natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I 1979 ringede Kommissionen stadig kraftigere med alarmklokken såvel på den årlige fælles samling i april i Rådet som i november på Det europæiske Råd.
In 1979, both at the Joint Council of Foreign and Finance Ministers in April and at the November European Council, the Commission intensified its warnings.
Β — Mulige løsninger
B—The possible solutions
Dette giver anledning til at frem­komme med nogle tanker.
This leads us to make some comments on the matter.
Nogle overvejelser vedrørende de mulige løsninger
Comments on the possible solutions
Spørgsmålet for EF­institutionerne og især for Kommissionen på grund af dens initiativret er, hvilke nye finansielle indtægter det vil kunne dreje sig om.
The question that arises for the Community institutions, and especially the Commission because of its right of initiative, is just what these new financial resources could be. The first
Det svar, der ligger nærmest for, er ganske vist at anbefale en forhøjelse af Fællesskabets andel af merværdiafgiften, idet merværdiafgiftens beregningsgrundlag er harmoniseret, og fremgangsmåderne er kendte.
answer that springs to mind is certainly to increase the Community share of VAT, since its assessment basis is harmonized and its practical implementation familiar. However, as we explained earlier (see p.
Men, som tidligere forklaret (jf. s. 121), ligner systemet med tildeling af merværdiafgiften stadig meget ordningen met staternes finansielle bidrag til EF's finansiering.
121), the system of VAT allocations is still very similar to the system of Member States' financial contributions towards financing the Community.
Imidlertid er det af den største politiske interesse, at en ny egenindtægt får form af en rigtig skat, der helt eller delvis opkræves til fordel for EF, således at den udøvende myndighed og budgetmyn­digheden får et yderligere ansvar, og den offentlige opinion gøres bevidst over for proble­merne, forbundet med en union mellem de europæiske lande.
Now, politically it is most important that a new own resources should look like a genuine tax collected in full or iri part for the benefit of the Community, in order to highlight the responsibility of the Budgetary Executive and the Budgetary Authority, and to make public opinion more aware of the problems involved in European union.
Hvis der i det mindste foreløbig ses bort fra momsløsningen, hvilke kriterier bør en ny egen indtægt så opfylde?
If, temporarily at least, we must dismiss the VAT solution, what criteria must a new own resource satisfy?
Det står fast, at denne indtægt skal være EF's, og at den skal opkræves i denne egenskab.
We know it must be a Community resource, collected on a Communitywide basis.
Efter min mening bør det andet kriterium være, at det ikke må blive nød­vendigt at oprette en omfattende og kompliceret skatteadministration.
In our view, the second requisite feature is that it must not require the organization of a major and complex tax administration system.
Derfor må det være en afgift, der allerede nu opkræves, eller en ny, der kan opkræves af de eksisterende skatte­myndigheder eller endnu bedre af Kommissionens tjenestegrene uden anvendelse af yderli­gere personale i større omfang.
So it must be a tax that is already levied, or a new tax that could be levied by the existing national tax administrations, or, preferably, by the Commission without the need for any substantial increase in staff.
Det skal i den forbindelse gentages, at EKSF­afgiftssystemet ved dets enkelhed og effektivitet synes at være mønstergyldigt (jf· s. 111).
In this respect, we may repeat that the system set up for the ECSC levies seems exemplary (see p.
Men der er jo gan­ske vist kun 433 afgiftspligtige.
111) in its simplicity and efficiency, although it is true that there are only 433 payers in volved.
Det er nemlig i høj grad ønskeligt, at man undgår de lange og vanskelige drøftelser, der var nødvendige i forbindelse med vedtagelsen af sjette direktiv og dets gen­nemførelsesbestemmelser.
It is most advisable to avoid the lengthy and difficult discussions which preceded the adoption of the Sixth VAT Directive and its implementing rules.
En opfyldelse af disse fire kriterier ligner formentlig løsningen af cirklens kvadratur.
