natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Men da Fællesskabet nu får tillagt kompetence til at udstede almene retsforskrifter, og det bevæger sig ind på områder, på hvilke staterne endnu har kompetence til at udøve lovgivende myndighed, får Domstolen også træk, der minder om en forfatningsdomstol.
Since the Community now has legislative jurisdiction in relation to matters which are still also the responsibility of the Member States, the Court has also acquired the features of a constitutional court.
Medlemsstaterne kan for Domstolen anfægte Fællesskabets almene retsforskrifter, og omvendt kan Kommissionen anmode Domstolen om at fastslå, at retsforskrifter, der er fastsat af medlemsstaterne, strider imod traktaten.
The Member States can challenge Com munity legislation before the Court and, conversely, the Commission can ask the Court to find that the legislation of a Member State infringes the Treaty.
Borgerne kan derimod ikke direkte for Domstolen indbringe sager om Fællesskabets almene retsakter eller om retsakter udstedt af medlemsstaterne, men retter i medlemsstaterne, for hvilke der verserer en sag anlagt af en borger, kan (og skal i visse tilfælde) forelægge et spørgsmål for Domstolen med henblik på, at denne
Individuals have no right of direct access to the Court in respect of Community or national legislation but national courts hearing a case brought by an individual can (and, in some cases, must) refer the matter to the Court of Justice so that it can either declare a Community act invalid or interpret Community law (usually so that the national court can find that an act of a Member State infringes the Treaty).
III — Fusionen af de udøvende myndigheder og enhedsbestræbelserne
Ill — The merger of the executives and the search for unity
Ved fusionstraktaten (1965) sammenlagde de tre fællesskaber, der allerede havde medlemsstaterne og to institutioner (Parlamentet og Domstolen) til fælles, ligeledes Rådet og Kommissionen samt budgetterne (idet alene Euratoms driftsindtægter og -udgifter blev holdt udenfor).
By the Merger Treaty of 1965 the three Communities, which already consisted of the same Member States and had two institutions (Parliament and the Court) in common, were given a single Council and Commission and a unified budget (with the exception of the operating revenue and expenditure of the ECSC).
Opdelingen i tre fællesskaber har siden da været en slags juridisk fiktion.
Since then the division into three Communities has been something of a legal fiction.
Ganske vist er der stadig formelt forskel på de tre fællesskaber i deres egenskab af juridiske personer (med begrænsede praktiske konsekvenser), men Fællesskabets retsorden danner et hele.
The legal personality of each has, of course, remained distinct (with little effect in practice), but the Community has a single legal order.
Yderligere er der for manden på gaden nu kun én enhed, nemlig Det europæiske Fællesskab, i hvis navn vore statsmænd udtaler sig i politiske taler i New York, Helsinki eller Tokyo.
For the man in the street, there is now just one body, the European Community, on behalf of which our statesmen deliver their speeches in New York, Helsinki or Tokyo.
Europa-Parlamentet og Rådet besluttede at anvende betegnelsen »Det europæiske Fællesskab« i officielle dokumenter, der ikke har karakter af retsakter, overalt hvor dette er muligt og ønskeligt2).
The European Parliament and the Council decided that the designation 'European Community' would be used in official documents (but not in legislation) wherever this was both possible and appropriate.2
IV — Dynamikken i EØF og de hindringer, som Fællesskabet møder
IV — The momentum of the EEC and the obstacles which it has encountered
EØF forfulgte med held i løbet af den »overgangsperiode« på tolv år. der var fastsat fra starten, de opgaver, der først og fremmest var henlagt til Fællesskabet, nemlig: a) oprettelse af et fælles marked i alle økonomiske sektorer, dvs. »de fire friheder« (varebevægelser, personer, tjenesteydelser og kapital) inden for Fællesskabet, indførelse af bindende konkurrenceregler over for medlemsstaterne (kontrol med støtte i form af offentlige midler) og navnlig over for virksomhederne (kampen mod karteller og mod misbrug af dominerende position) samt oprettelse af en fælles toldtarif udadtil; b) iværksættelse af visse former for fælles politik; indadtil bl.a. en landbrugspolitik med det formål at beskytte producenterne mod ustabile markedsforhold og priser, der er karakteristiske for dette erhverv, og udadtil en fælles handelspolitik.
(a) creation of a common market in all sectors of the economy, which meant establishing the four freedoms (free movement of goods, persons, services and capital) within the Community, imposition of the competition rules on the Member States (supervision of aid from public funds) and in particular on firms (fight against restrictive practices and the abuse of dominant positions) and the establishment of a common external customs tariff;
Fællesskabet har aldrig opfattet sin egen opgave som værende begrænset til det strengt økonomiske område. Det har ikke handlet i merkantil ånd.
