natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I denne beretning omtales 10 domme, hvoraf 6 blev afsagt i sager anlagt af virk somheder mod formelle beslutninger truffet af Kommissionen (EØF-Traktatens artikel 173); i de øverige tilfælde var der tale om præjudicielle afgørelser i henhold til EØF-Traktatens artikel 177.
This report covers a total of 10 judgments, of which six were deliveredin actions brought by firms against a formal decision of the Commission under Article 173 of the EEC Treaty, whilst the others were delivered under thepreliminary ruling procedure of Article 177 of the EEC Treaty.
Kendelser afsagt af EF-Domstolens præsident omtales ikke.
The report doesnot cover orders of the President of the Court in competition matters.
51 - Kommissionens beføjelse til at indhente oplysninger
§ 1 — Commission's powers regarding requestsfor information
Der er blevet afsagt dom i to sager'), der vedrørte en af Kommissionen foretaget undersøgelse inden for termoplastindustrien.
The two cases in questionJ relate to the inquiry which the Commissioncarried out in the thermoplastics sector.
Efter at have foretaget kontrolundersøgelser på grundlag af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17/62 og anmodet om op lysninger i henhold til artikel 11, stk. 1. pålagde Kommissionen ved en beslutning truffet i henhold til artikel 11, stk. 5, sagsøgerne at besvare en række spørgsmål, der var stillet i begæringen om oplysninger.
After having undertaken investigationsbased on Article 14(3) of Council Regulation No 17 of 6 February 1962and having requested information under Article 11(1) of that Regulation, the Commission called upon the plaintiffs, by decisions taken pursuant to Article11(5), to answer the questions asked in the request for information.
Selskaberne CdF Chimie og Solvay anlagde med hjemmel i EØF-Traktatens artikel 173 sag ved EF-Domstolen med henblik på annullation af de pågældende be slutninger.
The two decisions were appealed against by the companies CdF Chimie and Solvay under Article 173 of the EEC Treaty.
Selv om de anfægtede beslutninger ganske vist blev annulleret på en række punkter, bekræfter dommene dog, at Kommissionens undersøgelsesbeføjelser er meget vidt gående.
Although the decisions were partly annulled, the judgments confirm the widescope of the Commission's investigating powers.
Domstolen forkastede således den af sagsøgerne fremførte indsigelse, hvor efter Kommissionen ved at træffe beslutninger på grundlag af artikel 11. stk. 5. i for ordning nr. 17/62. havde overskredet sine beføjelser til at indhente oplysninger hos virksomheder, der underkastes undersøgelse.
The Court rejected the argument put forward by the plaintiffs that the Commission, by adopting thedecisions under Article 11(5) of Regulation No 17, had made illegal use of itspower to request information from the firms that were the subject of theinquiry, since it was for the Commission to assess whether information wasnecessary in order to be able to identify an infringement of the competitionrules.
Ifølge EF-Domstolen tilkommer det Kommissionen at vurdere, om en oplysning er nødvendig med henblik på at få konstateret, om en overtrædelse af konkurrencereglerne har fundet sted.
Even if the Commission already had evidence of an infringement, it couldlegitimately deem it necessary to request additional information that wouldallow it to identify more clearly the extent of the infringement, by determiningits duration or the number of undertakings involved.
I det foreliggende tilfælde fandt Domstolen, at Kommissionen ikke havde overskredet sine skønsbeføjelser.
In the case in point, the Court held that the Commission had not exceeded its discretionary powers ofassessment.
På grundlag af disse kriterier vurderede Domstolen dernæst de spørgsmål, som Kom missionen afkrævede sagsøgerne svar på i den omtvistede beslutning.
In the light of these criteria, the Court then examined the questions which the Commission required the plaintiffs to answer.
Domstolen fandt, at de fleste af spørgsmålene - herunder navnling dem. der vedrørte producenternes møder - der kun havde til formål at få rent faktuelle oplysninger om mødernes indhold og om, hvem der havde deltaget, ikke gav anledning til kritik.
It concluded that most of thequestions, notably those relating to the meetings of producers, which weredesigned merely to obtain factual information on the holding of the meetingsand on the participants, were unobjectionable.
Det forholder sig derimod anderledes, dersom der er tale om spørgsmål, der kan tvinge den adspurgte virksomhed til at indrømme og tilstå, at den har deltaget i en aftale, der har til formål at begrænse konkurrencen, det være sig en aftale om prisfast-
However, it took a different view of the questions which were such as to obligethe plaintiff to admit having participated in an agreement aimed at fixing sellingprices so as to prevent or restrict competition or to declare having had theintention of achieving that objective, and of the questions that were such as toinduce the plaintiff to admit participation in an agreement intended to restrictor control output or outlets or to share markets.
