natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I forfølgelse af denne tendens finder Domstolen, at hvis et direktiv »ikke giver de nationale organer nogen skønsmargen. kan det påberåbes af de retsundergivne med henblik på at få efterprøvet, om de nationale foranstaltninger, der er truffet til gennemførelse af bestemmelsen, er i overensstemmelse med denne« 212). Heraf kan med J. Boulouis og R.M. Chevallier fastslås, at «da direktivet er rettet til staten, inkorporeres det således direkte i dens retsorden som led i et lovligt system, som borgeren kan kræve overholdt, og hvis tilsidesættelse han kan kræve sanktioneret213).
The Court later went on to hold that where a directive leaves the national authorities no room for discretion, the directive 'may be relied upon by parties con cerned for the purpose of verifying whether the national measures adopted for its implementation are in accordance with it'.212Accordingly, as J. Boulouis and R.M. Chevallier have put it, the directive, being addressed to the Member State, directly becomes an integral part of its legal system as a component of a body of law which the private citizen may demand to have enforced, insisting on penalties if it is not enforced.213With its justification in the concern to see that national measures fully reflect the requirements of the directive, individuals' right to rely on this type of act can thereafter be restricted only by considerations of locus standi.214
2"7) A. Blcckman er en af dem. der mest har bidraget til afklaringen af den direkte virknings mange sider.
Consequently the direct effect of Community law goes well beyond the 'simple direct effect' of intcrna-
2"'') Udtrykket fandtes allerede i Grad­dommen, jfr. note 186. Det er navnlig gentaget i dommen i
The expression was already used in Grad (Case 9/70 [1970] ECR 825). cited at footnote 186 above, and was taken over in Capolongo (Case 77/72 [1973] ECR 611). cited at footnote 172 above.
2I2) Dom af 23.11.1977. sag 38/77 (Enka). Sml.
Case 38/77 Enka [1977] ECR 2203, at p.
2_BAR_ï vendinger, dom ar 12.6.1980. sag 88/79 (Gruncrt). Sml. 1978. s. 1827. )
J. Boulouis, and R.M. Chevallier, op. cit. at footnote 22. p. 52.
Borgerens ret, der således følger af hensynet til kontrol med tilstrækkeligheden af nationale foranstaltninger på baggrund af de fortolkningsdata, som indeholdes i direktivet, kender praktisk taget ikke andre grænser end den, som følger af, at han skal have søgsmålsinteresse« "14).
tional law, which consists in the individual's right to plead in his national court the international obligation incumbent upon the State, clearly determined in the Treaty, with a view to establishing whether the State has infringed this obligation, which is itself a rule of objective law.
Det drejer sig ikke længere alene om en ret til at unddrage sig en foranstaltning, som strider mod fællesskabsretlig forpligtelse, men om ret til at kræve en positiv ydelse.
We are no longer considering simply the right to disregard a measure which conflicts with a Community obligation but the right to demand positive action.
Den direkte virkning, som i lang tid ligestilledes med skabelse af individuelle rettigheder til fordel for borgerne, belyser mangfoldigheden af de situationer, hvori fællesskabsreglen som en integrerende bestanddel af de retsregler, som de nationale myndigheder skal tage i betragtning, er bindende for disse.
For a long time direct effect was regarded as meaning no more than the creation of individual rights for parties concerned, but now we see the multiplicity of situations where the Community rule confronts the national authorities as a full part of the body of law which they are required to take into consideration.
Man har således kunnet spørge, om man stod over for en udstrækkelse eller en overskridelse af begrebet direkte virkning216). Sideløbende hermed har Domstolens bestræbelser på at få fællesskabsret­ten til fuldt ud at udfolde sine retsvirkninger på nationalt plan, medført, at den har præciseret disses rækkevidde i forhold til borgerne.
It has been asked whether the concept of direct effect was in fact being extended or even exceeded.216At the same time the desire to see that Community law can produce its full internal effects has led the Court to specify the scope of these effects in relation to individuals.
I lyset heraf har man i litteraturen undersøgt virkningerne af den umiddelbare anvendelighed ved at drage en sondring mellem to kategorier med direkte virkning 2I7).