(b) implementation of a number of common policies, in particular as part of a common agricultural policy aimed at protecting producers from the unstable markets and prices that typify this sector of the economy, and a common commercial policy in relation to nonmember countries.
På de fire frie områder har det givet forrang for arbejdstagernes frie bevægelighed i vid forstand, f.eks. ved at forbyde alle former for vilkårlig udvisning uden forudgående kontradiktorisk sagsbehandling eller af andre grunde end arbejdstagernes personlige handlinger.
Of the four freedoms, the free movement of workers has been treated as a priority; indeed it has been interpreted in a broad sense, for example, by prohibiting arbitrary measures of expulsion without appeal or on the basis of considerations other than the worker's own conduct.
Ved fastsættelsen af den fælles landbrugspolitik har Fællesskabet taget hensyn til de dårligt stillede regioner og landbrug.
In developing the common agricultural policy, the Community has paid particular attention to the less prosperous regions and types of farming.
Det har ligeledes taget hensyn til kravene om miljøbeskyttelse og forbedret livskvalitet, f.eks. foranstaltninger til gavn for bjergregioner, der stod i fare for at blive affolket.
It has had regard to environmental require ments and the quality of life, for example by assisting mountain regions threatened with depopulation.
Endelig har Fællesskabet heller ikke tilsidesat tredjelandenes eksport interesser i sin handelspolitik, hvilket yderligere er blevet fulgt op afen udviklingspolitik til fordel for en lang række tredjelande, der betragtes som udviklingslande eller har mindre fremgang end de europæiske (lande i Afrika. Vestindien og Stillehavet samt Magreb, Machrek m.v.).
Its trading policy has never neglected the interests of exporters in nonmember countries. Furthermore, this has been accompanied by a development policy designed to assist many of the emergent nonmember countries and those less prosperous than the European nations (for example the African.
På grund af de hurtige fremskridt i den europæiske økonomi i begyndelsen af 60'erne besluttede De Seks at fremskynde oprettelsen af fællesmarkedet i forhold til de etaper, som med stor forsigtighed var blevet fastlagt af ophavsmændene til traktaten.
The rapid advances of the European economy in the early 1960s led the Six to establish the common market at a faster rate than the rather cautious one laid down by the authors of the Treaty.
Særlig stor var begejstringen med hensyn til landbruget, som det lykkedes at få i gang i begyndelsen af 1962, efter at man på historiske »marathonmøder« havde overvundet enorme tekniske og politiske vanskeligheder, herunder dem, der fulgte af forskellene mellem de forholdsvis lave priser på franske og hollandske produkter og de forholdsvis høje priser
There was a particularly strong feeling of triumph in the case of agriculture which, at the beginning of 1962 and following some historic 'marathon' Council meet ings, succeeded in overcoming enormous technical and political difficulties, especially those arising from the gap between the relatively low prices of Dutch and French produce and the relatively high prices in Germany and Italy.
) Beslutning af 16.2.1978 om en enhedsbetegnelse for Fællesskabet (EFT C 63 af 13.3.1978. s. 36); skrivelse fra Parlamentets formand Dohnanyi til Rådets formand Colombo af 26.7.1978 (PE 54.451).
(b) a reform of the Community's financial arrangements which would replace contributions from the Member States by 'own resources' in the form of customs duties and
På baggrund af denne succes, der banede vejen for oprettelsen af fællesmarkedet for alle landbrugs- og industrivarer, fandt Kommissionen, at øjeblikket var inde til at stille forslag om: a) fuldstændig finansiering gennem selve Fællesskabet af udgifterne ved den fælles landbrugspolitik, da det nu var Fællesskabet, der fastsatte priser og andre støtteforanstaltninger og således blev ansvarligt for eventuelle overskudslagre og dækning af de nødvendige udgifter til indre støtteforanstaltninger (f.eks. markedsinterventioner) eller ydre støtteforanstaltninger (f.eks. eksportrestitutioner), b) en reform af Fællesskabets finansielle system, der bestod i udskiftning af medlemssta ternes bidrag med Fællesskabernes »egne indtægter«, nemlig i form af told og afgifter i forbindelse med indførsel af landbrugsvarer, og som ifølge deres natur er Fællesskabets egne indtægter på samme måde som told udgjorde USA's og Tysklands første kilde til indtægt i den første periode efter dannelsen af disse forbundsstater, c) en styrkelse af Europa-Parlamentets beføjelser, idet det skulle arbejde sammen med Rådet under vedtagelsen af budgettet med henblik på bevarelse af demokratisk kontrol med indtægter og udgifter fra det øjeblik, hvor man — ved at give Fællesskabet egne indtægter i stedet for de finansielle bidrag fra medlemsstaterne, der jo hvert år skulle vedtages i forbindelse med disses finanslove — unddrog disse fra de nationale parlamentariske forsamlingers kontrol.
