natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad enten man ser faldgruberne i form af illoyal konkurrence, ugunstigt stillede regioner eller uretfærdig behandling af forbrugere, vil løsningen af disse problemer i intet tilfælde hindre gennem førelsen af Det Indre Marked, men tværtimod bringe det grundlæggende mål nærmere,
It should be noted that whether one sees the pitfalls in terms of unfair competition, regional disadvantage or consumer injustice, in each case the remedy, far from hindering the completion of the internal market, advances the basic aim of a single, flexible market equipped for growth: effective competition policing gives governments the confidence to dismantle
nemlig et fleksibelt og dynamisk enhedsmarked: Effektiv konkurrencepolitik giver regeringerne den fornødne selvtillid til at nedbryde handelshindringerne; korrigeringen af strukturelle ubalancer giver regeringerne i de underudviklede lande den samme selvtillid og øger potentialet for samhandelen mellem medlemsstaterne; forbrugerpolitikken fremmer produktionen af varer og tjenesteydelser, der formår at hævde sig på de mest krævende markeder.
trade barriers; correction of structural imbalances supplies that same confidence to the go vernments of less-developed countries and enlarges the potential for internal EEC trade; consumer policy fosters the production of goods and services that can hold their own on the most demanding markets.
Medlemsstaternes enstemmige vedtagelse af Fællesakten vidner om den udbredte tiltro til, at fordelene ved gennemførelsen af Det Indre Marked vejer tungere end farerne, når der blot træffes de fornødne sikkerhedsforholdsregler.
The unanimous adoption of the Single Act by the Member States of the European Community indicates the general belief that, with appropriate safeguards, the advantages of completing the internal market outweigh the dangers.
Denne bedømmelse kan forbrugeren tilslutte sig: Ikke alene er de endelige mål sammenfaldende med hans interesser (forbedret individuel velfærd, lavere priser, større udvalg og øget kvalitet af varer og tjenesteydelser), men der er også mere umiddelbare fordele, som kan indhøstes hen ad vejen.
That judgement may be endorsed by the consumer: not only do the final aims coincide with his interests (in the form of improved individual welfare, lower prices, wider choice and improved quality of goods and services), but there are immediate benefits to be reaped along the way.
Mange af de skridt, som EF-Kommissionen har gjort sig til fortaler for i forbindelse med fjernelsen af hindringerne for den frie bevægelighed af personer, varer og tjenesteydelser, udgør i sig selv umiddelbare forbedringer af forbrugerens kår: Større bevægelsesfrihed på tværs af landegrænserne og elimineringen af valutakontrolforanstaltninger vil gøre indkøbsture og turisme lettere; forenklede procedurer for fastsættelse af sundheds- og sikkerhedsstandarder vil bidrage til en mere effektiv retsbeskyttelse af brugeren; indførelsen af åben adgang for virksomheder i andre fællesskabslande til at deltage i udbuddet af offentlige kontrakter samt strammere restriktioner for statssubsidier til ineffektiv industri vil give forbrugeren som skatteborger bedre valuta for de penge, som han eller hun bidrager med til statsfinanserne.
Many of the steps advocated by the European Commission, in the elimination of obstacles to free movement of persons, goods and services, constitute in themselves immediate improvements in the consumer's lot: greater ease of movement across frontiers and elimination of exchange controls will facilitate shopping and tourism; rationalized procedures for setting health and safety standards will make for more efficient legal protection of the user; the opening of public procurement to intra-European competition, as well as tighter restrictions on State aid to inefficient industry, will give the consumer-taxpayer better value for the money he or she contributes to the national exchequer.
I en sådan proces er »forbrugerbeskyttelse« ikke længere en dækkende betegnelse for de politiske beslutningstageres opgave på forbrugerområdet.
In such a process 'consumer protection' is no longer an adequate brief for policy-makers in the consumer field.
Der må være en vis beskyttelse for at sikre, at varer og tjenesteydelser ikke frembyder en urimelig risiko eller skjult ulempe for den endelige køber, men forbrugeren er ikke længere trængt i defensiven: I stedet for at beskytte består opgaven nu snarere i at hævde og lette den rolle, som tilkommer forbrugeren i økonomien.
Protection there must be, to ensure that goods and services pose no unreasonable risk or concealed disadvantage for the final purchaser, but the consumer is no longer on the defensive: the task now is not so much to protect the final user as to assert and facilitate his or her proper role in the economy.
