natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det ville ikke være realistisk at opbygge en ny institutionel struktur, i hvilken medlemsstaterne ikke som sådanne kunne udføre vigtige funktioner. I så henseende synes Tindemans' synspunkter at være lettest at realisere, hvis der træffes de nødvendige forholdsregler til, at beslutningsprocessen kan foregå mere effektivt.
It would be unrealistic to erect a new institutional structure in which the Member States as such had no major function to perform.
Med dette for øje bør man først og fremmest styrke Kommissionens beføjelser og anvende reglen om stemmeflertal (simpelt eller kvalificeret) i Rådet 44).
The first steps along that road must consist of reinforcing the powers of the Commission and applying the simple or qualified majority voting rule within the Council. 44
'") Rapport om Den europæiske Union ved Belgiens premierminister Leo Tindemans. Suppl. EF-Bull. 1/76.
'Report on European Union' by Leo Tindemans.
Kapitel II — Det europæiske Fællesskabs retlige natur af Pródromos D. Dagtoglou
Chapter II — The legal nature of the European Community by Pródromos D. Dagtoglou
Det europæiske Fællesskabs retlige natur og dets generelle karakter og identitet ') har været et grundlæggende spørgsmål siden oprettelsen af det ældste af De europæiske Fællesskaber, EKSF, for 30 år siden.
The legal nature and, in general, the character and identity of the European Community ' have formed the basic problem ever since the ECSC, the first in date of the European Communities, was established 30 years ago.
Forsøgene på at besvare dette spørgsmål har affødt en omfangsrig litteratur på adskillige sprog, også uden for Fællesskabet.
Attempts to provide an answer to this question have given rise to a copious bibliography in many languages, extending beyond the Community's frontiers.
En fuldstændig og endelig besvarelse er endnu ikke givet og kan utvivlsomt heller ikke gives, da Fællesskabet konstant er under udvikling.
No complete and final answer has yet been given and probably no such answer can be given because the Community is in a permanent state of evolution.
Bestemmelsen af Fællesskabets retlige karakter kan ikke foretages ved en rent juridisk, men først og fremmest ved en politisk vurdering, selv i det i øvrigt ofte forekommende tilfælde, hvor den foregår uden udtrykkelig medtagelse af politiske elementer.
To determine the nature of the Community is a matter which concerns not only law, but above all politics, even in the relatively frequent cases where this is done without direct political involvement.
Selv om vurderingen kun kan give udtryk for en opfattelse af Fællesskabets nuværende stilling og struktur og dets mål, har den dog indflydelse på den måde og på den takt, hvormed Fællesskabet udvikler sig og udviklingen foregår, og den må derfor omfatte både en »diagnose« og et »perspektiv«.
Moreover, while such a definition is only possible in terms related to the Community's existing situation, structure and orientation, it influences the mode and rhythm of Community evolution and must inevitably combine diagnosis and prognosis.
Dette er i øvrigt grunden til, at de forskellige teorier vedrørende Fællesskabets natur samtidigt afspejler og fastlægger det politiske klima og de politiske perspektiver for den periode, hvori de fremsættes.
This is the reason why the various theories regarding the nature of the Com munity, at the same time, both reflect and determine the political climate and the political perspectives of the period during which they were formulated.
Den politiske og den juridiske forståelse af Fællesskabet må nødvendigvis tillægges lige stor vægt.
Political understanding and legal understanding of the Community necessarily go hand in hand.
') Brugen af termen »Det europæiske Fællesskab« i stedet for »De europæiske Fællesskaber« stemmer med lien beslutning, som er vedtaget af Europa-Parlamentet (EFT C 63 af 13.3.1978. s. 36) såvel som med skrivelse af 26.7.1978 fra Rådets formand til formanden for Europa-Parlamentet.
The use of the term 'European Community' in place of'European Communities' corresponds to the resolution passed by the European Parliament (OJ C 63, 13.3.1978, p. 36) and the letter dated 26 July 1978 sent by the President of the Council to the President of the European Parliament.
Den føderalistiske opfattelse var dog ikke enerådende i Fællesskabets første år.
The federal concept was not, however, the only theory to be advanced in the Commun­ity's early years.
Den funktionalistiske teori, som er helt modsat, havde ligeledes fortalere blandt forfattere og praktiserende jurister på folkerettens område (E. Vitta. P. de Visscher. R.L. Bindschedler, A. Verdross, F. Berber, L. Delbez.
