natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Antallet af læger i FR Tyskland er i forhold til indbyggerantallet højt efter europæisk målestok, og dette gælder i endnu højere grad, hvis man ser på verden som helhed; nertil kommer, at antallet af læger stiger hurtigt.
Not only is the doctor stock in the FR of Germany high by European and indeed world standards, its rate of growth is rapid.
Siden 1972 har der været indført adgangsbegrænsning (numerus clausus), hvilket har givet myndighederne i delstaterne og i Forbundsrepublikken potentiel mulighed for at kontrollere forsyningen med læger.
Since 1972 a numerus clausus mechanism at the admission stage has provided Land and Bund authorities with a potential means of controlling the supply of doctors.
En rapport bestilt af undervisningsministeriet (og udarbejdet af McKinseys) viste, at såfremt de lægevidenskabelige fakulteter optager 7 500 studerende pr. år, vil lægebestanden øges til 285,7 pr. 100 000 indbyggere i år 2000.
A report commissioned by the Federal Ministry of Education (and produced by McKinseys) pointed out that with a medical school intake of 7 500 per year the doctor stock would rise to 285.7 per 100 000 population in 2000.
Antallet af læger i FR Tyskland er højt, øges hurtigt og er for øjeblikket umuligt at regulere.
However this level of medical school intake has been exceeded
Sygehusvæsenet er en selvstændig struktur inden for den enkelte delstat, og sygehusbehandlingen foregår i mange forskellige slags institutioner.
The hospital system is structured on a Lander basis and hospital care is provided in a variety of institutional settings.
For så vidt angår behandling af akutte tilfælde, ejer delstatsmyndighederne og de kommunale myndigheder 54,1% af sengepladserne (og 41,5% af sygehusene).
With regard to acute care, the Land and local governments own 54.1% of beds (and 41.5% of hospitals).
Andre 41,9% af sengepladserne (40,5% af sygehusene) ejes af frivillige institutioner og 30,9% af sengepladserne (18,3% af sygehusene) ejes af private organisationer.
A further 41.9% of hospital beds are owned by voluntary bodies which own 40.5% of hospitals and 30.9% of beds are owned by private organizations (which own 18.3% of hospitals).
For andre sygehusenheder (tuberkulose, kronisk syge, psykiatri, handicappede osv.) er der en lignende fordeling af ejendomsforholdet: delstatsmyndighederne og de kommunale myndigheder ejer 29,4% af behandlingsinstitutionerne og 50,0% af sengepladserne; de frivillige institutioner ejer 21,3% af behandlingsinstitutionerne og 21,5% af sengepladserne; de private organisationer ejer 49,1% af behandlingsinstitutionerne og 28,4% af sengepladserne.
Other hospitals which unite TB, chronic sick, psychiatric and handicapped cases etc. are owned in a similar pattern: the Land and local governments own 29.4% of units and 50.0% of beds; the voluntary bodies own 21.3% of units and 21.5% of beds; the private bodies own 49.1% of units and 28.4% of beds.
Det fremgår således, at der er mange, men små private behandlingsinstitutioner, og at størsteparten af behandlingen finder sted på offentlige eller frivillige sygehuse.
Thus, as can be seen, private units tend to be numerous but small and the bulk of the care takes place in State and voluntary hospitals.
Der var 489 517 sengepladser i sektoren for behandling af akutte tilfælde og 237 329 i de andre sektorer.
There were 489 517 beds in the acute-care sector and 237 329 in the other sector.
De i de foregående afsnit nævnte statistiske oplysninger er sammenfattet i tabel 3.
The statistics described in the preceding paragraphs are summarized in Table 3.
I tabel 4 anføres statistiske oplysninger for 1974 vedrørende fordelingen af sygehussenge i Forbundsrepublikken; oplysninger vedrørende antallet af sengepladser til behandling af akutte tilfælde er anført i parantes.