Dom af 18.10.1989, CdF Chimie/Kommissionen. sag 374/87 og dom af 18.10.1989, Solvay SA/ Kommissionen, sag 27/88.
Case 374/87 CdF Chimie v Commission, judgment of 18 October 1989 and Case 27/88 Solvay SA v Commission, judgment of 18 October 1989.
Domstolen fandt, at Kommissionen ved at stille spørgsmål af sidstnævnte art havde tvunget de virksomheder, til hvem beslutningen var rettet, til at indrømme en over trædelse af EØF-Traktatens artikel 85. Kommissionen havde herved krænket prin cippet om, at en sigtet ikke er forpligtet til at udtale sig til skade for sig selv, og prin cippet om at Kommissionen har bevisbyrden.
The Court held that, through these latter questions, the Commission wasobliging the firms to admit an infringement of Article 85 of the EEC Treaty.In so doing, the Commission infringed the plaintiff's right of defence anddisregarded the rules on the burden of proof.
Men i henhold til denne retspraksis er det klart, at virksomheder ikke kan nægte at ud tale sig eller nægte at svare på en begæring om oplysninger med den begrundelse, at Kommissionen herved vil få lettere ved at bevise eksistensen af en overtrædelse.
In the light of this judgment, it is clear that firms do not have a 'right tosilence', nor even the right to refuse to reply to a request for information onthe grounds that their answers would facilitate the Commission's task indemonstrating the existence of an infringement.
§2 - Kommissionens undersøgelsesbeføjelser
§ 2 — Investigating powers of the Commission
Der er blevet afsagt tre domme ') om dette spørgsmål. Inden disse domme gen nemgås nærmere redegøres der først for en række faktiske forhold.
This question was dealt with in three judgments.1Some factual background is required before analysing the significance of the judgments.
Den 15. januar 1987 vedtog Kommissionen med hjemmel i artikel 14, stk. 3, i for ordning nr. 17/62 af 6. februar 1962 en række beslutninger gående ud på, at for skellige virksomheder skulle underkastes kontrolundersøgelser vedrørende deres eventuelle deltagelse i aftaler eller samordnet praksis om fastsættelse af priser, kvotaer eller mål for salg af PVC og Polyethylen inden for Fællesskabet.
On 15 January 1987, pursuant to Article 14(3) of Regulation No 17 of 6February 1962, the Commission adopted a series of decisions ordering variousfirms to submit to investigations into their possible participation in agreementsor concerted practices under which prices and quotas or sales objectives for PVC and polyethylene in the Community had been fixed.
Hoechst havde flere gange kategorisk nægtet at underkaste sig Kommissionens kontrolundersøgelse under henvisning til. at der var tale om en ransagning i strid med princippet om en sigtets rettigheder og med princippet om boligens ukrænkelighed, og at kontrolundersøgelsens gennemførelse forudsatte en retskendelse.
Hoechst categorically refused on several occasions to submit to the investigationon the grounds that what was involved was a search that violated the rights ofdefence and the inviolability of domicile, protection of which meant that theinvestigation could take place only on the basis of a prior court order.
Først den 2. april 1987 indvilligede selskabet i at underkaste sig en kontrolundersøgelse, efteråt Kommissionen med hjemmel i artikel 14. stk. 6, i forordning nr. 17/62 havde anmodet om bistand fra Bundeskartellamt, som for Kommissionen fik indhentet en ransagningskendelse ved Amtsgericht i Frankfurt.
It was not until 2 April 1987 that the company complied, after the Commission,acting on the basis of Article 14(6) of Regulation No 17, had requestedassistance from the Bundeskartellamt, which obtained a search warrant for the Commission from the Frankfurt Amtsgericht.
Kommissionen havde i mellemtiden ved beslutning af 3. februar 1987 i henhold til artikel 16. stk. 1, litra d), i forordning nr. 17/62 pålagt Hoechst en tvangsbøde på 1 000 ECU pr. dag for at tvinge selskabet til at underkaste sig den pågældende kontrolundersøgelse.
In the meantime, by decision of 3 February 1987, adopted pursuant to Article16(1) (d) of Regulation No 17, the Commission imposed on Hoechst a periodicpenalty payment of 1 000 ECU per day in order to compel it to submit to theinvestigation ordered.
Tvangsbødens endelige størrelse blev fastsat til 55 000 ECU ved be slutning truffet af Kommissionen i henhold til artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 17/ 62.