The totally different internationalist theory also found advocates among writers and practitioners of international law (E. Vitta. P. de Visscher. R.L. Bindschedler.
Efter denne teori falder Fællesskabet, som det i dag er udformet ved internationale traktater, alene ind under folkeretten som en international organisation. der vel frembyder særegne træk, som dog ikke er nye, men også (for de flestes vedkommende) findes ved eksisterende internationale organisationer.
According to this theory, the Community, as it is at present, has been established by­international treaties and falls totally within the realm of international law since it is an international organization, although with some peculiarities which are not new, but arc to be found (though not all together) in existing international organizations.
Selv Domstolen karakteriserede i de vigtige afgørelser i sagerne »van Gend en Loos« (26/62) 2) og »Costa/Enel« (6/64) ), der blev afsagt i de første år efter indgåelsen af
Even the European Court of Justice, in its important decisions in van G end en Loos2 and
Rom-traktaterne, Fællesskabet (EØF) som »et nyt folkeretligt system«. Domstolen har dog i sin senere praksis forladt denne henvisning til folkeretten.
Costa ν ENEL,3delivered in the early years following the conclusion of the Treaties of Rome, defined the Community (EEC) as 'a new order of international law'.
Denne internationalistiske opfattelse kan ikke forklare de fundamentale træk ved Fællesskabet og dets retsorden, såsom dets delvis autonome ændring af traktaterne, dets egen skabelse af retsforskrifter og navnlig disses forrang for nationale retsforskrifter og deres umiddelbare anvendelse. Domstolens afgørelsers bindende karakter og den umiddelbare adgang til at tvangsfuldbyrde dem. udviklingen (ud over de udtrykkelige bestemmelser i traktaterne) af Fællesskabets beføjelser, der fortrænger de nationale myndigheders beføjelser, således at disse ikke længere kan udøves selv sideløbende med Fællesskabets (sag 22/70 AETR, forenede sager 3, 4 og 6/76 Kramer og udtalelse 1/1975 og 1/1976) 4).
This internationalist theory is unable to explain the Community's fundamental char­acteristics and the Community legal order; for example, the autonomous procedure for partial amendment of the Treaties, the autonomous creation of rules of law, especially the primacy over national laws and the direct effect of these rules, the binding force and directly enforceable effect of the decisions of the Court of Justice, the development of Community powers (beyond the express provisions of the Treaties) to the exclusion of national powers which can no longer be exercised even concurrently.4
Det er under alle omstændigheder uomtvisteligt, at Fællesskabets medlemsstater ikke blot ved deres oprettelse var selvstændige »stater«, men at de også fortsat er det.
However, it cannot be disputed that the Member States of the Community not only were entirely separate 'States' at the time of their creation but have continued to be so up to the present day.
Det er derfor stadig vanskeligere at påvise, at Fællesskabet snarere er uafhængigt i forhold til folkeretten end i forhold til de interne (statslige) retssystemer 5).
This is the reason why it continues to be more difficult to establish the Community's independence under international law than to do so under domestic (national) law.5
Den internationalistiske teoris utilstrækkelighed blev dog erkendt ret hurtigt og i vidt omfang, men det blev i øvrigt også efterhånden klart, at det føderalistiske synspunkt på grund af sin underkendelse både af den politiske og af den juridiske virkelighed havde et indhold, som var så ideologisk præget, at det ikke kunne underbygges i en videnskabelig teori.
The weakness of the internationalist case as a whole was, however, fairly quickly and very widely recognized. Meanwhile it gradually became apparent that the federalist view, owing to its failure to reflect either political or legal reality, was too ideological in content to be accepted as a scientific theory.
Dette blev konstateret i tresserne, da man efter krisen 1965/1966 måtte indgå den aftale, som er kendt under betegnelsen »Luxembourg-forliget«.
This latter finding dates back to the 1960s when after the 1965/66 crisis the agreement known as the Luxembourg compromise came into being.
Fællesskabets udvikling
The development of the Community
I praksis har Fællesskabets udvikling ikke blot fjernet den del af grundlaget for den føderalistiske teori, som hviler på forholdene i dag. men tillige dens retlige fremtidsperspektiver.
In reality, the way in which the Community is developing has robbed the federalist theory not only of such of its foundations as refer to the current period but also of the legal objective directed towards the future.