Table 4 gives 1974 statistics for the distribution of hospital beds in the Federal Republic, acute-care bed statistics are given in the brackets.
Både generelt og med hensyn til behandling af akutte tilfælde har Forbundsrepublikken et meget stort antal sengepladser i forhold til indbyggertallet. I 1974 var der 7,85 sengepladser til behandling af akutte tilfælde pr. 1 000 indbyggere.
From both the total and the acute-care aspects, the Federal Republic has a large endowment of beds in 1974 there were 7.85 acute beds per 1 000 population.
Der var store geografiske forskelle i antallet af sengepladser til behandling af akutte tilfælde: Slesvig-Holstein er det dårligst dækkede (5,82 pr. 1 000), Bremen (bortset fra Vestberlin) det bedst dækkede område (10,17) pr. 1 000 indbyggere).
The geographical variations in the acute care stock were large: Schleswig-Holstein is the least well-endowed (5.82 per 1 000) and, outside West Berlin, Bremen is the best endowed (10.17 per 1 000 population).
Der er på forbundsplan gennemført lovgivning vedrørende offentlig støtte (1/3 fra Forbundsrepublikken, 1/3 fra delstaten og 1/3 fra de kommunale myndigheder) til dækning af anlægsudgifter inden for sygehussektoren.
The Bund has passed legislation which provides public subsidies (paid V by the Bund, V by the Land and V by
(Behovet for sygehuse 'er opgjort i Krankenhausbedarfsplan).
(Hospitals requirements are listed in the Krankenhausbedarfsplan.)
Lignende finansieringsmuligheder gælder for anskaffelse af apparatur.
Similar finance is available for equipment.
Nedlæggelse af sygehuse i velforsynede områder er et problem, man nu har taget fat på, og som volder alvorlige politiske problemer.
However the closing of hospitals in well-endowed areas is a problem which is being tackled now and which presents acute political problems.
Også problemet vedrørende den ulige regionale fordeling af læger søges nu løst gennem lovgivning på forbundsplan.
Also the problem associated whith the regional inequality in the distribution of doctors is being tackled now by federal legislation.
Endelig anvendes det store antal sengepladser ikke effektivt.
Furthermore this large bed stock is used inefficiently.
Den gennemsnit lige indlæggelsestid for akutte tilfælde var i 1974 17,2 dage og den gennemsnitlige udnyttelsesgrad var 84,1.
The average length of stay for acute cases in 1974 was 17.2 days and the average utilization rate was 84.1.
Fordelingen af læger i FR Tyskland (1976)
Distribution of physicians in the FR of Germany 1976
Antal pr. 100 000 indbyggere
Number per 100 000 population
I % af det vesttyske gennemsnit
As a percentage of the German average
Sygehussengepladser og behandlingsinstitutioner i FR Tyskland i 1976: Oplysninger vedrørende ejendomsforhold
Hospital beds and units in the FR of Germany 1976 ownership characteristics
Institutioner til andre former for behandling
Acute care beds Acute care units Other care beds Other care units
Fordelingen af samtlige sygehussengepladser i FR Tyskland (1974)
Distribution of total hospital beds in the FR of Germany 1974
Læger (speciallæger og alment praktiserende læger) i den primære sundhedssektor betales normalt i forhold til de præsterede tjenesteydelser.
Doctors (speciali sts and GPs in the primary care sector are paid usually fee per i tern of service.
Hono rarerne for læger, der arbejder for sygekasserne, fastsættes ved forhandling mellen sygekasserne og lægernes organisationer.
In the case of doctors working for the sickness funds, the fees are determined by negotiations between the funds and the doctors' federations.
For sygehuslæger anvendes der forskellige aflønningsformer, afhængigt af hvem der ejer sygehuset.
The type of hospital doctors' pay varies according to ownership of the hospital.
Læger ansat på offentlige sygehuse er som regel lønmodtagere, og overlæger (Chefarzt) kan have privat praksis ved siden af.
