser.
Once again the nature of political cooperation remained unchanged but its objectives became more ambitious: gradually to adopt common positions and coordinate their diplomatic action in all areas of international affairs which affect the interests of the European Community.
Stats­ og regeringscheferne overdrog det endvidere til den daværende belgiske statsminister, Leo Tindemans, at udarbejde en sammenfattende rapport om Den europæiske Union.
The leaders also asked the then Belgian Prime Minister, Mr Leo Tindemans, to draw up a report summarizing progress towards European Union.
I slutningen af 1975 anbefalede Tindemans i sin rapport at etablere en fælles udenrigspolitik ved at indføre en forpligtelse for medlemslandene til at nå frem til fælles standpunkter og altså forlade »frivillighedsprincippet«, som det politiske samarbejde hvilede og hviler på.
At the end of 1975, Mr Tindemans recommended the development of a common foreign policy, with an obligation on Member States to agree common positions.
Dette forslag er ikke blevet realiseret.
This would have ended the principle of 'voluntary' political cooperation.
D I oktober 1981 fastslog udenrigsministrene i London i en ny rapport, at det politiske samarbejde »som er baseret på medlemskab af Det europæiske Fællesskab, har udviklet sig til at være et centralt element i alle medlemsstaters udenrigspolitik.« Endvidere fremhævedes viljen til uden svinkeærinder og uden den tøven, som prægede det politiske samarbejde i den første tid, at gøre fremskridt og komme ud over det stade, hvor man søger at samordne og gensidigt tilnærme synspunkterne til en egentlig operationel udenrigspolitik...
D In London in October 1981, a further report by the Foreign Ministers declared that political cooperation 'which is based on membership of the European Community, has developed to become a central element in the foreign policy of all Member States'. There followed a clear statement, without the qualifications of earlier days, of intent to go beyond the stage of coordination and harmonization and to make political cooperation an operational force.
Udenrigsministrene fastslog, at »i en periode med forøget spænding og usikkerhed i verden er behovet for en sammenhængende og enig holdning til internationale spørgsmål hos Det europæiske Fællesskabs medlemmer større end nogen sinde.
The ministers stated that 'in a period of increased world tension and uncertainty the need for a coherent and united approach to international affairs is greater than ever.
De bemærker sig, at De Ti, til trods for hvad der er nået, endnu er langt fra at spille den rolle i verden, som svarer til deres forenede indflydelse.
They note that, in spite of what has been achieved, the Ten are still far from playing a role in the world appropriate to their combined influence.
Mekanikken i det politiske samarbejde har gennemløbet en stadig udvikling frem til den systematik, som følger af London­rapporten.
Political cooperation procedures have gradually strengthened to the point where the London Report was able to set them down in a kind of formal code.
Men trods arven fra fortiden og den måske
To run political cooperation there is no
Intet organ svarende til Europa­Kommissionen sikrer, at det politiske samarbejde fungerer.
equivalent to the European Commission or even the secretariat of the Council of Ministers.
Tanken om at oprette et politisk sekretariat til støtte for det politiske samarbejde, som man ofte har følt behovet for, er indtil nu ikke blevet realiseret.
Suggestions that a political secretariat should be created, to provide the kind of basic assistance which is frequently needed, have so far been rejected.
□ I spidsen for det politiske samarbejde står Det europæiske Råd, hvori stats­ og regeringscheferne, udenrigsministrene og Europa­Kommissionens formand og endnu et medlem af Kommissionen mødes.
D The apex of the political cooperation system is the European Council, which unites the Heads of State or Government of Member States, their Foreign Ministers and the President and one member of the European Commission.
Dette råd har kompetence såvel vedrørende Fælles­skabsanliggender som vedrørende det politiske samarbejde.
These thrice-yearly summits deal both with Community issues and political cooperation.
Rådet afsætter en del af mødetiden til behandling af internationale spørgsmål og udarbejdelse af erklæringer vedrørende medlemslandenes standpunkter — og det er til tider den største del af Det europæiske Råds møder, der anvendes hertil.