In this context learned writers have analysed the effects of direct applicability by reference to two cate­gories of directly applicable provisions.217
Den første kategori omfatter bestemmelser, som kan tillægges fuld direkte virkning.
The first consists of those which can be acknowledged to have full and entire direct effect.
Disse bestemmelser er egnede til at skabe både rettigheder og pligter for borgerne.
They are capable of generating rights for individuals and of imposing obligations on them.
Virkningerne af disse regler udfolder sig både i forholdet mellem borgerne og de nationale myndigheder og borgerne indbyrdes.
Their effects can be felt both in relations between individuals and national author­ities and in relations between individuals alone.
I førstnævnte tilfælde taler man så om »direkte vertikal virkning«, og i sidstnævnte tilfælde om »direkte horisontal virkning«.
Hence we have 'vertical' direct effect in the first case and 'horizontal' direct effect in the second.
Forordningerne hører principielt til førstnævnte kategori. Dette gælder tillige visse traktatbestemmelser, som f. eks. EØFT artikel 85 og 86 samt endvidere 59 og 60 218) og endelig artikel 119 2I9).
Regulations generally belong to the former category, as do certain provisions of the
Til sidstnævnte kategori hører bestemmelser, der kun kan tillægges begrænset direkte virkning.
Provisions with only limited direct effect belong to the second category.
De medfører rettigheder for borgerne, som disse kan påberåbe sig over for staterne. De kan ikke medføre forpligtelser for borgerne.
They furnish individuals with rights which they can rely upon against States without imposing obliga­tions on them.
Dette gælder forskellige bestemmelser i EØF­traktaten22").
A number of the provisions of the EEC Treaty are of this type.
Man har hævdet, at direktiver og beslutninger, der
The need for implementing measures emphasized by the Court in Case 102/79 arises from the partial and remedial nature of the direct effect of directives.
II. »Fællesskabeliggørelsen« af domstolsfunktionerne i medlemsstaterne
Sec especially D. de Ripainscl­Landy, note on the Grad and Sace rulings, CDE, 1971, p. 465.
To principper, som i visse henseender er indbyrdes modstridende, skal forenes.
Case 36/74 Walrave and Koch ν Union Cycliste Internationale [1974] ECR 1405.
Det drejer sig om fællesskabsrettens effektivitet og staternes autonomi i retsplejen.
Case 43/75 Defrenne ν Sabena [1976] ECR 455.
222) S < ? særligt O. Stocker, kommentar til den anden Defrenne­ dom.
See especially O. Stocker, note on the second Defrenne ruling, CDE. 1977, p.
Der pålægges de nationale retter et fællesskabsretligt hverv.
Court laid down its criteria in Case 48/71 when it stated: 'This consequence also concerns any national court whose task it is as an organ of a Member State to protect, in a case within its jurisdiction, the rights conferred upon individuals by Community law.'
Dette udøves normalt inden for rammerne af, hvad man er blevet enig om at betegne som princippet om den »institutionelle autonomi«.
National courts have a Commu­nity task, normally within the framework of what has come to be known as the principle of'institutional autonomy'.
Denne autonomi kan i virkeligheden kun være relativ. Dens begrænsninger følger nødvendigvis af principperne om fællesskabsrettens enhed, forrang og direkte anvende lighed 227).
This can in fact only be a relative autonomy, its limits being set by the principles of the uniformity, supremacy and direct applicability of Community law.227
Således har Domstolen i Simmenthal-dommen228) fundet, at direkte anvendelighed »betyder, at (fællesskabsrettens) regler skal udfolde deres virkninger fuldt ud og ensartet i alle medlemsstater fra deres ikrafttræden og under hele deres gyldighedsperiode«, hvilket fører Domstolen til at finde, at den forpligtelse, der er pålagt de italienske domstole til for Forfatningsdomstolen at forelægge ethvert spørgsmål vedrørende be dømmelse af en lovs forenelighed med en umiddelbart anvendelig fællesskabsnorm, ikke tilfredsstiller de krav, som stilles i medfør af fællesskabsrettens umiddelbare anvendelig hed.