Doctors working in public hospitals are generally paid a salary and seni or doctors (Chefarzt) can do private work.
Det samme betalingssystem gælder for frivillige sygehuse.
The same payment syst em operates in voluntary hospitals.
På private sygehuse opkræver lægen et honorar, som betales af patienten.
In private units fees are ch arged by the doctor and paid by patients.
Denne takst fastsættes af delstatsmyndighederne i overensstemmelse med procedurer, der er fastlagt i den for hele Forbundsrepublikken gældende behandlingstarif (Bundespflegesatzordnung).
The total costs of the hospital are covered by daily hospital rates which are fixed by the Lander authorities in accordance with procedures laid down in the Federal Hospital Rates Order (Bundespflegesatzverordnung).
Takstprovenuet dækker alle sygehusets udgifter bortset fra anlægsudgifter.
These payments cover all hospital costs except the investment costs.
I 1976 var den gennemsnitlige takst, som sygekasserne betalte pr. indlæggelsesdag, 116,37 DM.
In 1976 the average rate paid by the funds per day of treatment was DM 116.37 .
E. SUNDHEDS- OG SYGEPLEJE I FRANKRIG +)
E. HEALTH CARE IN FRANCE
Den første lov om social sikring, der vedrørte finansiering af og tilrettelæggelse af sundheds- og sygeplejen i Frankrig, blev vedtaget i 1928.
The first national social security law to affect the finance and provision of health care in France was enacted in 1928.
Denne lovgivning blev revideret og udvidet i 1945, 1960, 1967, 1971 og 1978.
This legislation was revised and expanded in 1945, 1960, 1967, 1971 and- 1978 (the 1978 - 2 and 1978 - 4 bills).
På det statslige plan er ministeriet gennem anvendelsen af kortlægningen af sundhedssektoren (se nedenfor) involveret i den centrale planlægning af sygehusvæsenet, i ydelse af støtte til forskellige ordninger, fastsættelse af lægehonorarer og priser på lægemidler.
At the national level the Ministry is involved, via the health map exercise (see below), in the central planning of hospitals, the subsidization of schemes, the fixing of doctors' fees and the pricing of pharmaceuticals.
Hver af de seksten regioner og 95 departementer (plus fire oversøiske departementer) i Frankrig er i en vis udstrækning involveret i finansieringen og tilrettelæggelsen af sundheds- og sygeplejen.
Each of the sixteen regions and ninety-five departments (plus four overseas departments) of France are involved to a certain extent in the finance and provision of health care. Each regional préfet is assisted by a Directeur regional de l'Action sanitaire et sociale and Medicin inspecteur régional (MIR).
Præfekterne for departementerne bistås af tilsvarende tjenestemænd inden for departementet.
The departmental Préfet is assisted by similar departmental officials.
Disse er (bl.a.) ansvarlige for finansieringen af og tilvejebringelsen af en offentlig sundhedstjeneste (Santé Publique) og af offentlige sygehusfaciliteter.
These people are responsible inter alia for the finance and provision of the public health service (Santé Publique) and public hospital services.
Størsteparten (mere end 75%) af befolkningen (samtlige lønmodtagere inden for industri og handel skal obligatorisk være tilsluttet den almindelige ordning ("régime général").
The majority of the population (all salaried workers in industry and trade) - over 75% - are compelled to join the general scheme (régime general).
Dette udkast er blevet udarbejdet med bistand af dr. Bridgman og dr. Michel.
This draft has been prepared with the assistance of Dr Bridgman and Dr Michel.
Disse ordninger har forskellig rækkevidde og har udviklet sig uafhængigt af hinanden.
These schemes differ in scope and have developed independently.
Der kan, efter en indtægtsundersøgelse foretaget af departementsmyndighederne, ydes offentlig bistand til sundhedspleje til den lille del af befolkningen (2%), der ikke har ret til ydelser fra sygesikringen, og som ikke selv råder over tilstrækkelige midler.