There is, in addition, a matter which runs alongside the question of new own resources, i.e. the transfer of resources between Member States of the Community, with the payment of tax receipts undoubtedly one of the two methods of achieving it.
Det synes derfor nødvendigt at give et kort overblik over provenuet af de forskellige afgiftsmuligheder.
But if it is possible to make the rich pay out, it is also possible to help the less rich.
Som nævnt udgør tolden og landbrugsafgifterne ca. 0,43 % af EF's BNP, og et momspoint 0,50 %, hvilket bevirker, at EF's finansielle autonomi er på under 1 % af BNP.
If a policy of transfers were systematized, one could envisage a system of progressive payments on the basis of the capacity of each Member State, or a general system of expenditure quotas in favour of the less prosperous.
Selv om det næppe er hensigtsmæssigt at røre ved finansministrenes »små indtægter«, kan det som eksempel nævnes, at det samlede provenu af tobaksbeskatningen udgør 0,82 % af BNP.
The technique of quotas is familiar to Community public finance, but that of progressive payments is unknown and must be approached very circumspectly.
Den konklusion, der kan drages på grundlag af disse tal, er, at for at nå op på den procent af EF's BNP, der skal kanaliseres gennem det almindelige budget, og som nogle anser for at være den realistiske tærskel til en union (jf. s. 333), nemlig 57 %, er det nødvendigt delvis eller endog fuldstændigt at overføre ikke kun én, men fiere afgifter til EF.
Suffice it to say that with a coefficient of average progressivity, the percentage of financing imposed on the Netherlands, for instance, could be higher than for Italy.
Det nødvendige falder her sammen med det hensigtsmæssige.
How the Commission's comments were received
Det vil nemlig være mere logisk og mere gennemførligt, hvis EF får rådighed over en række beskatningsmuligheder, således at det i overensstemmelse med de økonomiske og/eller politiske konjunkturer kan ændre opkrævningerne.
At the Joint Council of Foreign and Finance Ministers held in Luxembourg on 2 April 1979, a clear trend emerged in favour of increasing the VAT percentage if it became necessary to assign new own resources to the Community, a need contested by several Member States.
Ideen om at indføre skatteindtægter til et bestemt formål bør, i det mindste i øjeblikket, forkastes, da det vil være farligt allerede nu at røre ved princippet om budgettets universalitet.
Subsequently, the opposition increased, as shown on various occasions which were, in their time, considered very significant: negative vote in the Bundestag on 27 June 1979,14 rejection at the Franco-German Summit in Bonn on 2 October 1979 and rejection at the Council of Finance Ministers on 11 February 1980.15
Tilbage er at nævne et argument i tilknytning til argumentet for nye egne indtægter, nemlig indtægtsoverførsler mellem EF's medlemsstater, idet indbetalingen af skatteindtægter netop er et af de to midler til at gennemføre disse overførsler.
The system of own resources is both threatened by the adjustments to it to accommodate United Kingdom and Greek interests and enhanced by the growing need for it to be developed; the creation of new own resources has now become one of the major issues of the financing of Europe.
Men hvis det er muligt at få de vel stående lande til at betale, er det også tænkeligt at hjælpe de mindre velstående.
There is every reason to believe that it will be essential to increase own resources in the near future, otherwise the Community will inevitably stagnate.
Kvotametoden kendes inden for EF's offentlige finanser, men dette er ikke tilfældet med progressionsmetoden.
For the Commission, it has become an absolutely vital question.
Reaktionen på Kommissionens overvejelser
In a more general appraisal of the exercise of the budgetary powers of the directlyelected Parliament, it seems to me that one point deserves emphasis.
På den fælles samling i Rådet (udenrigs- og finansministrene) den 2. april 1979 i Luxembourg var der klart stemning for en forhøjelse af momssatsen, såfremt det ville blive nødven digt at tillægge EF nye egne indtægter, hvilket flere medlemsstater bestred.
A responsible Parliament should not confine itself, when drawing up the budget, to the adoption of a given volume of expenditure, but must also examine the collection of revenue.
Siden bredte modstanden mod denne tildeling sig.