I løbet af halvtredserne og tresserne var det en udbredt opfattelse, at
During the course of the 1950s and 1960s
traktaterne indeholdt en mekanisme, som automatisk ville føre til omdannelse af det økonomiske Fællesskab til en politisk konføderation eller en forbundsstat.
there was a widespread conviction that the Treaties contained a mechanism which would automatically transform the Economic Community into a political confederation or a federal State.
Erfarne politikere delte denne opfattelse.
Experienced political figures shared this conviction.
Men nederlaget for tanken om Den europæiske Forsvarsunion (og hermed for alle planer om skabelse af et europæisk politisk fællesskab) efter oprettelsen af EKSF viste klart, at den politiske vilje til at skabe en føderativ ordning i Europa ikke eksisterede endnu.
Admittedly, after the ECSC had been set up, the failure of the European Defence Community (and with it the abandonment of all projects for creating a European political community) made it abundantly clear that the political will to create a federal Europe did not yet exist.
Oprettelsen af EØF og Euratom gav dog den føderalistiske ideologi nyt liv.
The establishment of the EEC and the EAEC, however, served to put new life into the federalist theory.
Berømte videnskabsmænd forsvarede den tanke, at det moderne middel til skabelse af enhed ikke som i det nittende århundrede er indførelse af en fælles forfatning, men af en fælles administration ''). De mente med andre ord, at den europæiske enhed skulle skabes under stadig fremadskriden ad administrativ vej.
Learned men with great reputations championed the idea that the modern way of unification is not, as in the 19th century, the creation of a common constitution, but the formation of a common administration.6In other words they believed that European unification was going to occur gradually and ineluctably by the way of a common administration. istration.
En sådan udvikling kom dog ikke til at finde sted.
This development, however, has not taken place.
Det viste sig tværtimod, at der ikke findes nogen automatisk proces til skabelse af europæisk enhed, og at intet kan erstatte den politiske vilje.
It has, on the contrary, become apparent that there is no automatic process for bringing about European unification and that nothing can take the place of political will.
Denne vilje var begrænset allerede fra starten.
This will had been limited from the start.
Der er ikke ved traktaterne tillagt Fællesskabet et sæt redskaber, som, om ikke automatisk så dog efter en forud vedtaget og fast skitseret plan, kan føre til en føderalistisk ordning af Fællesskabet.
The Treaties did not give the Community a system of instruments that would, if not automatically, at any rate by providing a preconceived and clearly-delineated model, lead to the Community becoming a federation.
Traktaterne gør Europa-Parlamentet til en institution, som ikke har beføjelser til at træffe bestemmelser af betydning, og hvis kontrolbeføjelser ikke dækker det stærkeste fællesskabsorgan (Rådet), men alene Kommissionen.
The Treaties make the European Parliament an institution devoid of important powers of decision and equipped with powers of control which are not exercisable over the most powerful Community organ (the Council) but over the Commission.
Det er en fast og udbredt opfattelse, der støttes af fremtrædende forfattere, at der ved traktaterne er indført et system af afbalancerede beføjelser mellem Rådet og Kommissionen, selv om »Rådet har gjort sig selv til tyngdepunktet og henvist Kommissionen... til at spille rollen som satellit«7).
There is an idea, which is certainly widespread and supported by some eminent writers, that the Treaties provide for a system of balanced relations between the Council and the Commission, instead of which 'the Council has made itself the centre of gravity and has relegated the Commission... to the role of a satellite'.7
I virkeligheden er Rådets centrale stilling fastsat ved selve traktaterne (undtagen EKSFT, hvor Den Høje Myndigheds beføjelser, som er overført til Kommissionen, dog er begrænset ved den detaljerede opregning og den administrative karakter af bestemmelserne i den).
The central position of the Council was in reality provided for in the Treaties themselves (except in the ECSC Treaty where, however, the power of the High Authority, now taken over by the Commission, is restricted by the detailed wording and the administrative character of the Treaty's provisions).
Forhåbningerne fra de første år, hvorefter teknokratiets overlegenhed til syvende og sidst ville bevirke en forskydning af magtcentret hen imod Kommissionen, blev ikke opfyldt, og endnu værre gik det med håbet om, at Kommissionen ville udvikle sig til en selv nok så spæd begyndelse til en »europæisk regering«.
The expectations of the early years that its technocratic superiority would eventually shift the centre of power in the Commission's favour have not been realized, still less the hope of seeing the latter evolve in the direction of becoming a 'European government' even in embryo.