The final amount of the periodic penalty payment wasfixed at ECU 55 000 by decision adopted by the Commission pursuant to Article16(2) of Regulation No 17.
Dow Benelux havde for sit vedkommende rejst indsigelse mod Kommissionens be slutning om at foretage kontrolundersøgelse uden dog at modsætte sig dens gennem førelse.
Dow Benelux for its part expressed objections against an investigation decisiontaken by the Commission, but did not oppose its implementation.
Virksomheden bistod endog Kommissionens embedsmænd.
Indeed, itprovided assistance to the Commission officials.
Selskaberne Iberica, Alcudia og EMP, over for hvem Kommissionens embedsmænd både mundtligt og skriftligt redegjorde for deres rettigheder og pligter i henhold til ar tikel 14, 15 og 16 i forordning nr. 17/62, accepterede ikke alene kontrolundersøgelsens gennemførelse, men samarbejdede også aktivt i forbindelse hermed.
After the Commission officials had outlined to them orally and in writing theirrights and duties as set out in Articles 14, 15 and 16 of Regulation No 17, thecompanies Iberica, Alcudia and EMP not only agreed to the investigation, butcooperated actively in it.
I de tre domme tilsluttede Domstolen sig Kommissionens holdning.
In the three judgments, the Court upheld the Commission position.
Af disse domme kan der udledes tre væsentlige punkter, der bør understreges.
The threemain points brought out by the judgments are set out below.
') Dom af 21.9.1989, Hoechst AG/Kommissioncn, sagerne 46/87 og 227/88. Dom af 17.10.1989, Dow Chemical.
Cases 46/87 and 227/88 Hoechst AG v Commission, judgment of 21 September 1989.Cases 97, 98 and 99/87 Dow Chemical, }.
Dom af 17.10.1989. Dow Benelux NV/Kommissionen, sag 85/87.
Bericau Alcudia and EMP v Commission, judgment of 17October 1989.Case 85/87 Dow Benelux NV v Commission, judgment of 17 October 1989.
(I) Domstolen præciserede omfanget af den begrundelsespligt, der knytter sig til beslutninger om gennemførelse af en kontrolundersogelse
(i) The degree to which grounds should be providedfor an investigation decision
I Hoechst-sagen gjorde sagsøgeren således gældende, at beslutningen om gen nemførelse af kontrolundersøgelse var i strid med Traktatens artikel 190 og med artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17/62. eftersom beslutningen ifølge sagsøgeren ikke in deholdt nogen præcisering med hensyn til kontrolundersøgelsens genstand og formål.
In the Hoechst Case, the plaintiff argued that the investigation decisioninfringed Article 190 of the Treaty and Article 14(3) of Regulation No 17, sinceit lacked precision, notably as regards the subject matter and purpose of theinvestigation.
Domstolen udtalte i den forbindelse, at den forpligtelse, der påhviler Kommissionen i henhold til artikel 14. stk. 3, om at angive kontrolundersøgelsens genstand og formål, udgjorde en grundlæggende garanti med henblik på at sikre de pågældende virksom heders ret til at forsvare sig.
In this respect, the Court pointed out that the requirement incumbent on the Commission, pursuant to Article 14(3), to specify the subject matter and purposeof the investigation constituted a fundamental guarantee of the rights of defenceof the undertakings concerned.
Begrundelsespligten ved beslutninger om kontrolundersøgelser må derfor ikke vige for hensyn til undersøgelsens effektivitet.
It followed that the extent of the requirementto specify the grounds for investigation decisions could not be restricted on thebasis of considerations relating to the effectiveness of the investigation.
Herved præciserede Domstolen, at selv om Kommissionen ikke er forpligtet til at meddele addressaten for en kontrolundersøgelscsbeslutning alle de oplysninger, som den råder over vedrorende formodede overtrædelser, og heller ikke skal foretage en nøjagtig retlig kvalifikation af overtrædelserne, skal den dog klart angive, hvilke formodninger den soger at få bekræftet.
On thissubject, the Court held that, while the Commission was not required tocommunicate to the addressee of an investigation decision all the informationit had concerning presumed infringements or to give a strict legal evaluationof such infringements, it did have to indicate clearly the presumptions whichit intended to investigate.
Domstolen udtalte endvidere, at selv om begrundelsespligten for den omtvistede be slutning om kontrolundersøgelsen var formuleret i meget generelle vendinger, der burde have været uddybet, og begrundelsen derfor for så vidt kunne kritiseres, inde holdt den dog en henvisning til de væsentligste forhold, der skal angives i henhold til artikel 14. stk. 3. i forordning nr. 17/62.