This is perfectly consistent with the democratic calling of this Parliament.
Da vi ved, at Det europæiske Fællesskabs budget i denne valgperiode vil nå det loft på 1 % af momsen, der er fastsat i traktaterne for opkrævning af egne indtægter, kan vi vanskeligt se bort fra dette spørgsmål.
The urgency of this consideration is heightened by the fact that, during the life of this Parliament, the European Community budget will reach the ceiling of 1% of VAT revenue laid down in the Treaties, for the collection of own resources.
I de kommende år vil spørgsmålet om indtægterne altså blive et væsentligt spørgsmål, og dette Parlament må nødvendigvis som repræsentant for alle borgere, dvs. alle skatteborgerne i Fællesskabet, spille en hovedrolle med henblik på dets løsning«.
In the years to come, the problem of revenue must thus remain in the forefront of our minds, and this Parliament, representing as it does all the citizens and thus all the taxpayers of the Community, will necessarily be called upon to make a leading contribution to the solution of this problem.'
Dette spørgsmål er måske fundamentalt set det mest ømtålelige af dem, der henhører under »Europas finanser«.
Basically this matter is perhaps the most delicate of all those affecting the financing of Europe.
Det har en symbolsk betydning, idet det er udtryk for en overdragelse af kompetence og midler fra nationalt plan til EF-plan, hvilket øger de følelsesmæssige reaktioner hos alle 16).
It has a symbolic significance, involving as it does the transfer of powers and resources from the States to the Community—a transfer to which everyone is highly sensitive.16 sitive.16
') EØF-traktatens artikel 201 lyder således: ¡»Kommissionen undersøger, under hvilke betingelser de i artikel 200 omhandlede bidrag fra medlemsstaterne kan erstattes af Fællesskabets egne indtægter, i særdeleshed af indtægter fra den fælles toldtarif, når denne er blevet endelig indført.
Article 201 of the EEC Treaty reads as follows: 'The Commission shall examine the conditions under which the financial contributions of Member States provided for in Article 200 could be replaced by the Com munity's own resources, in particular by revenue accruing from the Common Customs Tariff when it has been finally introduced.
Efter at have indhentet forsamlingens udtalelse om disse forslag kan Rådet med enstemmighed herom fastsætte bestemmelser, som det henstiller til medlemsstaterne at vedtage i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser«.
After consulting the Assembly on these proposals the Council may, acting unanimously, lay down the appropriate provisions, which it shall recommend to the Member States for adoption in accordance with their respective con stitutional requirements.'
Stk. 1 og 2 i Euratom-traktatens artikel 173 lyder som følger (stk. 3 har samme ordlyd som EØF-traktatens artikel 201, stk. 3): »Medlemsstaternes finansielle bidrag i henhold til artikel 172 kan helt eller delvis erstattes af udbyttet af afgifter, som Fællesskabet opkræver i medlemsstaterne.
The first two paragraphs of Article 173 of the Euratom Treaty read as follows, the third being the same as that of Article 201 of the EEC Treaty: 'The financial contributions of Member States provided for in Article 172 may be replaced in whole or in part by the proceeds of levies collected by the Community in Member States.
Med henblik herpå forelægger Kommissionen Rådet forslag angående ligningsgrundlaget, fremgangsmåden ved fastsættelsen af procentsatsen og vilkårene for opkrævningen vedrørende disse afgifter«.
To this end, the Commission shall submit to the Council proposals concerning the assessment of such levies, the method of fixing their rate and the procedure for their collection.'
På topmødet i Haag i december 1969 (jf. bilag 3, s. 348) tilskyndede stats- og regeringscheferne på ny til en løsning af spørgsmålet om de egne indtægter, der skal tillægges Fællesskaberne.
2 At the Hague Summit in December 1969 (see Annex 3, p. 350), the Heads of State or Government gave a new impetus to solving the question of own resources to be allocated to the Communities.