The social aid public assistance aspects of health care administered after a means test at the departmental level of government provide health care for a small proportion of the population (2%) who have no social insurance rights.
Sygekassernes administrative opbygning varierer og i det følgende er det den almindelige ordning, der vil blive beskrevet.
The administrative structure of the funds varies and in the following exposition the characteristics of the general scheme will be considered.
Ifølge den almindelige ordning dækker den nationale sygekasse (La Caisse Nationale d'Assurance Maladie), der direkte overvåges af sundhedsministeriet og finansministeriet, størsteparten af industriarbejderne.
Under the general scheme, the National Sickness Insurance Fund (Caisse nationale d'assurance maladie), which is directly supervised by the Ministry of Health and Ministry of Finance, covers most of the industrial work force.
Bestyrelsen for denne sygekasse, der er et privat selskab med pligt til offentlig tjeneste ydelse, og som er økonomisk selvstændig, har dels det økonomiske ansvar for syge, invaliditets- og livsforsikringsordningen, dels ansvaret for arbejdsulykker og erhvervssygdomme.
The governing boards of the Fund, a private corporation in charge of a public service with financial autonomy, are responsible for the financial solvency of sickness, invalidity and death insurance on the one hand, and for industrial accidents and occupational diseases on the other hand.
Det tillades formelt ikke, at der sker overførsel af midler mellem en af disse ordninger og ordningerne vedrørende alderspension og familieydelser.
No cross subsidization between these two sub-systems and the systems for old age pensions and family benefits are permitted formally.
De lokale eller primære sygekasser (Les Caisses primaires d'Assurance Maladie), hvoraf der er 121, er økonomisk selvstændige.
The local or primary funds (Caisses primaires d'assurance maladie) are financially autonomous and number 121.
Hvor det er hensigtsmæssigt, dækker de et område, der falder sammen med departementerne.
Where convenient, their area coincides with that of the department.
Disse sygekasser er ansvarlige for den første registrering af medlemmer og udbetaler ydelser.
These funds are responsible for the initial registration of members and dispense benefits.
De primære sygekasser kan have lokale afdelinger, der betjener særlige områder.
The primary funds may have local branches which serve particular areas.
Private sammenslutninger, selskaber med begrænset ansvar og gensidige selskaber yder supplerende dækning mod sygdomsrisici.
Private associations, limited companies and the mutual societies, provide additional health care cover.
Disse selskaber yder sikring mod risici, som kun dækkes delvis af den nationale ordning.
These companies provide insurance against risks which are only partly covered by the national system.
Frankrig har ikke nogen fælles sygeforsikringsordning.
France does not have one system of social insurance for health care.
Imidlertid medfører den almindelige og de specielle ordninger, at 98% af Frankrigs befolkning dækkes.
However the effect of the general and specific schemes is such that the schemes cover 98% of the population of France.
Antallet af bidragydere til sygeforsikringsordningerne (den almindelige og de specielle) er steget fra i alt 14 680 000 i 1968 til i alt 19 664 000 i 1977.
The total number of contributors to social insurance schemes (specific and general) has grown from 14 680 million in 1968 to 19 664 million in 1977.
I princippet skal sygekasserne sørge for, at der er balance mellem indtægter og udgifter, hvilket sker ved, at de skønner over udgifter og indtægter i den kommende periode.
Theoretically the sickness funds have to balance income and expenditure by estimating costs and income in future periods.
Satserne for forsikredes bidrag fastsættes af regeringen efter samråd med sygekasserne.
The contribution rates of the insured is fixed by the Government in consultation with the sickness funds.
Sygekasserne finansierer de af hospitalerne opkrævede honorarer og indirekte betalingen af det medicinske personale (læger, sygeplejersker, farmaceuter, jordemødre, tandlæger, fysioterapeuter osv.) samt endvidere de forsikredes medicinregninger.