Der skete faktisk det stik modsatte, idet man på adskillige punkter har fastslået, at Kommissionen kun spiller en rolle som et organ, der forbereder afgørelserne i Rådet, som endda ofte undlader at lytte til den.
Indeed the opposite has occurred: on many points the Commission has been confirmed in the role of an organ for preparatory work on Council decisions, work which often goes unheeded.
Erklæringerne fra topmøderne i Haag og Paris i 1969 og 1972 kom ikke til at præge Fællesskabets retlige natur.
The declarations of the summit conferences at The Hague and in Paris, in 1969 and 1972, were unable to set their seal on the nature of the Community.
Selv om der efter Davignon-rapporten af 1970 blev indført et europæisk politisk samarbejde, og selv om man fra 1974 har holdt de møder i »Det europæiske Råd«, der regelmæssigt skal holdes hver fjerde måned, er der ikke sket noget med hverken Werner-kommissionens langsigtede planer om en europæisk økonomisk monetær union (1970), eller Vedel-gruppens ambitiøse forslag til styrkelse af Europa-Parlamentet; men ejheller med de forsigtige og moderate forslag, som blev fremsat af Tindemans (1975) angående Den europæiske Union, eller de forslag, som blev fremsat af Spierenburg-arbejdsgruppen med henblik på en reform af Kommissionen
Although, after the Davignon Report in 1970, European political cooperation was instituted and the regular ses sions of the 'European Council', provided for every four months, were begun from 1974, no action has been taken either on the Commission's farreaching projects—the Werner Plan on economic and monetary union (1970) and the ambitious recommendations
(1979), eller forslagene fra »de tre vismænd« vedrørende fællesskabsinstitutionernes funktioner (1979).
of the Vedel group on enlarging the powers of the European Parliament (1972)—or on the prudent and modest Tindemans proposals on European Union, on the proposals of the Spierenburg working party regarding the reform of the Commission (1979) and those of the 'Three Wise Men' concerning the operation of the Community institutions (1979).
Efter den internationale oliekrise i 1973 strandede Fællesskabets sociale handlingsprogram for samme år, selv om det kunne have udgjort Fællesskabets bidrag til et af de mest vitale problemer i vor tid og bidraget til opbyggelsen af Den europæiske Union.
After the international oil crisis in 1973, the Community programme for social action published that year came to nothing whereas it could have constituted the Community's contribution to the solution of one of the most vital problems of our time and have helped in the construction of European Union.
I modsætning til ambitiøse planer, der normalt ikke bliver ført ud i livet, har mere konkrete og begrænsede initiativer større chancer for succes.
However, though ambitious schemes usually do not come to fruition, more specific and restricted projects have a greater chance of success.
Således begyndte f.eks. Det europæiske monetære System at fungere i 1979.
Thus in 1979, for example, the European Monetary System came into operation.
Indførelsen af en begrænset deltagelse fra Europa-Parlamentet i vedtagelsen af Fællesskabets budget (1975) og indførelsen af almindelige direkte valg i 1979 er to væsentlige skridt frem mod Den europæiske Union.
Two important steps were taken in the direction of European Union when the European Parliament began to participate, though to a limited extent, in the adoption of the Community budget (1975) and when direct elections based on universal suffrage were held in 1979.
Dog har Europa-Parlamentets nye demokratiske, repræsentative karakter som følge af de direkte valg endnu ikke medført en forøgelse af dets beføjelser og ejheller nogen væsentlig styrkelse af dets stilling inden for Fællesskabets institutionelle system, og den har følgelig endnu ikke øvet indflydelse på Fællesskabets karakter.
The European Parliament's newly acquired democratic legitimacy, consequent upon its direct election, has, however, not been accompanied so far by any extension of its powers or by any noticeable reinforcement of its position in the Community's institutional system; it has therefore so far had no effect on the nature of the Community.
Denne er imidlertid under indflydelse af den konstante forøgelse af Fællesskabets aktiviteter (selv om man endnu ikke altid går i dybben) på næsten alle områder inden for den interne og den eksterne politik gennem en lovgivning, som hele tiden udvides, såvel som gennem regulære eller institutionaliserede samråd eller aftaler.
This is, however, being progressively affected by the continual enlargement (even if this does not always occur in depth) of the Community's field of activity into almost every sphere of internal and external policy, by means of legislation in an ever-increasing field, as well as through regular or institutionalized consultation and collaboration.