This was the basis for the Court's statement in Simmenthal22* that direct applicability 'means that rules of Community law must be fully and uniformly applied in all the Member States from the date of their entry into force and for so long as they continue in force'.
Allerede i dommen i sag 48/71 229) kunne man læse, at »virkeliggørelsen af Fællesskabets mål kræver, at de fællesskabsretlige regler... anvendes med fuld gyldighed på samme tid og med ensartede virkninger på hele Fællesskabets område, uden at medlemsstaterne kan opstille nogen som helst hindring herfor«.
It also led to the Court's view that the obligation for the Italian courts to refer to their Constitutional Court every case in which the question arose of the conformity of national law with a directly applicable Community rule did not satisfy the requirements for direct applicability of Community law.
Domstolen har fastholdt denne betragtning, som allerede blev knæsat ved dommen i sag 6/64 23°).
In Case 48/71229it had stated that 'the attainment of the objectives of the Community requires that the rules of Community
Ved at fastslå fællesskabsrettens absolutte forrang bevidner Domstolen dens dominans i forhold til princippet om den institutionelle autonomi.
Case 45/76 Comet [1976] ECR 2043; see also Joined Cases 119/79 and 126/79 Lippische Hauptgenossenschaft AG [1980] ECR 1863.
Navnlig i dommen af 9. marts 1978 i
Case 106/77 Simmenthal [1978] ECR 629. See R. Kovar, 'Le recours des individus devant les instances nationales en cas de violation du droit européen'. report to a colloquium at the University of Brussels, Brussels. 1978. p. 245 et seq.
Simmenthal-sagen234) når Domstolen til den konklusion, at man ikke kan frakende »den dommer, der er kompetent til at anvende fællesskabsretten, ... mulighed for. når han anvender denne, at foretage, hvad der kræves for at udelukke nationale lovgivningsbestemmelser, der måtte udgøre en hindring for fællesskabsreglernes fulde virkning«, idet man forbeholder spørgsmålet om påkendelsen af nationale loves overensstemmelse med fællesskabsretten for en særlig myndighed, i det foreliggende tilfælde en forfatningsdomstol.
Furthermore, in the Court concluded that it was not possible to withhold 'from the national court having jurisdiction to apply such law (Community law) the power to do everything necessary at the moment of its application to set aside national legislative provisions which might prevent Community rules from having full force and effect', by regarding the question of whether national law conforms to Community law as the province of the relevant author­ity, in this case the Constitutional Court.
Denne sag opfordrer til at uddybe undersøgelsen af forholdet mellem normers umiddelbarhed og den institutionelle autonomi, navnlig når der er tale om at udlede følgerne af den virkning og den forrang, som Domstolen har pålagt de nationale domstole at give disse regler.
This point requires a more thorough analysis of the relationship between the direct effect of Community rules and institutional autonomy, especially as regards the consequences (for the national court) of the principles of direct effect and supremacy laid down by the Court of Justice.
Man kan nemlig spørge, hvor stort et spillerum eller hvor stor en grad af autonomi Domstolen giver de nationale domsmyndigheder, når disse får forelagt en konflikt mellem normer.
The question is the degree of autonomy allowed to national courts when they are faced with a conflict of rules.
Som en logisk følge af. at Domstolen har gjort retsforholdet umiddelbart, har den som ovenfor påvist skønnet, at de fællesskabsnormer. som har direkte virkning, afføder en »virkning, (som) ligeledes gælder for enhver ret. der som organ i en medlemsstat har til opgave at beskytte rettigheder, som private er udstyret med af fællesskabsretten«.
From the direct effect of Community law, the Court has, as we have seen, deduced that such Community rules have consequences which concern 'any national court whose task it is as an organ of a Member State to protect, in a case within its jurisdiction, the rights conferred upon individuals by Community law'.
Samtidig med. at man erinder sig, at de nationale domstole i henseende til fællesskabs retten har andre funktioner end den at beskytte overholdelsen af de subjektive rettigheder235), som den tillægger den enkelte, bemærker man især. at Domstolen i velvalgte vendinger søger at tilvejebringe den fornødne forligelighed mellem de nationale domstoles autonomi og normernes umiddelbarhed.
