natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Undersøgelserne viste, at der ikke ville kunne skabes noget levedygtigt monetært system, hvis der ikke blev opnået konvergens i økonomierne, dvs. hvis der ikke blev gjort en stor og vedvarende indsats for at genskabe Fællesskabets ligevægt på regionalt plan for at styrke de mindst velstillede medlemsstater, nemlig dem, hvis BNP pr. indbygger ligger lavere end EF-gennemsnittet: Det forenede Kon gerige 76 %, Italien 62 % og Irland 49 %.
The studies showed that a viable monetary system cannot be achieved unless there is some convergence of economies, in other words unless there is a considerable sustained effort to establish balance within the Community at regional level in order to help the lessprosperous Member States, i.e. those whose per capita GDP is below the Community average: the United Kingdom (76%), Italy (62%) and Ireland (49%).
Fællesskabet var altså et sted, hvor mange tanker udveksledes. Spørgsmålet var, om de bestående organer gav mulighed for store overførsler.
The Community became a melting pot of ideas, the question be ing whether the existing machinery provided scope for large transfers of resources.
I forbindelse med de långivende organer (EIB, EKSF, Euratom og nu EØF) var der uenighed om, hvorvidt deres aktion virkelig skulle betragtes som en overførsel, eftersom rentegodtgørelsespolitikken først lige er startet, og de opnåede beløb skal tilbagebetales.
As far as lending operations were concerned (EIB, ECSC, Euratom and recently the EEC), opinions differed over whether a genuine transfer effect was achieved, as the reduced interest system was only just getting off the ground and the sums involved have to be paid back.
Nogle mente, at der ikke var tale om en endelig overførsel, mens andre hævdede, at bevillingerne bidrog til en varig forbedring af strukturerne.
Some said there was no permanent transfer of resources while others maintained that loans facilitate lasting improvements in structural terms.
Når der var tale om organer, som yder tilskud, blev muligheden for at vurdere deres virkninger bestridt.
As to grants, it was held by some that there was no way of measuring their impact.
Atter andre mente, at man måtte se på Fællesskabets udgifter under ét, efersom det viser sig, at de udgifter, der afholdes af fonds
Others felt that Community spending should be considered as a whole, since expenditure for structural purposes partly offset the effects of other spending; this led to arguments over net contributions to the budget and the overall position of each country.
Men denne debat fik en ny drejning som følge af Det forenende Kongeriges og Italiens anmodning, som blev ført til protokols under Det europæiske Råds møde i Strasbourg den 21. og 22. juni 1979, om at få udarbejdet et »referencedokument, der beskriver de finansielle følger af anvendelsen af budgetsystemet for hver medlemsstat, navnlig i 1979-1980« (jf. bilag 3, s. 353).
Strasbourg on 21 and 22 June 1979, for a reference paper describing the financial conse­quences of applying the budget arrangements on the situation in each Member State, es­pecially in 1979 and 1980 (see Annex 3, p. 356).
Der blev til Det europæiske Råd i Dublin den 29. og 30. november 1979 udarbejdet en rapport, som senere blev ajourført med henblik på Det europæiske Råds møde i Luxembourg den 27. og 28. april 1980.
A report was drawn up for the European Council in Dublin on 29 and 30 November 1979 and up­dated for the European Council in Luxembourg on 27 and 28 April 1980.
Denne analyse, som Fællesskabet foretog til tort for Kommissionen6), vidnede alene derved, at den blev skønnet nødvendig, om en vis nedbrydning af fællesskabsånden.
This analysis, undertaken by the Community, much to the chagrin of the Commission,6testified, by the very fact that it was thought necessary, to a deterioration in the Community spirit.
De heftige diskussioner om analysen medførte derefter, at hele opmærksomheden blev koncentreret om saldospørgsmålet, hvorved man glemte alle de andre aspekter af den europæiske integration, nemlig de politiske, økonomiske og menneskelige fordele.
The bit­ter debates on the subject concentrated attention on the question of balancing the books, disregarding all the other aspects of European integration in terms of political, economic and human gains.
Følgende tabel bygger på de budgettal, der blev forelagt på Det europæiske Råds to møder, og de viser en sammenfatning af resultaterne af budgetsystemet efter en fremgangsmåde, som vi påtager os ansvaret for.
The table below is based on the figures submitted to the two European Council meetings and summarizes—in a form for which the author takes sole responsibility—the results of applying the budget arrangements.