Ofte er der dog ikke tale om skabelse af europæisk enhed, men snarere om snævre former for samarbejde mellem regeringerne.
Often, however, the question is not European unification but rather forms of close intergovernmental cooperation.
Under alle omstændigheder står det fast, at Fællesskabet hverken fra starten var eller senere er blevet og ejheller af juridisk nødvendighed eller automatisk ad politisk vej vil blive en forbundsstat, selv om dette perspektiv givet foreligger.
It is not in any case disputed that the Community was not originally, has not subsequently become and will not become, either through legal necessity or pol itical automatism, a federal State—although such a possibility of course remains open.
Dette træk ved Fællesskabet (muligheden for en »føderalistisk« løsning eller en europæisk union) er imidlertid ganske væsentligt og adskiller fra et kvalitativt synspunkt Fællesskabet fra de traditionelle internationale organisationer.
This very fact (that there is an open possibility of a 'federalist' solution or a European Union) is an essential component of the Community which, viewed qualitatively, distinguishes the latter from traditional international organizations.
Fællesskabets nuværende retlige karakter (den supranationale og den funktionalistiske teori)
The nature of the present-day Community (supranational and functional theories)
Denne konstatering giver naturligvis ikke svar på spørgsmålet om. hvori Fællesskabets natur består i dag (og ej heller i fortiden eller i fremtiden), eftersom svaret hverken findes inden for de traditionelle mønstre i folkeretten eller i de interne (staternes) retsordener.
This conclusion plainly leaves unanswered the question of what the Community's nature is today (and not yesterday or tomorrow) since there is no answer to be found in the traditional models of international law, any more than in those of domestic (national) law.
Hvis vi ser bort fra karakteriseringen af Fællesskabet som en international organisation »sui generis« (hvilket giver udtryk for, at der består en vanskelighed, men i realiteten ikke løser problemet og ganske enkelt lader det stå åbent), er der især to svar, som ikke er indbyrdes uforenelige og som giver fællesskabsfænomenet større indhold, idet det ene beror på Fællesskabets internationalistiske side, og det andet på dets føderalistiske (statslige) side. idet der herved lægges vægt på henholdsvis Fællesskabets interstatslige karakter og dets administrative karakter.
If we leave aside the description of the Community as an international organization sui generis (a term denoting perplexity which in practice does little to solve the problem but merely evades it), there are essentially two answers, not incompatible with each other, that seek to explain the Community phenomenon, one derived from its international aspect and the other from its federal (nation State) aspect, in this connection emphasizing respectively the interState element or the administrative element of the Community.
Efter det første svar, der ligeledes er det oprindelige, er Fællesskabet efter traditionelle begreber hverken en international eller en statslig, men en »supranational« organisation, der skiller sig ud fra andre internationale organisationer ved, at det har egne suveræne beføjelser (højhedsrettigheder), og at dets institutioner er uafhængige af de nationale regeringer, og at det, uden at der kræves enstemmighed, kan træffe afgørelser, der er umiddelbart anvendelige i forhold både til samtlige medlemsstater og borgerne inden for dets område. Disse rent begrebsmæssige karaktertræk er ikke tilstrækkelige til at skabe et nyt begreb, og brugen af dem i EKSF (artikel 9. stk. 5 og 6,
The first answer, the older of the two, is that the Community is an organization which is neither international nor national according to traditional concepts, but a 'supranational' organization, the distinctive marks of which are possession of its own
selv om artiklen blev ophævet ved artikel 19 i fusionstraktaten) eller udeladelsen af dem i Rom-traktaterne er ikke af særlig betydning.
These conceptual elements are not. however, sufficient to constitute a new independent concept and their use in the ECSC Treaty (Article 9(5) and (6), before its repeal by Article 19 of the Merger Treaty) and their omission in the Rome Treaties is of no special importance.
Vendingen »supranational« bruges nemlig ikke længere hyppigt.
The term 'supranational' is not in fact much used now adays.
Ved besvarelsen af det andet spørgsmål vedrørende Fællesskabets nuværende karakter understreges forskellen mellem Fællesskabet og en stat, og man lægger vægt på dets karakter af »administrativ« myndighed.
The other answer to the question regarding the present nature of the Community emphasizes its differences by comparison with the State and stresses its 'administration' aspect.