The funds finance the payment of the hospitals and indirectly the payment of the health professions (doctors, nurses, pharmacists, midwives, dentists, physiotherapists etc.) and the drug bills of the insured.
De_forsikredes_bidrag
Contributions by the insured
Indtægtsgrænsen, der fastsættes årligt ved dekret, fremkommer ved anvendelsen af en koefficient, som bygger på en sammenligning af det almindelige lønindeks således som meddelt af arbejdsministeren den 1. oktober et givet år og samme indeks pr. 1. oktober året før.
The earnings ceiling is fixed annually by decree by using a coefficient resulting from a comparison of the general index of earnings re ported by the Minister of Labour on 1 October of any year, and the same index as at 1 October, the year before.
Yderligere betaler arbejdsgiveren et bidrag på 2,5% og den ansatte 1,5%, beregnet af hele lønnen.
An additional levy of 2.5% is paid by the employer and 1.5% is paid by the employee is paid on total wage.
Disse bidrag betales til finansiering af ydelser (kontantydelser og tjenesteydelser) i tilfælde af sygdom, arbejdsudygtighed og dødsfald.
These contributions are paid to finance benefits (in cash and kind) in cases of sickness, disablement and death.
F.eks. bidrager en selvstændig erhvervsdrivende uden for landbrugssektoren med 7,65% af indtægten op til den nævnte indtægtsgrænse, og 4% af en indtægt op til 4 gange større end denne indtægtsgrænse.
The contribution rates to the special schemes differ from those of the general scheme, e.g. the non-agricultural selfemployed contribute 7.65% up to the ceiling and 4% up to 4 times this ceiling.
Statstilskud
Government contributions
Staten regulerer investeringerne i nye sygehusfaciliteter efter kriterier, der gør det muligt at tage hensyn til ulighederne i de forskellige regioners forsyning med sygehussengepladser (målet er på departementsplan 5 sengepladser til akut behandling pr. 1 000 indbyggere).
Central government regulates investment in new hospital facilities according to criteria associated with regional disparities in hospital bed endowments (the departmental target is 5 acute beds per 1 000 population).
Offentlige hospitaler kan låne penge på det private lånemarked og modtage statsstøtte.
Public hospitals can borrow money on the open market and can acquire subsidies from central government.
De kan imidlertid ikke oparbejde overskud (dvs. opnå større indtægter end udgifter) og anvende dette til investering.
They cannot, however, make a 'profit' (i.e. achieve surpluses of revenue over expenditure) and use this for investment.
I 1976 var præmieindtægten for sygeforsikring (individuel og for grupper) i gensidige selskaber og selskaber med begrænset ansvar 2 912 000 FF (1 678 000 FF i 1969), hvilket betyder en stigning på ca 20% i forhold til indtægten i 1975.
In 1976 the premium income for sickness (individual and corporate) of the mutual societies and the limited companies was FF 2 912 million (FF 1 678 million in 1969), an increase of about 20% over the 1975 income level.
Denne dækning gennem privat forsikring anvendtes til delvis finansiering af lægebehandling, der ydes i henhold til sygeforsikringsordningen, men som ikke fuldt ud godtgøres gennen denne ordning.
This private insurance cover was used to part-finance medical care provided under the social insurance scheme but not fully reimbursed under this scheme.
Den såkaldte "ticket modérateur" er bestemmende for, hvor stor en del af behandlingsomkostingerne den forsikrede skal betale, og er forskellig for de forskellige behandlingsformer og standarden af de præsterede ydelser.
The ticket modérateur determines the insured's participation in the cost of treatment and it varies for each type of treatment and standard of benefit received.
Størrelsen fastsættes af "Conseil d'Etat".
The rate is fixed by Order in Council.