Fællesskabets budgetsystem i 1979 og i 1980
Community budget arrangements for 1979 and 1980
Skøn for 198
0 Estimates for 19803
Hvad kan man nu udlede af tallene i denne tabel?
Prior to the decision on the 'British problem' on 30 May 1980.
En anden konklusion er, at Forbundsrepublikken Tyskland, trods de voksende fordele det har af EUGFL, garantisektionen, stadig er en nettobidragsyder.
Secondly, in spite of the Federal Republic of Germany's increasing benefits from the EAGGF Guarantee Section, she is still a net contributor.
Det har den tyske regering erkendt og gør ingen indvendinger i den henseende.
The Federal Government has conceded this fact and is not kicking up a fuss about it.
Den kan godt acceptere at være »Zahlmeister«, særlig efter at den ikke længere er hovedbidragsyder.
It has accepted the role of 'Zahlmeister' (paymaster in military parlance), particularly after it ceased to be the main contributor.
Det forenede Kongerige pro testerer derimod og mener, at budgetsystemet »i sig selv er uretfærdigt og danner et utilfreds stillende og usundt grundlag for finansiering af Fællesskabets fælles politik«.
The United Kingdom, on the other hand, has protested and regards the budget system as inequitable in itself and an unsatisfactory and unsound basis on which to finance the Community's common policies.
Det erkender dets partnere, og under henvisning til konklusionerne fra topmødet i Paris den 10. december 1974 anerkender de, at »selve Fællesskabets eksistens, såfremt uantagelige situationer måtte opstå, ville kræve, at institutionerne fandt rimelige løsninger på sådanne« (jf. bilag 3, s. 349).
Her partners have agreed and recognized, to quote the conclusions of the Paris Summit of 10 December 1974, that 'if unacceptable situations were to arise, the very life of the Community would make it imperative for the institutions to find equitable solutions' (see Annex 3, p. 351).
Efter og trods sammenbruddet i forhandlingerne på Det europæiske Råds møde i Dublin i november 1979 og i Luxembourg i april 1980, men også takket være disse sammenbrud, fandt Rådet den 30. maj 1980 frem til en løsning på det »britiske problem« for årene 1980, 1981 og 1982.
Despite the setbacks at the European Council meetings in Dublin in November 1979 and Luxembourg in April 1980, but also as a result of them, the Council arrived at a solution to the 'British problem' for the years 1980, 1981 and 1982 on 30 May 1980.
Det er muligt, at tingene aldrig mere vil blive, som de var før, idet en ny proces må siges at være påbegyndt8).
It may well be things will never be quite the same as before.8
Men hvis der ses bort fra dette nye handlingsforløb, som kan føre til opgivelse eller i det mindste til en ændring af de store principper, som Fællesskabet nu bygger på, og som i nogle tilfælde vedrører det område, der behandles her, nemlig princippet om de egne indtægter, princippet om finansiel solidaritet, og princippet om økonomiens harmoniske udvikling, kan der nævnes to tendenser for den fremtidige udvikling: den ene på det rent finansielle område, den anden på det institutionelle område.
However, leaving aside this recent departure which may lead to the Community giving up or at least watering down the central principles on which it is currently based (and some of which concern us here, such as the question of independent revenue, financial solidarity, harmonious economic development), two main directions for the future, one in the financial sector proper and the other on the institutional side, should be examined.
Med hensyn til Fællesskabets offentlige finanser er det største problem nu, at der helt sikkert og i nær fremtid vil være lagt beslag på alle de egne indtægter.
Where Community public finance is concerned, the most urgent problem of the moment is the impending and certain exhaustion of the Community's own resources.
Jo mere man nærmer sig det punkt, desto vanskeligere er situationen for budgetmyndigheden, idet Rådet har meget svært ved at formindske udgifterne til landbrugsgarantien, og Europa-Parlamentet vil ikke afholde sig fra at forøge de ikkeobligatoriske udgifter.
The nearer this time comes, the more difficult the position of the Budgetary Authority is becoming. The Council can only cut agricultural guarantee spending with great difficulty, while the European Parliament is not willing to stop the growth of noncompulsory expenditure.
Under disse omstændigheder er det absolut nødvendigt at finde en eller flere løsninger.
In these circumstances, a solution (or solutions) must inevitably be found.
Den første løsning, som trængte sig på i 1979, gik ud på ikke at optage en udgift, der dog var en EF-udgift, på budgettet, f.eks. i EUF's tilfælde.