The Court held that, while the grounds specified for the investigation decisionwere drafted in very general terms which should have been made more preciseand were thus open to criticism in this respect, they did nevertheless containthe essential elements required by Article 14(3) of Regulation No 17.
I Dow Chemical Iberica-dommen forkastede Domstolen indsigelsen om. at beslutningerne om kontrolundersogelse ikke var tilstrækkeligt begrundede og præciserede. at hverken en præcis afgrænsning af det relevante marked eller en præcis retlig kvalifikation af de formodede overtrædelser og med angivelse af det tidsrum, hvori over trædelserne skulle have fundet sted. var nodvendig i en beslutning om kontrolundersogelse, forudsat at beslutningen angav de vigtigste forhold, der er foreskrevet i artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17/62.
In its Dow Chemical Iberica judgment, the Court, rejecting the argument thatadequate grounds had not been specified for the investigation decisions, heldthat neither the precise definition of the market in question, nor the exact legalassessment of the presumed infringements and the indication of the periodduring which such infringements took place were indispensable in an investigation decision provided that the investigation decision contained the essentialelements provided for in Article 14(3) of Regulation No 17.
(II) Omfanget af Kommissionens kontrolbeføjelser
(ii) The extent of the Commission's investigating powers
I henhold til artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 1 7/62 kan Kommissionen »... foretage alle nødvendige kontrolundersøgelser hos virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder.
Pursuant to Article 14(1) of Regulation No 17, 'the Commission mayundertake all necessary investigations into undertakings and associations ofundertakings.
I dette ojemed har Kommissionens befuldmægtigede repræsentanter følgende beføjelser:
To this end the officials authorized by the Commission areempowered:
(b) at tage afskrifter eller ekstraktudskrifter af boger og forretningspapirer
(a) to examine the books and other business records;(b) to take copies of or extracts from the books and business records;(c) to ask for oral explanations on-the-spot;
(d) at få adgang til virksomhedernes samtlige lokaler, grunde og transportmidler«.
(d) to enter any premises, land and means of transport of undertakings'.
I de foreliggende sager havde Kommissionen valgt at foretage uanmeldt besøg på grundlag af en beslutning truffet i henhold til artikel 14, stk. 3.
In the cases in question, the Commission had opted for surprise investigationsordered by decision pursuant to Article 14(3).
Kommissionens un dersøgelsesbeføjelser er i øvrigt de samme, hvad enten de er baseret på en beslutning eller blot beror på en skriftlig bemyndigelse.
Investigating powers are the samewhether ordered by decision or by authorization in writing.
Der er dog én vigtig forskel, nemlig at virksomhederne i henhold til artikel 14, stk. 3, har pligt til at underkaste sig de kontrolundersøgelser, hvorom Kommissionen har truffet beslutning.
The main differenceis that, pursuant to Article 14(3), 'undertakings... shall submit to investigationsordered by decision of the Commission'.
I henhold til stk. 6 i samme artikel gælder der en bestemmelse om, at dersom en virk somhed modsætter sig en ved beslutning påbudt kontrolundersøgelse, skal vedkommende medlemsstat yde de af Kommissionen bemyndigede repræsentanter den for nødne støtte til løsning af deres opgaver.
Pursuant to Article 14(6), where an undertaking opposes an investigationordered by decision, the Member State concerned must afford the necessaryassistance to the officials authorized by the Commission to enable them tomake their investigation.
Såvel formålet med forordning nr. 17/62 som opregningen i artikel 14 af de beføjelser, som tillægges Kommissionens embedsmænd, viser, at kontrolundersøgelserne kan være meget omfattende.
Both the purpose of Regulation No 17 and the powers conferred on Commissionofficials under Article 14 show that investigations can have very wide scope.
I den forbindelse bemærkede Domstolen for det første, at retten til adgang til alle virksomhedernes lokaler må tillægges særlig betydning.
The Court firstly pointed out that the right to enter the premises of undertakingswas of particular importance.
En sådan ret indebærer nem lig - da den ellers ikke tjener noget formål - mulighed for at søge efter forskellige op lysninger, som endnu ikke er kendt eller fuldt ud konkretiseret.
Such right, if it were to be effective, implied theright to look for various items of information that were not yet known or fullyidentified.
Uden en sådan be føjelse er det umuligt for Kommissionen at indsamle de for kontrolundersøgelsen nødvendige oplysninger, dersom de pågældende virksomheder nægter at samarbejde eller lægger hindringer i vejen for kontrolundersøgelsen.