Forbrugeren råder i første række over tre midler til at hævde denne rolle: juridiske rettigheder, demokratisk indflydelse på regeringernes sektorpolitikker samt frihed til at vælge eller afvise et produkt.
The consumer has three chief means of asserting this role: legal rights, democratic influence over government sectoral policies and freedom to choose or reject a product.
I begyndelsen drejede udviklingen inden for forbrugerpolitikken sig nødvendigvis i hovedsagen om regulering, der havde til formål at sikre et vist mål af beskyttelse af fundamentale rettigheder: fysisk sikkerhed, markedsgennemsigtighed, rimelige aftalevilkår osv. Dette arbejde er endnu langt fra afsluttet, men når dette er sket, vil der kun være begrænsede mulig heder for at gøre yderligere fremskridt ad lovgivningsvejen.
Early developments in consumer policy were necessarily concerned to a large degree with regulation, to ensure a measure of protection of fundamental rights such as physical safety, market transparency, fair contract terms etc. This work is not complete, but when it is the scope for further progress through legislation will be limited.
Der hersker i industrilandene -selv i lande med en central planlægning af økonomien — en voksende uvilje mod regulering som en metode til problemløsning: Når en lovgivning bliver alt for detaljeret, er den ineffektiv, fordi håndhævelsen af den bliver for vanskelig.
There is a growing resistance in developed countries — even in centrally planned economies — to regulation as a method of solving problems: when legislation becomes too detailed it is ineffective, as enforcement becomes too difficult.
Det er der særlig fare for i forbindelse med forbrugerlovgivning, idet markederne meget hurtigt ændrer sig, navnlig under indflydelse af ny teknologi.
This is a particular hazard in the case of consumer legislation, as markets are changing very rapidly, especially under the influence of new technology, and the classification of priority consumer concerns, or groups of consumers with a shared problem, becomes more difficult. '
Klassificeringen af prioriterede forbrugerproblemer eller grupper af forbrugere med det samme problem bliver vanskeliggjort1).
Once certain basic standards of protection are assured, the way to advance consumer interests is no longer through general legislative provisions, but through
Når først visse grundlæggende beskyttelsesstandarder er sikret, fremmes forbrugernes interesser ikke længere bedst gennem
See Koopman, Joop, 'New developments in government consumer policy: a challenge for consumer organizations'. Journal of Consumer Policy 9, (1986), pp. 269-286.
vedtagelse af almindelige lovbestemmelser, men gennem en tættere inddragelse af forbrugeren i de beslutninger, som træffes af regeringerne (i fællesskab eller hver for sig) samt af erhvervsvirksomhederne.
closer involvement of the consumer in the decisions of governments (jointly and individually) and of businesses.
For øjeblikket ligger nøgleområdet for inddragelse af forbrugerne i den offentlige politiske beslutningsproces stadig på nationalt plan. De regeringsbeslutninger, der påvirker markedet — og de nationale regeringers input i fællesskabsinitativer — undlader ofte at tage hensyn til forbrugerproblemer.
For the moment, the key area for consumer involvement in public policy-making remains at national level.
For at råde bod herpå må regeringerne til stadighed holde et vågent øje med de følgevirkninger, som det fulde spektrum af deres politikker i de forskellige sektorer har for forbrugerne. De må foretage en klar afvejning mellem producenternes og leverandørernes kortsigtede interesser og de mere lang sigtede interesser for forbrugerne og markedet som helhed.
To remedy this, governments need constantly to monitor the implications for consumers of the full range of their policies in the various sectors; they need to measure clearly the short-term interests of producers and suppliers against the long-term interests of consumers and of the market as a whole; consumer organizations must focus their own efforts on defining key issues for attention.
Til syvende og sidst er det forbrugernes frihed til at vælge, der udgør deres virkelige magt over markedets produktionsside.
In the last analysis, it is consumers' freedom to choose that constitutes their real power over the production side of the market.
Når først selve retten til at vælge er slået fast i lovgivningen med syvtommersøm, og regeringernes beslutninger ikke påvirker markedet til skade for for brugeren, så vil man inden for forbrugerpolitikken i stedet for retsbeskyttelse mod specifikke risici kunne koncentrere sig om at hjælpe såvel udbydere som brugere med at drage størst mulig fordel af valgfaktoren.