One of these, adopted in 1979, is not to include what constitutes none the less Community expenditure in the budget at all, as in the case of the EDF.
En anden løsning ville være helt eller delvis at fjerne EF-udgifter fra budgettet, som f.eks. visse af udgifterne til landbrugsgarantien, men det er indlysende, at en sådan løsning ikke ville kunne opnå enstemmig tilslutning i Rådet eller tilslutning fra flertallet i Parlamentet.
Another would be to remove some items of Community spending completely or partially from the budget, such as certain agricultural expenditure, but it is obvious that this approach would get neither a unanimous vote in the Council nor a majority ift the Parliament.
En tredje mulig løsning ville være at genoplive EØF-traktatens artikel 200, eftersom nogle eksperter hævder, at den juridisk set ikke er blevet ophævet ved afgørelsen af 21. april 1970, således at systemet med medlemsstaternes finansielle bidrag automatisk træder i kraft igen, hvis finansieringen af Fællesskabets aktiviteter kræver det, og hvis de egne indtægter, der tildeles ved denne afgørelse, er utilstrækkelige.
A third possibility would be to resurrect Article 200 of the EEC Treaty, since there are those who claim it was not rendered null and void by the Decision of 21 April 1970 and that therefore the system of financial contributions from Member States automatically comes back into effect if this is essential in order to finance Com munity activities because the own resources provided by the 1970 Decision are inadequate.
Det bedste tidspunkt for et sådant skridt ville nok være i forbindelse med Fællesskabets udvidelse med Spanien og Portugal.
needed to further the development of the less prosperous economies.
Sådan som tingene udvikler sig, og her tænkes der navnlig på Rådets afgørelse af 30. maj 1980 vedrørende det »britiske problem«, vil det tidspunkt, hvor det vil være absolut nødvendigt med nye egne indtægter, og det tidspunkt, hvor Spanien bliver medlem af Fællesskabet, ikke blive sammenfaldende.
As things have turned out, above all as a result of the Council's Decision of 30 May 1980 on the 'British problem', the time when further own resources become absolutely necessary and the date of Spain's accession are not going to coincide.
Hvis der havde kunnet opnås mere eller mindre sammenfald mellem disse to datoer, ville ratifikationen af den nye afgørelse om egne indtægter og af den nye tiltrædelsesakt have kunnet finde sted samtidig, hvilket ville have været en betydelig politisk fordel i medlemsstaterne.
If the two deadlines had come more or less at the same time, it would have been possible to combine approval of a new decision on own resources with the new act of accession. This would have entailed considerable political ad vantages for the Member States.
Men da det ikke bliver tilfældet9), vil løsningen af problemet med de egne indtægter ikke blive gjort lettere, og det vil måske være nødvendigt at tænke på en forenklet overgangsløsning som f.eks. en beskeden afgift på energi.
But since the two dates will not coincide,9the own resources question remains a problem and some simplified, stop-gap solution may have to be considered, such as a small customs duty on energy.
Med hensyn til EF-institutionerne gør Europa i sidste ende de samme erfaringer som de centraliserede eller føderale nationalstater: magten ligger hos den, som har ret til at påligne skat ter og til at vedtage budgettet.
At the institutional level, the Community has—in the final analysis—evolved in much the same way as the centralized or federal nation States. Power has been won through the right to raise taxes and approve the budget.
Det er rigtigt, at Parlamentet ikke i dag har hele budgetmyndigheden, langt fra, men den brug, det har gjort af sine budget-privilegier, har ændret det til en med de andre EF-organer ligestillet institution.
To be sure the European Parliament does not at present possess anything like budgetary powers, but the use it has made of its budgetary prerogatives has turned it into an institution on a par with the others.
Den 10. juni 1979 blev offentligheden sig Europas finansproblemer bevidst, og budgetdebatten er derfor ved at skifte natur.
The elections in June 1979 increased public awareness of the Community's financial problems, and the discussion over the budget is now undergoing a change in emphasis.
Rådet på sin side må løse det problem, som den manglende balance i budgetsystemet rejser, for at få staternes indbyrdes afvigende interesser til at gå op i en højere enhed, hvilket har givet Rådets budgetdrøftelser en virkelig, politisk dimension.
The Council, for its part, has the task of resolving the issue of imbalance in the budget arrangements, so as to transcend the differing interests of the Member States; this gives a genuinely political dimension to its budget deliberations.
Kommissionen skal på sin side mere end nogen sinde spille sin rolle som en opfindsom, vis og dynamisk partner.