Without such a right, it would be impossible for the Commission toobtain the information necessary for the investigation if it were confrontedwith a refusal to collaborate or an attitude of obstruction on the part of theundertakings concerned.
Domstolen har således klart slået fast, at de undersøgelsesbeføjelser, der tilkommer Kommissionens embedsmænd i henhold til artikel 14, ikke er begrænset til en passiv kontrolundersøgelse, men også kan omfatte en aktiv eftersøgning af bevis, der endnu ikke er fuldt ud bekendte ved kontrolundersøgelsens gennemførelse.
The Court thus clearly confirmed that the powers of investigation under Article14 were not confined to passive investigation on the part of the Commissionofficials, but could comprise an active search for evidence not fully known atthe time the search was carried out.
I Dow Chemical Iberica-dommen udtalte Domstolen i øvrigt, at omstændigheder, der er indtruffet efter vedtagelsen af en beslutning, ikke kan berøre dens gyldighed. Selv om Kommissionens embedsmænd ikke havde forholdt sig i overensstemmelse med de beføjelser, der er tillagt dem ved artikel 14 i forordning nr. 17/62, kunne dette for hold ikke gøre beslutningen ulovlig.
In its Dow Chemical Iberica judgment, the Court held that acts preceding theadoption of a decision could not affect the validity of the decision since, evenif the conduct of the Commission's officials was not in accordance with thepowers they held under Regulation No 17, this fact could not affect the legalityof such decisions.
Er der tale om kontrolundersøgelser, der tinder sted i samarbejde med de pågældende virksomheder, kan Kommissionens embedsmænd kræve de dokumenter fremlagt, som de ønsker, og kræve adgang til et hvilket som helst lokale og dér til gennemsyn få
In the case of investigations carried out with the collaboration of the undertakings concerned, the Commission's officials had the right to have the documentswhich they requested presented to them, to enter the premises which theydesignated and to have the content of the furniture which they indicated shownto them.
Er der tale om kontrolundersøgelse, som de berørte virksomheder modsætter sig, kan Kommissionens embedsmænd - uden virk somhedens samarbejde, men med de nationale myndigheders bistand - søge alle de oplysninger, der er nødvendige for kontrolundersøgelsen (Hoechst-dommen).
MAIN CASES DECIDED BY THE COURT OF JUSTICE 97 officials could, without the collaboration of the undertaking, seek all theinformation necessary for the investigation with the assistance of the nationalauthorities (Hoechst judgment).
(III) De nationale myndigheders bistand under kontrolundersøgelser
(Hi) The assistance of the national authoritiesduring investigations
Domstolen har fastslået, at det tilkommer hver enkelt medlemsstat at fastsætte de nærmere regler for, hvorledes de nationale myndigheder skal bistå Kommissionens embedsmænd.
The court pointed out that it was for each Member State to determinethe conditions under which the assistance of the national authorities wasafforded to the Commission's officials.
Medlemsstaterne har i så henseende pligt til at sikre, at Kommissionens indskridcn kan gennemføres effektivt.
In this respect the Member States wererequired to ensure the effectiveness of the Commission's action.
Den nationale lovgivning er bestemmende for, hvilken proceduremæssig fremgangsmåde, der skal følges for at sikre over holdelse af virksomhederns rettigheder (Hoechst-dommen).
It was nationallaw which laid down the appropriate procedural arrangements for ensuringthat the rights of undertakings were observed (Hoechst judgment).
Kommissionen skal således i dette tilfælde underkaste sig de proceduremæssige garantier, der i så henseende er fastsat i den nationale lovgivning, og skal påse. at den i henhold til national lovgivning kompetente myndighed er i besiddelse afalle de op lysninger, der er nødvendige for, at den kan udføre sin kontrolfunktion.
The Commission must therefore, in the such cases, submit to the proceduralguarantees laid down for this purpose by national law and must make surethat the authority competent under national law had all the facts necessary toallow it to exercise its own particular control.
Domstolen anførte dog, at den nationale myndighed - hvad enten den er judiciel eller ej - ikke ved denne lejlighed kan lade sin egen vurdering af de anordnede kontrolundersøgelsers nødvendighed, træde i stedet for Kommissionens, idet dennes bedømmelse af faktiske og retlige forhold kun er undergivet EF-Domstolens legalitetskontrol.
However, the Court emphasizedthat such authority, whether or not judicial, could not substitute its ownassessment of whether the investigations ordered were necessary for that of the Commission, whose factual and legal assessments were subject only to controlas to legality by the Court of Justice.