I den fælles markedsordning for sukker opdeles den samlede produktion mere præcist i tre kvoter: a) kvote A, som svarer til det direkte salg på hjemmemarkedet med basisprisgaranti; b) kvote B, for hvilken der ydes prisgaranti, men for hvis vedkommende der skal indbetales afgifter (virksomhe derne får basisprisen, men bidrager med deres afgifter til udgifterne vedrørende markedsstøtte: først og frem mest restitutionsudgifterne som følge af afsætningen på verdensmarkedet); c) kvote C, for hvilken der ikke ydes garanti.
3 More specifically, the common organization of the market in sugar distinguishes three stages in total production: (1) Category A, which corresponds to direct sales on the domestic market at a guaranteed basic price; (2) Category B, with a price guarantee but subject to levies (undertakings are guaranteed the basic price but contribute towards the cost of market support (mainly expenditure on refunds following sales on the world market); (3) Category C, with no guarantees.
) Ved en dom afsagt den 25. oktober 1978 af Domstolen for De europæiske Fællesskaber kendtes forordning EØF/ 1111/77 af 13. januar 1977 om indførelse af en produktionsafgift på isoglucose ugyldig (for nærmere detaljer, jf. bilag 10, s. 379).
A judgment of the Court of Justice of the European Communities, issued on 25 October 1978, concluded that Regulation (EEC) No 1111/77 of 13 January 1977, introducing a levy on the production of isoglucose, was illegal (see Annex 10, p.
1 medfør af forordning EØF/1293/79 blev visse bestemmelser i denne forordning derfor ophævet den 25. juni 1979 og andre bestemmelser fastsat.
383 for further details). Regulation (EEC) No 1293/79 therefore repealed some provisions of the Regulation on 25 June 1979 and laid down other rules.
Dens tilmed kun delvise ikrafttræden skete med fire års forsinkelse.
Moreover, its partial entry into force will be four years late.
Når anvendelsen bliver fuld stændig, vil virkningerne af det system, der er indført i medfør af afgørelsen af 21. april 1970, næsten være udtømte Gf. bilag 10. s. 381).
By the time it becomes fully operational, the system created by the Decision of 21 April 1970 will have nearly exhausted its effectiveness (see p. 379).
Under disse omstændigheder måtte Kommissionen foreslå og Rådet vedtage i medfør af niende direktiv at udskyde anvendelsestidspunktet til den 1. januar 1979.
In these circumstances, the Commission proposed—and the Council agreed to—the postponement, by means of the Ninth Directive, of the date of entry into force to 1 January 1979.
Derfor er disse tidspunkter blevet følgende: 1. april 1978 for Det forende Kongerige, 1. oktober 1978 for Danmark, 1. januar 1979 for Frankrig og Nederlandene, 1. marts 1979 for Irland, 1. april og 1. juli 1979 for Italien og 1. januar 1980 for Luxembourg og Tyskland.
The actual implementing dates were as follows: 1 April 1978 in the United Kingdom, 1 October 1978 in Denmark, 1 January 1979 in France and the Netherlands, 1 March 1979 in Ireland, 1 April and 1 July 1979 in Italy and 1 January 1980 in Luxembourg and the Federal Republic of Germany.
Kommissionen, der i januar 1979 havde indledt en procedure mod Tyskland, Irland, Italien og Luxembourg i hen hold til EØF-traktatens artikel 169 for ikke at have overholdt det sjette direktiv, hævede derefter denne sag.
In January 1979 the Commission started proceedings against the Federal Republic of Germany, Ireland, Italy and Luxembourg, under Article 169 of the EEC Treaty, for infringement of the Sixth Directive, but sub sequently abandoned them.
Bemærkninger lil del franske standpunkt: Det vakte som bekendt et vældigt røre i Nationalforsamlingen.
Comments on the French position: Strong emotion was expressed in the Assemblée nationale.
Den for kastede den 30. oktober 1978 med 333 stemmer mod 132 lovforslaget om tilpasning af momslovgivningen som følge af sjette direktiv.
On 30 October 1978 it rejected the bill adapting VAT legislation to the Sixth Directive by 333 votes to 132.
