natgillin/translations-raw huggingface dataset:
To af disse resolutioner blev gjort til genstand for en særdeles bemærkelsesværdig godkendelsesform, idet resolutionerne fra henholdsvis januar 1965 og juni 1967 blev sendt til ratificering, eller lad os sige parlamentarisk godkendelse i de seks medlemsstaters parlamenter.
And what the Committee strived for from the beginning was a parallelism between the two: atomic energy and a general common market.
Formålet med resolutionerne var ikke blot at fastlægge de generelle målsætninger, dvs. komitémedlemmernes langsigtede ønsker
In the early days the Committee was at pains to ensure that the Treaties on the drawing board incorporated what were truly Community institutions.
AKTIONSKOMITÉEN FOR EUROPA for Europa, men også særdeles konkrete og umiddelbare målsætninger, der byggede på realiteterne inden for Fællesskabet og på de drøftelser, der fandt sted dér.
The Committee's second success was the part it played in resisting efforts by the United Kingdom to transform the embryonic Community into a huge free-trade area.
Undertiden kunne resolutionerne også tjene som en reaktion på samtidige hændelser.
In October 1956 Harold Macmillan had proposed large-scale negotiations that would bring all the countries of western Europe together in a free-trade area.
Jeg vil tillade mig også at nævne et nyere eksempel: Margaret Thatchers tale i Brugge den 20. september 1988 ville måske have foranlediget en komité til at komme med en umiddelbar reaktion, for at forklare, hvilke rammer der gælder for fællesskabsmetoden, og hvilke ambitioner der knytter sig hertil.
The threat took on sharper contours when the Maudling Committee was set up within the OECD. The Committee issued a warning to those around the table at the Val Duchesse Conference against the dangers of the new Communities being engulfed rather than merely diluted by a free-trade area.
Jeg vil minde om, at Jean Monnet betragtede det som sin opgave kun at beskæftige sig med komitéen og med at samle Europa, og det til forskel fra politikerne, som naturligvis i kraft af deres mandat var pålagt andre opgaver og ansvarsområder. Hans styrke var, at han fungerede som en permanent repræsentant for Europa.
I think that the Committee played a decisive role here, particularly since the British application, and those of the other three candidates, was controversial at the time.
De, der har kendt ham, ved, at hans arbejde primært bestod i utallige kontakter, hundredvis af telefonsamtaler, evindelige rejser; han tøvede ikke med at yde en personlig indsats, at rejse til Bruxelles, Bonn eller Washington for at overbevise alle parter.
He used all his skills to explain to the British that it was in their interest, when they joined the Community, to accept the Treaties and abide by the same rules as everyone else rather than embark on lengthy, complicated negotiations to undermine its foundations.
73 hvorfor komitéen var i stand til at øve så stor indflydelse og sætte så mange ting i bevægelse i denne periode, er, at der uden om denne lille kerne af personer opstod betydelige kraftcentre takket være det, man kunne kalde koncentriske cirkler.
73 principle of majority voting in the Council was called into question; 1963 to 1967: the two vetos on British membership, a Franco-European and even a Franco-Atlantic crisis.
Gennem deres personlige forhold og langvarige kendskab til Jean Monnet, hvis idéer de havde ladet sig overbevise om, var der en lang række personligheder, som bidrog til komitéens arbejde.
What was to be done? As Monnet saw it, the important thing was to preserve the links, to maintain the cohesion between the Six and the forces which sought to defend the Community spirit, to keep the dialogue going at all costs, to hold fast to principles, to support the Commission and the European Parliament, to uphold Community doctrine and to persuade those who were not yet convinced.
Foruden denne lille kerne kunne man i denne koncentriske cirkel finde »vennerne«, som var de gamle medarbejdere fra Planstyrelsen og fra EKSF: Etienne Hirsch, Pierre Uri, Robert Marjolin, Paul Delouvrier, Bernard Clappier. Ved siden af disse var der så »inderkredsen« og de »allierede«, som til enhver tid kunne kontaktes og mobiliseres, og fra hvilke man omgående kunne få et notat.
And he managed to do it. Some of the solutions found could be attributed to the perseverence of the Committee and Monnet himself, to his presence and to cultivation of the Community spirit during a difficult period.
Det drejede sig først og fremmest om medlemmer af komitéen og alle de personlige venner, journalister, fagfolk af enhver art, som man uden tvivl kunne kalde »Monnet's netværk«, og i dette lokale er der i dag adskillige af disse personer til stede.