These were regarded as constituting Community revenue in the same way that customs duties had constituted the first financial resources of the fledgling federal nations of the United States and Germany; (c) a strengthening of the powers of the European Parliament: now that own resources were replacing the national contributions formerly entered annually in the national budgets of each Member State, this body had to be associated with the Council in adopting the budget so as to maintain democratic control over revenue and expenditure, which, henceforward, escaped scrutiny by the national parliaments.
Fællesskabet blev imidlertid offer for sin egen succes. Det var helt logisk at stille disse forslag, og de syntes at være den nødvendige konsekvens af oprettelsen af et fælles marked for landbrugs- og industrivarer.
The Community fell a victim to its own success.
Men de medførte en styrkelse af Fællesskabet som institution, der ikke blev accepteret af alle medlemsstaterne.
The strengthening of Community institutions in volved was not, however, acceptable to all the Member States.
Den 30. juni 1965 benyttede Frankrig sig af visse partneres tøven med at tiltræde den fuldstændige finansiering af den fælles landbrugspolitik til at fastslå, at drøftelserne var strandet, og i syv måneder at nægte at indtage sin plads i Rådet, hvilket hindrede dette i at træffe beslutninger (naturligvis med undtagelse af dem, der var uomgængeligt nødvendige for administrationen af de allerede gældende bestemmelser).
On 30 June 1965 France, invoking the reluctance of some of its partners to transfer full responsibility for financing the common agricultural policy to the Community, noted that discussions were dead locked and for seven months refused to take its seat in the Council, which was thereby prevented from taking any decisions other than those concerned purely with day-to-day management of current policies.
Krisen fandt sin afslutning i februar 1966 med »Luxembourg-forliget«.
This crisis was resolved in January 1966 by the 'Luxembourg compromise'.
Frankrig bestred visse »supranationale« sider af Fællesskabet, herunder navnlig dets ret til at træffe flertalsbeslutninger i tilfælde, hvor væsentlige interesser anses at stå på spil for en medlemsstat.
France had challenged certain 'supranational' aspects of the Community, especially majority voting on matters held to affect the vital national interests of a Member State.
De øvrige medlemsstater imødekom Frankrig ved at acceptere den opfattelse, at man i så tilfælde måtte fortsætte drøftelserne, indtil en enstemmig afgørelse var nået.
The other coun tries met France's objections by accepting that every possible effort should be made to reach a unanimous decision.
I erklæringen konstateredes det, at der bestod meningsforskelle med hensyn til, hvad der skulle ske i tilfælde af, at disse bestræbelser ikke kronedes med held, men alene Frankrig erklærede, at det i så tilfælde fortsat ville være imod en flertalsafgørelse.
The Luxembourg communiqué noted that agreement had not been reached on what should happen if these efforts were unsuccessful; in such cases France was alone in rejecting majority voting.
Denne »agreement to disagree« var dog tilstrækkelig til at bringe konflikten til ophør, og i lang tid herefter har enstemmighed været reglen, når man ser bort fra beslutninger vedrørende budgettet og andre sjældne undtagelser.
This 'agreement to disagree' was, however, enough to put an end to the dispute. And, in practice, unanimity became the rule for all but budgetary decisions and a small number of other exceptions.
Til trods for disse fortrædeligheder har Fællesskabet fortsat haft fremgang.
But these hurdles did not halt the Community's progress.
Hele Kommissionens program, der havde givet anledning til så mange vanskeligheder, er senere — om end kun gradvis — blevet accepteret.
Gradually, all the Commission's plans, which had caused so many difficulties, were accepted.
Den 1. juli 1968 blev toldunionen for industrivarer oprettet, og samtidig gennemførtes i fuldt omfang fri bevægelighed for langt de fleste landbrugsvarer.
On 1 July 1968 the customs union for industrial products was completed and free move ment of most agricultural products introduced.
Den fuldstændige finansiering af den fælles landbrugspolitik blev i alt væsentligt gennemført i 1967 og fuldstændigt udbygget i 1970.