Et af argumenterne var, at dette direktiv var for præcist og ikke overlod den nationale lov givningsmagt nogen valgmulighed.
One argument was that this Directive was too specific and left the national legislature no choice.
Til sidst blev lovforslaget vedtaget med 279 stemmer mod 200 ved en afstemning den 7. december 1978 med deltagelse af samtlige medlemmer.
In the end, the text was adopted on 7 December 1978 by the entire Assembly by 279 votes to 200.
Bemærkninger til det italienske standpunkt: Den italienske regering har trods meget store indenrigspolitiske vanskeligheder været i stand til at bringe godkendelsesproceduren til afslutning.
Comments on the Italian position: In spite of major internal political difficulties, the Italian Government successfully concluded the approval procedure.
Med hensyn til EF-budgettet for 1979 havde dette betydelige følger, idet Italien, hvis landet havde måttet forblive i den gruppe af stater, der indbetalte finansielle bidrag, skulle have betalt 140 mio ERE mere.
In terms of the 1979 Community budget, this had a considerable effect, for had Italy remained in the group of States paying financial contributions, this would have cost it 140 m EUA more.
Bemærkninger til det tyske standpunkt: Forsinkelsen i den parlamentariske ratifikation skyldtes ikke uenighed om direktivets indhold men oppositionens (CDU og CSU) krav om, at definitionen af anvendelsesområdet ikke måtte bringe Tysklands eventuelle genforening i fare.
Comments on the Federal German position: The delay in parliamentary ratification was not due to divergent views on the substance of the directive but to the CDU/CSU opposition who demanded that the definition of the field of application must not prejudice the possible reunification of Germany.
Da oppositionen har flertal i Bundesrat, var det nødvendigt, at de to kamre blev enige om et kompromisforslag, som koordinationsudvalget udarbejdede under store vanskeligheder.
Since the opposition had a majority in the Bundesrat, the two chambers had to find a compromise—which was laboriously worked out in the coordinating committee.
) Momssatserne i de ni medlemsstater var ved udgangen af 1979 følgende: Belgien (normalsats 16%, forhøjet sats 25 %, reduceret sats 6 %); Danmark (normalsats 20,25 %); Tyskland (normalsats 13 %, reduceret sats 6,5 %); Frankrig (normalsats 17,6%. forhøjet sats 33,33%, reduceret sats 7%); Irland (normalsats 20%, reduceret sats 10%); Italien (normalsats 14%, forhøjet sats 35%, reducerede satser 1, 3, 6, 9 og 12%; men også en »mellemsats« på 18 %); Luxembourg (normalsats 10 %, reducerede satser 2 og 5 %); Nederlandene (normalsats 18 %, reduceret sats 4 %); Det forenede Kongerige (normalsats 15 %).
' The VAT rates in force at the end of 1979 in the Nine Member States were: Belgium (normal rate 16%, in creased rate 25%, reduced rate 6%); Denmark (normal rates 20%, 25%); Federal Republic of Germany (normal rate 13%, reduced rate 6.5%); France (normal rate 17.6%, increased rate 33.33%, reduced rate 7%); Ireland (normal rate 20%, reduced rate 10%); Italy (normal rate 14%, increased rate 35%, reduced rates 1, 3, 6, 9 and 12%; there is also an 'intermediate' rate of 18%); Luxembourg (normal rate 10%, reduced rates 2% and 5%); Netherlands (normal rate 18%. reduced rate 4%); United Kingdom (normal rate 15%). 15%).
*) En analyse af denne ordning findes i »Revue du marché commun« fra januar 1979, s. 16, i en artikel af samme forfatter med titlen »Le budget pour 1978, bilan d'une procédure, innovations juridiques, perspectives pour une année nouvelle«.
The author has analysed this mechanism in his article in La revue du marché commun: 'Le budget pour 1978, bilan d'une procédure, innovations juridiques, perspectives pour une année nouvelle' (January 1978, p. 16).
7/74 til Bulletin for De europæiske Fællesskaber.