As to the Commission, it is required more than ever to play the role of a partner supplying ideas, sound advice and impetus.
I deres nuværende form udgør Fællesskabets offentlige finanser et grundlag for EF-Europas varige beståen og udvikling.
The Community's financial system in its present form is one of the foundations for the perpetuation and development of the Com munity.
De egne indtægter, Fællesskaberne råder over, solidaritetsprincippet, som, hvad man end siger og gør, er en del af Fællesskabernes væsen, deres muligheder for at gå i dybden, kunne bruges til at overbevise befolkningerne, parlamenterne, regeringerne i de Ni og EF-institutionerne om, at EF-Europa i højere grad burde gives form af et fællesskab.
The resources which the Community has at its disposal, the principle of solidarity which, when all is said and done, is one of the system's essential attributes, and the system's potential, could all be used to persuade the peoples, parliaments and governments of the Nine, as well as the Community institutions, to make the European Community more 'communautaire'. munautaire'.
Fodnoter til konklusionen til tredje del og til den almindelige konklusion
Footnotes to the Conclusion to Part Three and the General conclusion
Denne omregning forer altså til et resultat, der er langt lavere end det virkelige.
Consequently, the conversion made understates the actual position quite considerably.
Når en vare udfores, kan dens EF-pris ikke konteres til fordel for eksportstaten, det kan kun »restitutionen« til fremme af varens afsætning på et marked uden for Fællesskabet, eftersom kun restitutionen finansieres over EF-budgettet (jf. s. 172). Hvis den samme vare skænkes som fødevarehjælp, ville det altså være misvisende at kontere et støttebeløb, som svarer til EF-prisen.
When a product is exported, its Community price cannot be regarded, for accounting purposes, as a profit for the exporting country but only the refund paid to make it easier to sell it on an external market since this refund is financed from the Community budget (see p. 172).
Men det er ikke desto mindre resultatet af betalingsbalanceberegningerne (se fodnote 6
However, this is exactly what happens when balance-of-payments calculations are made (see footnote 6 below).
Kommissionen havde anmodet en ekspertgruppe under forsæde af sir Donald MacDougall, ledende økonomisk rådgiver for det britiske industriråd, om at udarbejde en rapport om Fællesskabels offentlige finanser. Den såkaldte Mac Dougall-rapport blev færdig i april 1977 og er offentliggjort i »Økonomi og finans«, en af serierne i Kommissionens studier (nr. A 13).
(d) a convergence fund aimed at preventing increasing divergences of the weaker Member States' economies away from the rest during recessions; (e) a 10 000 m EUA programme to reduce disparities in living standards between Member States to about 10% compared with 40% at present.
Kommissionen skrev i sin beretning af 25. juni 1975 om Den europæiske Union (jf. Suppl.
In the Commission's report of 25 June 1975 on European Union (see Supplement 5/75—Bull.
5/75 — EF-Bull.). der skulle benyttes af Leo Tindemans under udarbejdelsen af den beretning, han selv skulle forelægge for Det europæi ske Råd den 2. april 1976 (jf. Suppl.
EC), which was to help Mr Tindemans in drawing up a report he himself was to give to the European Council on 2 April 1976 (see Supplement 1/76—Bull.
1/76 — EF-Bull.): »Fællesskabernes budget har kun fået tilført begrænsede midler, hvis anvendelse i høj grad er bestemt af automaliske mekanismer.. .
EC), it was stated: 'The sums earmarked in the Community budget have been relatively small, and their actual utilization is largely determined by built-in mechanisms...
En mere rationel tanke ville være at give Unionen et større budget, der indeholder tilstrækkelig fleksibilitet til at give en hurtigere reaktion på udvik lingen i behovene for Unionen som helhed, både for så vidt angår strukturerne (energikrisen er et godt eksempel på nødvendigheden heraf), og for så vidt angår reguleringen af den samlede efterspørgsel.
A more rational idea would be to provide the Union with a larger budget which was sufficiently flexible to allow of prompter responses to changes in the needs of the Union as a whole, both in respect of structures (the energy crisis is a good example of this requirement) and in relation to overall demand management.
Denne anvendelse af budgettet over for den økonomiske udvikling kunne ske enten gennem direkte interventioner eller gennem ydelse af lån eller tilskud fra Unionen til medlemsstaterne, betinget af overholdelse af Unionens politiske målsætninger.
The budget could be used to influence economic trends in this way either by direct intervention measures, or by the Union granting Member States loans or subsidies linked to compliance with the objectives of the Union's policies.