I 1970 udgjorde patientandelen 30% for almindelige lægemidler og 10% for "livsnødvendige" eller særlig kostbare lægemidler, 25 % for sygebesøg, konsultationer eller andre tjenesteydelser præsteret af læger eller andet medicinsk personale uden for sygehusene, 20% af omkostningerne i forbindelse med behandling hos alment praktiserende læger og undersøgelser i offentlige og private institutioner, 20% af taksten for udgifter i forbindelse med sygehusbehandling i kortere perioder i offentlige og private institutioner, men derimod 0% i forbindelse med moderskab og større kirurgiske indgreb.
The 1970 ticket rates were 30% of general and 10% of the cost of 'irreplaceable' or particularly expensive pharmaceutical products, 25% of the cost of visits, consultations and other services provided by doctors and other medical staff outside hospital, 20% of the medical service costs of practitioners and of tests in public and private institutions, 20% of the fee scale for the costs of hospitalization for short periods in public and private institutions, but nothing in cases of maternity and major sur gical care.
I et forsøg på at nedsætte det offentliges udgifter i forbindelse med syge forsikringsordningen og begrænse forbrugsstigningen inden for sundhedssektoren har regeringen i de senere år forøget patienternes andel i betalingen; reformerne fra 1977 resulterede således f.eks. i, at "livsnødvendige" og særligt kostbare lægemidler ydes gratis, mens den forsikrede betaler 60% (tidligere 30%) af udgifterne til "luksus"-lægemidler (f.eks. afføringsmidler), og at den forsikredes andel i betalingen af udgifterne til behandling foretaget af medicinsk hjælpepersonale bortset fra sygeplejersker øges fra 25% til 35%.
The Government in an effort to reduce the public expenditure costs of the social insurance system and limit the rate of growth of the consumption of medical care has adjusted the ticket up wards in recent years e.g. in 1977 reforms resulted in 'irreplaceable' and particularly costly drugs being provided free and 'comfort' medicines (e.g. laxatives) being provided with the insured paying 60% of the cost (previously 30%, and at the same time the proportion of the cost of treatment paid by the insured for the costs of medical auxiliaries other than nurses, was increased from 25 to 35%.
Der ydes under visse omstændigheder gratis sundhedspleje (dvs. at den såkaldte "ticket modérateur" er lig nul):
Free health care (i.e. the ticket modérateur is zero) is provided under certain circumstances:
- hvis den forsikrede eller en gennem ham medforsikret indlægges på sygehus i mere end 30 dage eller underkastes et større kirurgisk indgreb;
- if the insured or his dependents are hospitalized for more than 30 days, or if they undergo a major surgical procedure;
- såfremt den forsikrede modtager en tillægsydelse fra den nationale solidaritetsfond ("fonds national de solidarité");
- when the insured person is in receipt of a supplementary allowance from the National Solidarity Fund;
- invalide over 60 år, der modtager invalide- eller alderspension;
- if the person is in receipt of a benefit for an illness which is included in the list established by decree on the advice of the Medical High Committee (in 1969 there were 21 conditions of this type), or has a prolonged and expensive illness;
- modtagere af ydelse som følge af arbejdsulykker med en invaliditetsgrad på 66 2/3% eller derover.
- recipients of an invalidity pension or old-age pension paid to an invalid after his 60th birthday;
Fritagelsen for at betale gælder, selv om vedkommende har arbejde, og gælder endvidere de gennem ham medforsikrede.
- those in receipt of industrial accident benefits who are certified at not less than 66%% incapable of work.
Normalt betaler patienten i første omgang lægens honorar og modtager derefter fra den lokale sygekasse, han er medlem af, godtgørelse for en del af eller hele udgiften, afhængigt af hans situation.
This exemption applies even if the recipient is in work and extends to his dependents.
Udgifterne i forbindelse med sygehusbehandling betales direkte af sygekas serne, idet patienterne bidrager med de ovenfor nævnte procentsatser.
Generally the patient pays the doctor and then is reimbursed, in part or in whole depending on his characteristics, by the local office or in the sickness of which he is a member.