Once the right to choose is itself firmly fixed in law and once government decisions do not affect the market to the detriment of the consumer, then the emphasis of consumer policy can shift away from legal protection against specific risks to helping suppliers and users alike to take maximum advantage of the choice factor.
Dette kan blandt andet gøres ved at forbedre kommunikationen mellem forbrugere og producenter. Den første gruppe kan gøres mere bevidst omkring de potentielt foreliggende forbrugsmuligheder, medens den anden gruppe kan bibringes en for ståelse af forbrugerbehov og -problemer og foretage sine investeringer i overensstemmelse hermed.
This includes improving communication between consumers and producers, so that the one group can be made more aware of the consumption opportunities potentially available, while the other can be enabled to understand consumer needs and concerns and invest accord ingly.
Ved opbygningen af en dialog med producenter såvel som med offentlige myndigheder må forbrugerorganisationerne spille en central rolle.
In the building of dialogue with producers as with government, consumer organizations must play a key role.
For at kunne udfylde denne rolle har de brug for ændringer i deres organisation og finansieringsforhold (jfr. kapitel 5).
To perform that role they need changes in their organization and financing (See Chapter 5).
Den store vanskelighed ved at sikre en fyldestgørende repræsentation af forbrugerinteresser er, at den personkreds, som skal repræsenteres, kun er konstant, når det gælder de mest grundlæggende problemer.
The great difficulty about securing adequate representation of consumer interests is that the body of people to be represented is constant for only the most basic concerns.
Derudover er den skiftende fra det ene problem til det andet: direktøren for et aktieselskab er producent, når han drøfter produktansvar, og forbruger, når han underskriver en aftale om livsforsikring.
Thereafter the constituency changes from one issue to another: the company director is a producer when discussing product liability and a consumer when he signs a contract for life insurance.
Der kan være enighed i samfundet om en ret færdig behandling af forbrugere, men effektive lobbygruppers styrke ligger snarere i, at de har påtrængende, umiddelbare problemer til fælles, end i, at de påberåber sig almene principper. cipper.
There may be a consensus in society in favour of a fair deal for consumers, but effective lobbies draw their strength from sharing urgent immediate concerns rather than from any appeal to general principles.
Forbrugerorganisationerne må lære at leve med det paradoks, der ligger i, at de forsøger at anvende masserepræsentation som et våben i kampen for individualiteten.
Consumer organizations must live with the contradiction implicit in attempting mass representation in the cause of individuality.
I forhold til for brugerinstitutioner i offentligt regi er det disse organisationers særlige styrke, at de kan holde sig fri af bureaukratiet og appellere direkte til den offentlige mening for at fremme deres sag2). Deres svaghed ligger i, at det individ, der kan tænkes at ville støtte dem vedrø-
The strength of such organizations, compared with consumer institutions under the aegis of government, is that they can distance themselves from officialdom and appeal to public opinion in order to advance their cause.2 Their weakness is that the individual who might support them on one question is liable to find their concern on another topic remote or trivial.
Det er af væsentlig betydning både for forbrugerpolitikkens mål og metoder: for dens mål, fordi en hensigtsmæssig imødekommelse af individuelle behov forudsætter en spredning af produktionen, — og for dens metoder, fordi politikken må være tilstrækkeligt fleksibel til at tillade specielle reaktioner på specielle omstændigheder.
It is essential to both the aims and the methods of consumer policy: essential to its aims, because a proper response to individual needs implies diversification of production; essential to its methods, because the policy must be sufficiently flexible to allow particular responses to particular circumstances.
Erfaringen har belært Fællesskabet om, at det rigtige administrative niveau til udførelse af en bestemt funktion er det laveste niveau, som jobbet kan gøres effektivt på3).
Experience has taught the Community that the right level of government at which to execute a particular function is the lowest level at which the job can be efficiently done.3
For så vidt angår forbrugeranliggender, kan man føre dette »uddelegeringsprincip« endnu videre: det endelige mål er at uddelegere ansvaret til de mest effektive faktorer i processen: forbrugerne selv.
In consumer affairs this 'principle of subsidiarity' can be extended even further: the ultimate aim is to delegate responsibility to the most effective agents in the process: the consumers themselves.