Unionens budget ville således spille en betydelig rolle for overførsel af midler mellem økonomierne og omfordeling mellem sociale grupper med henblik på fjernelse af skævheder. Det er imidlertid muligt, at Unionens budget fortsat først og fremmest skal være et strukturpolitisk instrument, og at det i begyndelsen kun vil spille en ringe konjunkturpolitisk rolle. ..
The Union's budget would thus play an important role in transferring resources between the economies and in redistributing them between social groups so as to eliminate imbalances.
Unionsbudgettets funktion som instrument inden for den almindelige økonomiske politik ville ganske klart blive styrket, såfremt man kunne oplage udgifter af fuldstændig ny art (for eksempel infrastrukturprogrammer, visse sociale ydelser, arbejdsløshedsunderstøttelse osv.).
The role of the Union's budget as an instrument of general economic policy would of course be strengthened if... quite new categories of expenditure could be included (e.g. in frastructure programmes, certain social security expenditure, unemployment insurance, etc.)...
En sådan ændring af den rolle, som Unionens budget skal spille, indebærer en udbygning af systemet med 'egne indtægter' gennem indførelse af et skattesystem på europæisk niveau, som Unionens institutioner må træffe beslutning om.
Transforming the role of the Union's budget in this way will also mean refining the system of own resources by creating a European tax system which would be activated by a decision of the institutions of the Union.
Udbygningen af Unionens finansielle interventioner vil gøre det nødvendigt, at der, i forhold til den nuværende situation, findes nye kilder til finansiering af dens budget.. .
As the measures of financial intervention by the Union are expanded, so too will the present range of sources for financing its budget have to be broadened ...
Et mere differentieret europæisk skattesystem vil også kunne blive et yderligere instrument til omfordeling til gavn for de regioner og sociale grupper, der er dårligst stillet.
A European tax system with a more varied range of instruments could also become an additional means of achieving redistribution so as to assist the most needy regions and social groups.
For så vidt angår de øvrige indtægter bør Unionen få mulighed for at optage lån på kapitalmarkederne (særlig til investeringsudgifter og infrastruktur af fælles interesse).
As regards other revenue, the Union will have to be able to raise loans on the capital markets (particularly for investment and infrastructure expenditure of common interest).
Unionens budget vil således blive et instrument, der, anvendt i forbindelse med instrumenterne inden for valutapolitikken, vil gore det muligt at øve indflydelse ikke alene på strukturerne, men også — i et vist omfang — på konjunkturudviklingen«.
Hence the Union budget would constitute an instrument which, when combined with the instruments of monetary policy, would enable action to be taken not only to improve structures but also, to some extent at least, to influence short-term economic trends.'
Indtil november 1978 havde Kommissionen altid været modstander af at offentliggøre oplysninger om de finansielle strømme mellem medlemsstaterne, fordi disse tal giver et falsk billede af den indsats, medlemsstaterne gør over for Fællesskabet, og af de økonomiske fordele, som de har deraf.
Until November 1978, the Commission had always been against publishing information on financial flows between the Member States, since figures of this kind give a false impression of each country's individual efforts towards achieving Community goals and of the economic benefits which they derive from it.
Kommissionen har desuden altid ment, at beregninger om en »lige for lige« fordeling mellem staterne ikke fremmer en europæisk samarbejdsånd, men da den konstaterede, at pressen og visse medlemmer af Europa-Parlamentet somme tider beregner EF-budgettets virkninger på de forskellige medlemsstater forkert, skønnede den, at det ville være hensigtsmæssigt at offentliggøre tallene.
The Com mission has always thought that working out fair returns for each Member State does nothing to help create a spirit of cooperation within the Community. However, finding that the Press and some Members of the European Parliament were at times miscalculating the impact of the Community budget on the various member countries, it felt that the time had come to disclose the figures.
Denne udregning, der alene byggede på saldoen på betalingsbalancerne mellem Fællesskabet og medlemsstaterne, indeholdt sådanne fejl, at Kommissionen i sin rapport til Det europæiske Råd i Dublin den 29. og 30. november 1979 anvendte en helt anden analyse i sit »referencedokument om budgetspørgsmålene« af 12. september 1979.
This exercise was based solely on payments balances between the Community and the Member States and contained some imperfections, so the Community used an entirely different analysis in its reference paper on budgetary questions of 12 September 1979 for its report to the European Council meeting in Dublin on 29 and 30 November 1979.