As far back as 1959, we had come up with the blueprint for the European Monetary Cooperation Fund, which saw the light of day in 1973, and a European currency, which is still a burning issue in the 1980s.
Uden for dette netværk var der »sympatisørerne«.
The second intuition has been mentioned on a number of occasions this morning.
Ved hjælp af arkiver og brevvekslinger er det lykkedes mig at finde frem til næsten 500 personer i hele Europa, som i den ene eller anden egenskab deltog i det, man kunne kalde et kreativt Europa-miljø i 1960'erne.
It was the idea of an equal partnership between Europe and the United States.
Bort set fra den indsats, som medlemmerne af dette kreative miljø gjorde, havde komitéen for vane at stille yderst præcise spørgsmål og give specifikke svar på vanskelige emner samt anmode om tekniske rapporter fra forskellige personer.
There is a close parallel between the Committee's declaration of 26 June 1962 and John F. Kennedy's Philadelphia speech on 4 July of that year urging that an enlarged Community embracing the United Kingdom should
Jeg må nødvendigvis her foretage en udvælgelse, eftersom komitéen i løbet af sine tyve leveår naturligvis beskæftigede sig med kolossalt mange emner.
This was perhaps one of the major misunderstandings of those years.
Alt, hvad der kunne få en praktisk indflydelse på Fællesskabets daværende udvikling, blev behandlet på en eller anden måde, men nogle områder var vigtigere end andre. Jeg må altså foretage et valg.
De Gaulle proposed a plan for 'confederation' at a press conference on 5 September 1960.
Jeg vil først tale om komitéens succes.
In the circumstances, we must once again adopt an empirical approach.
Den første succes hang direkte sammen med dens oprindelige målsætning, således som den fremgår af erklæringen af 13. oktober 1955, nemlig at føre Messina-resolutionen af 1. juni 1955 ud i livet.
I believe—and I put it to you—that it would be a very good thing to develop different organizations simultaneously within the same European system: a Council of the six Heads of Government: a Council of Ministers of Foreign Affairs, Defence and Education; and the European Communities with their rules, institutions and responsibilities.
Jean Monnet og hans folk deltog i udfærdigelsen af »Benelux-memorandum-met«, og det i et sådant omfang, at da Spaak overbragte det til Jean Monnet den 6. maj 1955, sagde han: »Her er Deres barn.«
I believe that a kind of "European confederation" could usefully play this role.
Komitéen var fra starten meget omhyggelig i sit valg af de områder, der skulle indgå i en udbygning af Fællesskabet, dvs. enten et fællesskab for atomenergi eller et generelt fælles marked.
As I see it, such a body offers, at this point in time, the best means of advancing towards a more complete form of European unity.
Ganske vist hældede Jean Monnet — især under indflydelse af Louis Armand — i begyndelsen nok mest til et specialiseret fællesskab inden for atomenergiområdet.
I have no doubt that a confederation will one day lead to a federation.
Og det, som komitéen forsvarede lige fra starten, var parallellerne mellem de to udbygninger: atomenergi og det generelle fælles marked.
Meanwhile the confederation would have the very great advantage of assuring public opinion in our countries that they have joined an entity which is not only economic but political, and that they are therefore part of something bigger than any of their countries alone.'
Man husker, at Harold Macmillan i oktober 1956 faktisk foreslog Rom-Traktatens forhandlere, at der skulle føres drøftelser med henblik på at få samtlige vesteuropæiske lande samlet i en slags frihandelszone.
The first Fouchet Plan had been well received but the second, reworked by France in January 1962, had not gone down so well, because it questioned the very independence of the Community institutions and made them subordinate to intergovernmental cooperation.
Denne trussel blev mere konkret, da Maud-ling-komitéen blev oprettet inden for rammerne af OEEC.
Then came the 15 May 1962 press conference when de Gaulle took issue with the Europe of 'myths, fictions and pageants', making dialogue even more difficult.
På dette punkt bestod komitéens succes i, at de forhandlere, der deltog i Val Duchesse-konferencen, blev advaret mod den fare, der kunne være for de to fremtidige Fællesskaber ved at blive indlemmet i stedet for at blive opløst i en sådan frihandelszone.
So de Gaulle and Monnet failed to come together at that time. With hindsight perhaps we can now see that they wanted to achieve the same goal by different routes.
Lige så fast og vagtsom Monnet var over for de britiske venner, som han kendte bedre end nogen anden — hans holdning skulle forhindre, at disse skulle så tvivl om selve grundlaget for Fællesskabet som noget overnationalt — lige så stor en tilhænger var han siden 1960 af, at de blev optaget i Fællesskabet efter de samme regler og bestemt efter den samme praksis, som gjaldt for de andre medlemmer.