Der kan være behov for mere detaljerede bestemmelser på andre niveauer for at tilpasse disse krav, der gælder for hele Fællesskabet, til nationale og lokale omstændigheder.
There will always be a need for a certain minimum of Community legislation to define and guarantee basic consumer rights such as physical and economic safety.
Politikken vil dog først kunne opfylde sit virkelige formål, når forbrugerne med en lovhjemlet, grundlæggende anerkendelse af den rolle, der tilkommer dem i økonomien, sættes i stand til at udøve deres ret til at vælge frit med størst mulig effekt.
More detailed regulations may be needed at other levels, to adapt these Community-wide require ments to national and local circumstances, but the policy will achieve its real purpose only when consumers, equipped with a basic recognition by the law of their proper role in the economy, are enabled to exert their right of choice to maximum effect.
Forudsætningen herfor er ikke lovgivning, men strukturer, der kan muliggøre og fremme en informationsstrøm mellem producent og forbruger, således at hver parts markedsadfærd bygger på fuld for ståelse af den anden parts behov eller muligheder.
That demands not legislation, but structures to allow and encourage a flow of information between producer and consumer, so that the market behaviour of each is based on a full understanding of the other's needs or capabilities.
Den stadig snævrere sammenslutning af de europæiske stater, som Det Europæiske Fælles skab nærer forhåbninger om at blive, vil ikke blive opnået ved at føje stadig flere retsakter til fællesskabsretten.
The ever-closer union of European States, which the European Community aspires to be, will not be achieved by putting more and more laws on the Community statute book.
Den forenende faktor i et økonomisk fællesskab er de økonomiske fordele, som det giver sine medlemmer4).
The unifying agent in an economic community is the economic benefits it confers on its mem bers.4By making its essential contribution to the development of the internal market, consumer policy can maximize the economic benefits — and also make them palpable to the individual citizen.
4) Sammesteds Del B, kapitel 4.
Part B, Chapter 4.
lingen af Det Indre Marked kan forbrugerpolitikken maksimere de økonomiske fordele — og tillige gøre dem nærværende for den enkelte borger.
In the mass market that developed after the Second World War, any semblance of equality in the producer-customer relationship was lost.
Af denne borgers vilje som forbruger afhænger ikke alene funktionen af en sund økonomi, men tillige udviklingen af demokratiske institutioner og hele den europæiske integrations fremtid.
The very logic of the Treaty provisions, as worked out in practical measures and in the jurisprudence of the European Court, led to Community involvement in consumer policy — and that
EF's forbrugerpolitik — en prioritet, der langsomt tager form
The concern to give the European Community a 'human face' crystallized in Paris in October 1972, at the meeting of Heads of State or Government of the Member States.
På det massemarked, der udviklede sig efter Anden Verdenskrig, gik enhver illusion om jævnbyrdighed i forholdet mellem producent og kunde tabt.
Endeavouring to set the tone for the enlargement of the Community a couple of months later, they '..emphasized that they attach as much importance to vigorous actions in the social field as to the achievement of economic and monetary union'.
Forbrugernes købekraft voksede, og det øgede udbud af nye produkter og tjenesteydelser bevirkede, at markedet blev uoverskueligt. Massereklamer, nye markedsføringsteknikker og komplekse kreditkøbsordninger trådte i stedet for det gamle fortrolige forhold mellem udbyder og butikskunde.
The Community institutions were asked to prepare a programme of concrete measures which should aim 'at strengthening and coordinating measures of consumer protection'.
På et sådant marked blev de reelle forbrugerbehov kun én af en række faktorer, der var bestemmende for produktionsbeslutningerne. Den, der betalte spillemanden, bestemte ikke længere melodien.
The Treaty had already provided a legal basis for consumer policy activities: now the 1972 summit declaration fleshed out that clause of the preamble, to form a sound political basis for Community action on behalf of consumers.
Der indtrådte en reaktion i løbet af 1950'erne, idet der opstod grupper, der søgte at påvirke politikerne på forbrugernes vegne, men denne udvikling havde ikke nogen mærkbar indflydelse på affattelsen af Rom-Traktaten.
Within months a new service was instituted within the European Commission; it later be came the Directorate-General for the Environment, Consumer Protection and Nuclear Safety.
Det var ikke tanken med Traktaten, hvis egentlige formål var politisk: et organiseret og vitalt Vesteuropa, hvis lande aldrig mere ville føre krig mod hinanden, men hertil skulle der umiddelbart anvendes økonomiske og ganske specifikke midler.