Part of each meeting, sometimes the largest part, is devoted to international problems and the drafting of statements which set out the position of Member States.
Π Udenrigsministrene i Fællesskabets medlemslande mødes mindst en gang i kvartalet for at drøfte sager, inden for det politiske samarbejde.
Other meetings take place at the monthly sessions of the Council of Ministers, mainly taken up with Community problems.
Andre møder vedrørende det politiske samarbejde finder sted i forbindelse med de normale møder i Ministerrådet Herudover holder udenrigsministrene hvert halve år et uformelt møde (kaldet Gym­nich­møder efter det slot ved Bonn, hvor det første møde af denne art fandt sted i 1974).
In addition, the ministers gather once every six months for informal so-called 'Gymnich-type' meetings, called after the castle near Bonn where the first meeting of this kind took place in 1974.
Spørgsmål, der falder ind under det politiske samarbejde, optager normalt en betydelig del af dagsordenen på disse møder.
Political cooperation issues traditionally occupy an important place at such meetings.
Π Den politiske komité, der består af de politiske direktører for de enkelte landes udenrigsministerier, er nervecentret i det politiske samarbejde.
□ The nerve centre of political cooperation is the Political Committee, made up of the political directors of the foreign ministries of the Ten.
Medlemmerne mødes mindst en gang om måneden for at forberede ministrenes beslutninger.
It meets at least once a month to prepare for ministerial meetings.
Endvidere overvåger og inspirerer denne komité arbejdet i en række ekspertgrupper (som nedsæt­tes til behandling af ét enkelt spørgsmål, og som består af tjenestemænd fra de nationale ministerier).
In addition, it supervises and directs the work of expert groups of foreign ministry officials, set up to deal with particular problems.
Den politiske komité bistås af en gruppe »europæiske korrespon­denter« bestående af højtstående nationale tjenestemænd, der forbereder møderne og sørger for, at beslutningerne føres ud i livet.
The Political Committee is assisted by a Correspondents' Group of senior ministry officials, which prepares meetings and monitors the implementation of decisions.
Arbejdsmetoderne i forbindelse med det politiske samarbejde er præget af pragmatisme og mangel på bureaukrati.
In its operations political cooperation is marked by pragmatism and an avoidance of bureaucracy.
Deltagerne er i permanent kontakt med hinanden via et særligt telex­net COREU (correspondance européenne).
A telex network called Coreu (European correspondence) maintains a permanent contact between the Ten.
Den ledende koordinator på de forskelli­ge planer er altid den person, som kommer fra det land, der for tiden har formandskabet i Fællesskabet. Formandens opgave er betragtelig: Han skal organisere møderne, være regeringernes talsmand over for Europa­Parlamentet, over for internationale organisatio­ner som f.eks. FN og i forhold til tredjelande.
The principal coordinating role is given to the country which holds the presidency, according to the same six months' rotation used in internal Community affairs.
Formandskabet er derfor en betydelig byrde — især for de mindre medlemslande.
All this represents a substantial burden, especially for the smaller countries.
For at lette denne byrde, hedder det i London­rapporten, bør formandskabet have »operationel støtte«.
To lighten this load, the London Report decided to 'provide operational support for the presidency'.
Der sigtes hermed ikke på en selvstændig permanent administration, men på »en mindre gruppe tjenestemænd, der stilles til rådighed af dels det foregående formandsland og dels det efterfølgende«.
This was not to consist of a permanent administration but 'a small team of officials seconded from preceding and succeeding presidencies'.
Der er behov for særligt at omtale forholdet mellem det politiske samarbejde og:
Special arrangements are also made for relations between the political cooperation process and:
Mens Kommissionen tidligere stort set kun beskæftigede sig med selve Fællesskabets anliggender, deltager Kommissionen i dag i alle møder i det
To increase its effectiveness, political cooperation is relying more and more on the financial and trading powers of the Community in relations with third countries. At the