Community financing of the common agricultural policy was largely achieved in 1967 and completed in 1970.
I 1970 blev det ligeledes vedtaget, at ikke blot told og afgifter på landbrugsvarer, men også en procentdel af »merværdiafgiften«, som senere skulle fastsættes, skulle være Fællesskabernes egne indtægter.
In that year too, it was decided that, in addition to customs duties and agricultural levies, value-added tax at an as yet unspecified rate should also become a Community own resource.
Samtidig skete der en ændring af traktaterne med henblik på styrkelse af Europa-Parlamentets budgetmæssige beføjelser.
At the same time the Treaties were amended to strengthen the budgetary powers of the European Parliament.
Kommissionen havde således haft ret, men den havde været for tidligt ude.
The Commission's proposals had been ahead of their time.
V — Det »politiske samarbejde«
V — Political cooperation
Den gunstige udvikling gik ind i sin afgørende fase på topkonferencen mellem statsog regeringscheferne i Haag den 1. og 2. december 1969, hvor man ved at løse disse problemer og principielt godkende Det forenede Kongeriges tiltrædelse af Fællesskabet gjorde en ende på en slags religionskrig mellem medlemsstaterne.
These positive developments culminated in the Summit Conference of Heads of State or Government held at The Hague on 1 and 2 December 1969 which, by settling
En af de grundlæggende beslutninger, der blev truffet på denne konference, var at pålægge udenrigsministrene »at undersøge den bedste fremgangsmåde til gennemførelse af fremskridt på den politiske enheds område på baggrund af udvidelsen«.
One of the key decisions of this meeting was the instruction to Foreign Ministers 'to study the best way of achieving progress in the matter of political unification, with a view to enlargement'.
Resultatet blev den første rapport fra udenrigsministrene, der blev vedtaget i Luxembourg den 27. oktober 1970, hvorved regeringerne besluttede »at samarbejde på det udenrigspolitiske område« ved regelmæssige konsultationer, harmonisering af synspunkter, fælles hold ninger og om muligt fælles handlinger.
The result was the first report of the Foreign Ministers, adopted in Luxembourg on 27 October 1970. In it, the governments undertook to cooperate in the field of foreign policy by consulting regularly, harmonizing views, concerting attitudes and, where possible, undertaking joint action.
Med henblik herpå skulle der finde møder sted på tre niveauer, nemlig mellem direktørerne for udenrigsministeriernes politiske afdelinger (Den politiske Komite), udenrigsministrene (to gange årligt) og (undtagelsesvis) statsog regeringscheferne.
Meetings were to be held for these purposes at three levels—heads of political departments (Political Committee), Foreign Ministers (twice a year) and, in exceptional circumstances. Heads of State or Govern ment.
På topkonferencen i Paris i oktober 1972 besluttedes det, at udenrigsministrene fra da af skulle mødes fire gange om året, og dette system blev fuldt udbygget i en ny rapport, der blev vedtaget i København den 21. oktober 1973.
The Paris Summit in October 1972 decided that the Foreign Ministers should henceforth meet four times a year and a second report, adopted in Copenhagen on 21 October 1973, put the final touches to the system.
Denne beslutning betød et vendepunkt i udviklingen i Europa.
This decision was a turning point in the development of the Community.
Jean Monnets og de øvrige grundlæggeres tanke var gået i retning af en udvikling, der var centreret om en institutionnel struktur af »fællesskabstypen«, og udgangspunktet havde været EKSF.
The initial idea, shared by Jean Monnet and the other founding fathers, had been that the Community would always develop on the basis of a 'community' institutional structure of which the ECSC was the first stage.
Det var med dette udgangspunkt, at man først udformede ECD og senere med større held EØF og Euratom.
This was the background to plans for the EDC and later, and more successfully, the EEC and Euratom.
Frankrig var imod denne opfattelse og foreslog oprettelse af en politisk union på regeringsplan.
France was opposed to this plan and proposed a political union of an intergovernmental kind.
De øvrige medlemmer stillede sig afvisende over for den franske plan, idet de tillige frygtede, at en politisk overbygning på regeringsplan til slut ville opsluge Fællesskabets oprindelige struktur.
The other Member States could not accept the French proposal and feared that a political superstructure of this type would eventually overwhelm the original structure of the Community.
Den beslutning, der blev truffet, var et kompromis mellem de to opfattelser, således at forstå, at samarbejdet omkring udenrigspolitikken skulle foregå inden for andre rammer en fællesskabsinstitutionerne, men at disses beføjelser ikke skulle røres.