In September 1973 the Consumers' Consultative Committee was set up (representing the European Bureau of Consumers' Unions (BEUC), the Committee of Family Organizations in the European Communities (Coface), the European Community of Consumer Cooperatives (Eurocoop) and the European Trade Union Confederation (ETUC), with in dependent experts).
De indeholder ikke, sådan som vi måtte forvente det i en national forfatning, udtrykkeligt en erklæring om grundlæggende rettigheder, som kunne danne grundlag for formuleringen og gennemførelsen af et klart defineret sæt af rettigheder for forbrugeren.
It was adopted on 14 April 1975, as the 'Preliminary programme of the European Economic Community for a consumer protection and information policy'.6The 1975 programme contained the 'bill of rights' for consumers hitherto lacking in EEC law.
Skønt det i Traktatens præambel angives som en af dens væsentligste mål sætninger »stadig at forbedre levevilkår og beskæftigelsesforhold« for medlemsstaternes befolkninger, indeholder den ikke nogen udtrykkelig bestemmelse om forsvar eller fremme af forbrugernes interesser.
Five rights were listed: the right to health protection and safety, the right to protection of economic interests, the right to redress, the right to information and education and the right of representation.
Forbrugernes velfærd påberåbes som en af målsætningerne for den fælles landbrugspolitik og som et af kriterierne for loyal konkurrence i forretningslivet, men i sidstnævnte tilfælde omfatter henvisningen tilsyneladende såvel erhvervsdrivende aftagere som privatpersoner eller endelige forbrugere5).
A second programme, adopted in 1981, reaffirmed those five rights and put special emphasis on value-for-money as a matter of concern to consumers. Both programmes were accompanied by specific proposals from the Commission for legislation, for research and pilot projects, for consultation procedures and for supporting the activities of consumer organizations.
Det Europæiske Fællesskabs politikker skal have et retsgrundlag i de grundlæggende traktater, men dette er ikke ensbetydende med, at politikken i al evighed skal være begrænset til, hvad der udtrykkeligt er anført i disse traktater. Det var en logisk følge af Rom-Traktatens bestemmelser, således som de er blevet udmøntet i praktiske foranstaltninger og i EF-Dom- s) Artikel 39 og 85. Se Krämer, L.: »EEC Consumer Law«, Bruxelles 1986, Afsnit 1.
Circumstances for the development of the Community's consumer policy are now more favourable than at any time since its inception. Not only is the economic necessity of gearing production to consumer requirements highlighted more clearly: constitutional and legislative changes have made it possible to move forward more quickly.
stolens praksis, at Fællesskabet kom til at beskæftige sig med forbrugerpolitik — og dets indsats på dette område har fået øget status som følge af de nationale regeringers stigende interesse for forbrugerspørgsmål i sig selv.
Under the voting rules laid down in the Treaty of Rome, most European Commission proposals for market-opening measures — in which, as we have seen, consumer protection is closely involved — fell into the categories that required unanimous agreement among the Member States.
Traktatens artikel 36 giver medlemsstaterne mulighed for at lægge hindringer i vejen for den frie varebevægelse med bestemte begrundelser, herunder »beskyttelse af menneskers liv og sundhed«.
The new voting rules do, however, have the effect, in the policy areas concerned, of confining the use of this 'veto' to the upper levels of decision-making.
EF-Dom-stolen har imidlertid ikke fortolket dette sådan, at de farer for sundheden, som kan opstå i forbindelse med forbruget af varer og tjenesteydelser, alene vedkommer de nationale regeringer: Disses rolle anses i så henseende som værende af rent foreløbig karakter.
The invocation of a vital national interest is a political matter, to be done by ministers at the stage in negotiations when their officials have sorted out the detail and presented them with clear choices.
Den ophører, når de nationale foranstaltninger overflødiggøres gennem vedtagelse af en fælles lovgivning på fællesskabsplan.
The effective power to block the process no longer lies with a junior ministry official in a Member State, who may see an objection from his own department's point of view, but bears no responsibility for the overall outcome of negotiations.
Økonomiske risici for forbrugeren falder også inden for Fællesskabets kompetenceområde.
Recent years have also seen a decided shift towards a more pragmatic approach to European integration.