One may well ask why after the meeting in May 1973 Monnet himself, in consultation with all the members, decided to wind up the Committee and to announce on 9 May 1975, the 25th anniversary of the Schuman Declaration, that it was no more.
Jeg mener, at komitéen i denne forbindelse spillede en afgørende rolle, så meget desto mere som Storbritanniens og de tre andre landes tiltræden var et af de vanskelige problemer i disse år.
Perhaps the European political context had changed, which meant that his 1955 assessment of the key.forces had changed and that methods and objectives had to change too.
Han anvendte sine pædagogiske evner til at forklare englænderne, at det var i deres egen interesse, når de trådte ind i Fællesskabets Europa, at følge de samme regler, deltage i de samme traktater og ikke kræve en langvarig og kompliceret forhandling med henblik på at forvanske grundlaget for dette Fællesskab.
The Paris Summit in October 1972 had drawn up an ambitious programme for the Community which was to be transformed into a European Union by the end of the decade. Monnet wanted the heads of government, who had embarked on this programme, to accept personal responsibility.
Den fjerde succes er vanskelig at beskrive, men er af meget stor betydning.
He also noted the emergence of new sociological and political phenomena in the 1970s, namely the personalization and concentration of executive power.
Princippet om flertalsafstemninger i Rådet blev taget op til fornyet overvejelse — 1963-1967: de to vetoer mod Storbritanniens tiltræden, en fransk/europæisk krise og sågar en fransk/atlantisk krise.
The men who were responsible, the men with the power, were the heads of government.
Dette lykkedes for ham.
This memorandum is the blueprint for what the European Council has since become.
En del af de løsninger, som blev fundet på kriserne, skyldtes komitéens og dens formands udholdenhed, hans tilstedeværelse og fastholdelsen af denne fællesskabsånd i den omtalte vanskelige periode.
And when the three corners of the triangle were replaced in national elections he called on Valéry Giscard d'Estaing, Harold Wilson and Helmut Schmidt in early 1974 and won them over.
Vi går nu over til visionerne. Disse visioner bestod i projekter, som komitéen lancerede, og som ikke blev ført ud i livet i denne periode, men som alligevel lagde kimen til adskillige af de resultater, der er nået i dag, eller som er undervejs.
This institutional innovation, decided upon in 1974, had been suggested by the Committee as far back as 1960.
Allerede i 1959 blev det, der i 1973 skulle blive til Den Europæiske Fond for Monetært Samarbejde (FECOM), nedfældet på papir, hvilket også gjaldt en europæisk valuta, der fortsat i dag er et vigtigt emne.
You must influence not only the parties in power but also those in opposition; they may form a government one day and you must inspire them with the European idea even though they are not yet in charge of the nation's affairs.
Dette var Jean Monnet's og John F. Kennedys store fælles plan, og det var på denne betingelse, at komitéen så muligheden for at føre en reel, afbalanceret dialog, ikke blot med USA, men også med den kommunistiske verden.
The second point is that you must always involve the trade unions, but it seems to me no less essential to involve the world of industry and commerce too, for it will be largely responsible for the success of 1992.
Den var måske en af de store misforståelser i disse år. På en pressekonference den 5. september 1960 foreslog general de Gaulle at danne et »forbund«. Den 22. november 1960 skrev Jean Monnet et brev til komitéens medlemmer, som jeg har lyst til at citere.
Monnet chose to act through politicians; he never sought publicity, did not care for speaking in public, only rarely appeared on television.
Som svar på disse forslag fra general de Gaulle sagde Jean Monnet følgende: »Vælger man denne vej, vil man snart stå over for to metoder.
Fourthly, if I were asked to list themes benefiting the Committee's spirit and lineage, I would suggest four:
Det er klart, at ved første øjekast vil den integrationsmetode, der allerede er fastlagt i Traktaterne med hensyn til de tre eksisterende fællesskaber, og den metode, der sandsynligvis vil blive vedtaget med hensyn til politiske, forsvarsog uddannelsesmæssige anliggender, ikke være ens.
- One, the Committee would obviously be concerned with 1992. It would keep a watchful eye, maintain constant pressure to ensure that deadlines are met, that there are no 'special cases', no exceptions, that no one challenges the undertakings given in the Single European Act.
Det mener jeg ikke.
Two, monetary union.