See Supplement 7/74—Bull. EC.
Dengang Det forenede Kongerige mente, at den finansielle ordning ville gælde for landet med hensyn til budgettet for 1979, var tallene således: overskud 237 mio ERE, dvs. 11,2 %, det britiske bidrag på grundlag af BNP var på 2 119 mio ERE; en tranche på 5 % heraf gav således 106 mio ERE. Imidlertid ydes der intet tilskud for tranchen 0-5 %.
At the time when the United Kingdom thought the financial mechanism would operate in its favour in the 1979 budget, the figures were as follows: surplus 237 m EUA, or 11.2%; the UK share of Community GNP was 2 119 m EUA; so one 5% tranche came to 106 m EUA.
For tranchen 510 %, for hvilken der kan ydes tilskud på 50 % af beløbet, ville tilskuddet derfor blive på 53 mio ERE. Da det resterende beløb kun er på 25 mio ERE for tranchen 10-15 %, ville der kunne ydes et tilskud på 60 % af dette beløb, dvs. 15 mio ERE.
So for the tranche from 5 to 10%, which allows for pay ment of 50% of the amount, the figure is 53 m EUA.
Alt i alt ville det samlede tilskud derfor have været på 68 mio ERE (53 + 15 mio ERE).
So the total amount repaid would have been 68 m EUA (53 + 15 m EUA).
Der kan her siges nogle få ord om problemet vedrørende forbundsindkomstskat.
A few words may be said here about the question of federal income tax.
I De forenede Stater fik forbundsregeringen i 1913 i medfør af den 16. forfatningsændring ret til at udskrive indkomstskat.
In the United States, in 1913, the 16th amendment gave the federal government the right to levy income tax.
Er Europa klar til en sådan nyskabelse?
In 1980 the situation was like this:
del ud fra en politisk betragtning frarådes at supplere dem med en europæisk skat.
pour ordre' and the Netherlands in a 'Miljoenen nota'.
Finansieringen af ny foranstaltninger burde ske ved at nedsætte udgifterne på andre områder, bl.a inden for EUGFL's område.
These revenues are thus segregated from fiscal revenues;
Kapitel VIII: EKSF's finansielle virksomhed
Chapter VIII: The ECSC's financial activity
Ud fra den synsvinkel, der anlægges i dette kapitel, udøver Det europæiske Kul- og Stålfællesskabs høje Myndighed en virksomhed svarende til et pengeinstituts uden dog at være bank.
Seen from the point of view taken in this chapter, the High Authority of the European Coal and Steel Community carries out activities similar to those of a financial institution, without however being a bank.
I EKSF-traktatens artikel 54, stk. 4, er i øvrigt fastsat: »Den høje Myndighed udøver ikke selv den bankvirksomhed, der hænger sammen med dens finansieringsopgaver«.
Article 51(4) of the ECSC Treaty stipulates that 'The High Authority shall not itself engage in the banking operations which its financial tasks entail'.
Jeg vil derfor behandle Den høje Myndigheds/Kommissionens opgave og virke, indtægter, nær mere regler for intervention og finansiering.
We shall therefore successively describe the tasks and operations, resources, rules of in­tervention and, lastly, the financing of the High Authority/Commission.
EKSF's grundlag for dets finansieringsvirksomhed findes i traktatens artikler 49 og 51.
The financial activity of the ECSC is based on Articles 49 and 51 of the Treaty.
Siden sin oprettelse har det udøvet denne virksomhed på en helt utraditionel måde.
From the outset it has organized its activity in a very original fashion.
A — EKSF's opgave
Α-Tasks of the ECSC
Jeg minder om, at Den høje Myndighed/Kommissionen i henhold til EKSF-traktatens artikel 49 er »berettiget til at fremskaffe de til gennemførelsen af dens opgaver nødvendige mid ler: ... ved at optage lån«.
Pursuant to Article 49 of the ECSC Treaty, the High Authority/Commission 'is empowered to procure the funds it requires to carry out its tasks:... by contracting loans'.