The decision taken was a compromise between the two positions in that cooperation on foreign policy matters was to take place outside the Community institutions, albeit with out affecting their responsibilities.
Det umiddelbare resultat blev en fuldstændig adskillelse af aktiviteterne inden for det politiske område og Fællesskabets aktiviteter.
The immediate result was the total isolation of political cooperation from the activities of the Community.
Møderne vedrørende det politiske samarbejde skulle forberedes af den af udenrigsministrene i medlemsstaterne, som havde formandskabet, og ikke af Rådets sekretariat, og de skulle afholdes i vedkommende medlemsstats hovedstad, ikke i Bruxelles.
Political cooperation meetings were prepared by the Foreign Minister of the Member State acting as President of the Council and not by the Council Secretariat, and they were held in the capital of that Member State, not in Brussels.
Kommissionen skulle kun opfordres til at deltage i disse møder, hvis der på disse blev drøftet forhold, der »kunne få indvirkning på Fællesskabets aktiviteter«.
The Commission was only invited to these meetings 'if the activities of the European Communities are affected by the work of the Ministers'.
Denne skarpe holdning er senere blevet mildnet.
Since that time, the rigid distinction has to some extent been broken down.
Møder angående politisk samarbejde finder sted i Bruxelles, hvis udenrigsministrene befinder sig der for at deltage i et møde i Rådet.
Political cooperation meetings are held in Brussels if the Foreign Ministers are there for a Council meeting, and the Commission is almost always present.
Kommissionen deltager nu i praktisk taget alle disse møder.
The European Parliament is briefed on political cooperation more frequently, and has been given a less passive part to play, than originally intended.
Ligeledes holdes Europa-Parlamentet ikke blot hyppigere underrettet om, hvad der foregår på det politiske samarbejdes område, det spiller også en langt mindre passiv rolle, end man oprindelig havde forudset.
In particular it can put questions to the Foreign Ministers meeting within the framework of political cooperation.
Parlamentet kan bl.a. stille spørgsmål til »udenrigsministrene«, når disse træder sammen inden for rammerne af det politiske samarbejde, der har været i fortsat udvikling, og det har gjort det muligt at nå frem til en fælles holdning hos De Ni til væsentlige spørgsmål (Mellemøsten, Afghanistan, Iran osv.), således at de har talt med én stemme og på denne måde styrket deres autoritet i internationale kredse.
Political cooperation has grown continuously; it has allowed the Nine to reach a common view on important issues (the Middle East, Afghanistan, Iran, etc.) and enabled them to speak with one voice, so increasing their authority on the international stage.
VI — Den første udvidelse
VI — The first enlargement
Efter to gange, nemlig i 1961 og 1967, at have nedlagt veto mod Det forenede Kongeriges tiltrædelse af Fællesskabet ændrede Frankrig holdning og tilkendegav, at nye lande kunne optages på betingelse af, at Fællesskabet forinden i alt væsentligt havde gennemført de ved traktaten fastsatte mål i løbet af overgangsperioden, og at det var blevet tilstrækkeligt styrket.
After France had twice vetoed the accession of the United Kingdom to the Community (in 1961 and 1967), it changed its attitude and agreed that the entry of new countries was possible provided that the Community first achieved the main objectives which the Treaty laid down for the transitional period and felt itself strong enough. This was the
Dette udtryktes i den berømte formel »Fuldførelse — udbygning — udvidelse«.
famous formula of 'completion, reinforcement, enlargement'.
Man anså det første led for gennemført ved oprettelsen af fællesmarkedet og gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik og det andet ved den beslutning, der var truffet i Haag den 1. og 2. december 1969 af stats- og regeringschefer ne om at sætte Den økonomiske og monetære Union i gang og opnå fremskridt på den politiske enheds område.
Completion was considered to have been achieved by the establishment of the common market and the com mon agricultural policy and reinforcement by the decision of the Heads of State or Government meeting at The Hague on 1 and 2 December 1969 to make progress towards economic and monetary union and political unification.
Det var således, at man på samme topmøde i Haag opnåede enighed om, at Fællesskabet medio 1970 skulle indlede drøftelser med Det forenede Kongerige og andre lande, der i mellemtiden havde søgt optagelse, nemlig Danmark. Irland og Norge.
Thus, at the same Hague Summit the Community agreed to open negotiations in the middle of 1970 on the accession of the United Kingdom and the other applicant coun tries (Denmark, Ireland and Norway).