Under disse omstændigheder må vi nok en gang tage ved lære af erfaringerne.
This had been one of the Committee's themes from as early as 1959 and is becoming increasingly important.
Jeg mener, og det er det, jeg forelægger Dem, at vi har stor interesse i inden for det samme europæiske system at få
Three, European defence: the Committee born of the failure of the European Defence Community can rise again with the re-emergence of the idea of a European defence policy. For European defence also means redefining Europe's relations
AKTIONSKOMITÉEN FOR EUROPA disse forskellige organisationer til at udvikle sig sammen: Rådet for de seks regeringschefer, Udenrigsministerrådet, Forsvarsministerrådet, Undervisningsministerrådet, Europæiske Fællesskaber med egne regler, egne institutioner og egne ansvarsområder.
ACTION COMMITTEE FOR EUROPE with the West, finally implementing the grand design for partnership with the United States.
Jeg mener, at en slags »europæisk forbund« meget vel vil kunne udfylde denne rolle.
There is a lot of talk, but we don't yet know how to erect a European pillar.
På det stadium, hvor vi befinder os nu, og under de nuværende omstændigheder, repræsenterer et sådant forbund efter min mening det bedste middel til at udvikle den europæiske enhed hen imod mere komplette former.
We need to find a structure and at the same time create the conditions of a new dialogue with the East.
Jeg er ikke personligt i tvivl om, at et »forbund« en dag vil føre til en føderation, men er det på nuværende tidspunkt muligt at gå endnu længere?
What is happening in Moscow and elsewhere presents a challenge to us, and to meet it we must have a clear idea of how we see Community Europe and its defence.
Jeg tror det ikke.
For Mikhail Gorbachev's 'common European house' is not ours.
Indtil videre har forbundet den store fordel, at det gør det muligt at vise offentligheden i vore lande, at de er indtrådt i en sammenslutning, som ikke blot er økonomisk, men også politisk, og at de således er en del af en større enhed, der overskrider deres egne landegrænser.«
Let us build our own house first, then we will see whether we can live together with Mikhail Gorbachev.
Dette skyldtes, at der i denne plan blev stillet spørgsmålstegn ved selve fælles skabsinstitutionernes uafhængighed, idet de skulle underkastes det mellemstatslige samarbejde.
He himself never stopped saying: 'There's no mystery in what I've done. There's a lot of toil and a lot of trouble'.
Dernæst var der pressekonferencen den 15. maj 1962, hvor general de Gaulle tog afstand fra »myternes, fiktionernes og paradernes« Europa, hvilket naturlig vis gjorde det vanskeligere at fortsætte dialogen.
I like that very much. It implies an enormous personal commit ment, instant accessibility and the ability to create trust, to generate trust, to make it common property.
Det, som Jean Monnet ønskede, var at gøre de regeringschefer, der havde udstukket denne vej, personligt ansvarlige herfor.
Do the options in the Single Act provide us with the right basis for revival?
I august 1973 udarbejdede han et notat med titlen »Dannelse af en provisorisk europæisk regering og dennes aktioner«. I dette notat skitserede han det, som senere
A third topic could be the practical attainment of Europe's objectives.
AKTIONSKOMITÉEN FOR EUROPA udviklede sig til Det Europæiske Råd. Jean Monnet forelagde notatet for denne tids »magiske trekant«, dvs. trekanten Frankrig-Tyskland-Storbritannien — Georges Pompidou, Edward Heath og Willy Brandt — som han fik overbevist om sine synspunkter.
ACTION COMMITTEE FOR EUROPE rightly said, was not a think-tank.
Han førte sig aldrig frem og holdt egentlig ikke af at tale offentligt og optrådte sjældent på fjernsynet. Er dette muligt i dag?
It is a great honour and a great pleasure for me to take part in this round table.
Jeg ved det ikke, jeg spørger. Jeg tror, at magtens betingelser har ændret sig i kraft af, at radio og tv har blandet sig i det politiske liv.
Having had the good fortune to share for almost 40 years in the exalting adventure of European integration, I have now asked—as you may know—to be released from my post as Secretary-General of the Action Committee for Europe after the meeting in The Hague on 17 and 18 November.
For det fjerde: Skulle man hurtigt opregne store betydningsfulde temaer for komitéen — i overensstemmelse med den gamle komités ånd og tradition — vil jeg tillade mig at nævne nogle enkelte:
The role of the Action Committee is to propose and support action which it considers essential for progress towards European Union and which has the support of its members, drawn as they are from all parts of the political spectrum, from the ranks of workers and employers.
— Komitéen skal uden tvivl beskæftige sig med 1992.
Today I wish to talk to you briefly about what I believe to be the main problem the Community will have to tackle after 1992.
— For det tredje: Det europæiske forsvar.
But let me begin with a preliminary remark.
Thi det europæiske forsvar betyder også, at man på ny definerer Europas forhold til den
In all logic, what the Community has undertaken to do between now and 1992 is
AKTIONSKOMITÉEN FOR EUROPA vestlige verden, dvs. en konkretisering af den store plan om at indgå et partnerskab, som det er nødvendigt langt om længe at føre ud i livet.
ACTION COMMITTEE FOR EUROPE impossible.
Man har talt meget derom, men det vides endnu ikke, hvorledes dette europæiske brohoved kan opbygges.
The creation of a single market raises issues that go to the very heart of politics.
Men det skal gøres, og samtidig må der skabes betingelser for en ny dialog med østlandene.
There is no Community country in which decisions on social matters, industry, technology, transport and the environment are not preceded by debate and often fierce political battles.
For det, der sker i Moskva og andre steder, angår nemlig også os, men vi må først have en klar opfattelse af, hvorledes vi selv ser på Fællesskabets Europa og dets forsvar.
At the end of which, the decisions are taken by a government with the backing of a parliamentary majority of its own political hue.
For Mikhail Gorbatjovs store »europæiske hus« er endnu ikke vores. Vi må først bringe orden i vort eget hus, hvorefter det vil vise sig, om vi kan leve sammen i et fællesskab med Mikhail Gorbatjov.
This is not to say that the political parties are never in agreement, but this tends to be exceptional and even then rarely extends to points of detail.
— Endelig er der betingelserne for en ny udvidelse. Jean Monnet var meget forsigtig med udvidelser.
But even with the Single Act, the Community's decision-making process still imposes unanimity or, in other words, consensus in many areas.
Hvad ville han i dag tænke om de potentielle eller reelle ansøgninger fra EFTA-landene og fra Tyrkiet, fra alle disse lande, som allerede i dag måske er Europas stedbørn, eller som ikke ønsker at stå udenfor i 1992, og som nu er involveret i det, vi foretager os.
In these circumstances, it is logically impossible for our govern ments and the institutions in their present form to attain the 1992 objective that they themselves have set the Community.
Men hvorledes sikrer man, at disse potentielle udvidelser ikke fører til, at Europa går i opløsning? Hvordan kan vi bevare det, der allerede er opnået?
Happily, I have not forgotten what I heard Jean Monnet tell somebody who was speaking of the French love of logic: 'Logic', he said, 'makes no sense'.
Sluttelig afhænger komitéens succes naturligvis af, om man vil være trofast over for det, som Jean Monnet udrettede, om man vil forsøge at bringe nyt liv i hans tanker eller ganske enkelt forstå hans hemmelighed og vise loyalitet over for de principper, der styrede hans handlinger.
I am convinced that, logic or no logic, the Community will succeed in taking the decisions which are essential for the creation of the single market. It will succeed because the process which the Community has started, or, if you like, the machinery it has set in motion, is so powerful that any difficulties will be overcome.
Han sagde selv altid: »Der er intet mystisk ved alt det, jeg foretager mig, men der er meget arbejde og meget besvær.« Jeg holder meget af disse ord.
The Action Committee is obliged by its nature and its composition to seek consensus.
Man må føle et stort personligt engagement og i udpræget grad være rede til handling.
Which is why I am not quite sure that the Action Committee can help to produce solutions to certain thorny problems (taxation, for instance).
Desuden skal man kunne skabe tillid, vække den og få andre til at dele den.
True, it has to press for decisions to be taken on taxation, and in other areas, such as the environment and the social dimension.
INDLÆG FRA DAVID F. WILLIAMSON Generalsekretær for EF-Kommissionen
In my opinion the Action Committee can in future be of most service in those areas where it will still be for the national parliaments to take decisions on the next stages of the integration process.
Ved afslutningen af sit indlæg præsenterede han os for nogle temaer, som vi nu vil kunne følge op.
The same is clearly true of external policy and the entirely new policy on security and defence.
Jeg vil understrege, at det i forbindelse med debatten er vigtigt at tænke en smule på »i dag« og »fremtiden«, således som Pascal gjorde det i slutningen af sit foredrag.
Allow me today to consider only what I personally believe will be the biggest problem facing the Community after 1992: the institutional problem. The solution found will determine the Community's future character!