Although the national court has tasks with regard to Community law apart from ensuring respect for the subjective rights235which it confers on individuals, what is particularly noteworthy is that the Court has tried to produce a balanced statement which reconciles the autonomy of national courts with the direct effect of Community rules.
staternes og Fællesskabets institutioner, selv om denne autonomi af og til fører til anvendelse af nationale retsregler, der kan svække fællesskabsrettens effektivitet.
On the other hand, institutional autonomy is a better description of the present state of relations between the Court of Justice and national courts and, on a more general level, between national and Community institutions, even if it sometimes means accepting the validity of national rules which may limit the effectiveness of Community law.
Når der således er tale om reglerne om søgsmålsfrister, anerkender Domstolen, at reglerne i national ret gælder, på betingelse af at de er rimelige og ikke ugunstigere end de regler, der gælder om lignende sager i interne retsforhold 239).
Thus in the case of rules concerning limitation periods, the Court accepts the exclusive jurisdiction of national law provided such rules are reasonable and produce results which are no less favourable than those governing comparable rights of action on an internal matter.239
Det er ud fra det ovenfor beskrevne valg, at man kan forestille sig betydningen af den af Domstolen foretrukne løsning.
This choice demonstrates what the Court's solution really means.
Denne løsning er nemlig åbenlyst paradoksal ved, at den hverken tilfredsstiller dem, som finder, at en samordning af de organisatoriske forhold og retsforholdene vil være logisk, og ejheller dem, som finder, at den institutionelle autonomi ikke kender andre grænser end dem, som fastsættes af den nationale retsorden.
It is apparently paradoxical for it seems to satisfy neither those who would regard as logical the alignment of organic relationships on legal relationships nor those who consider that institutional autonomy is circumscribed only by internal legal considerations.
Dommen i Simmenthal-sagen, som falder i tråd med en retspraksis, der vel anerkender den institutionelle autonomi, men alligevel har undergivet den visse begrænsninger, der var nødvendiggjort af Fællesskabets krav, indeholder endnu mere kategoriske formuleringer.
The Simmenthal ruling containing still more categorical statements, is in the direct line of decisions which, although they admit of institutional autonomy, hedge it about with limits to meet the requirements of the Community order.
Hvis nemlig dommeren handler inden for sin kompetence ifølge den nationale retsorden, hvorunder han hører, har han »pligt til at sikre disse reglers (fællesskabsreglernes) fulde virkning, idet han i påkommende tilfælde af egen drift skal undlade at anvende en modstridende — selv nyere — bestemmelse i den nationale lovgivning, uden at han behøver at anmode om eller afvente en forudgående ophævelse af denne bestemmelse ad lovgivningsvejen eller ved noget andet forfatningsmæssigt middel« 240).
Even though a national court is acting within a national legal system, it 'is under a duty to give full effect to (Community law), if necessary refusing of its own motion to apply any conflicting provision of national legislation, even if adopted subsequently, and it is not necessary for the court to request or await the prior setting aside of such provision by legislative or other constitutional means'.24° In its statements, the Court clearly rejects any form of organic or procedural dualism without going so far as to assert a jurisdictional monism.
De af Domstolen valgte vendinger indeholder således en klar fordømmelse af ethvert udslag af organisatorisk og proceduremæssig dualisme uden dog at gå så vidt som til at fastslå eksistensen af et monistisk domstolssystem.
The national court, even when exercising its national jurisdiction, is required to ensure the procedural application of the entire and direct effect of Community law.
Den nationale dommer pålægges herved i kraft af de krav, som stilles af retsforholdenes integritet og umiddelbarhed, en forpligtelse, der kun er en bekræftelse herpå, selv om han handler i kraft af nationale beføjelser.
There is no better way of expressing the desire to eliminate any incipient dualism than by establishing unequivocally the concept that the direct effect of Community law must be ensured by the national court by the setting aside of contrary provisions of national law. even at the risk of exceeding its jurisdiction. This solution is certainly one of those where the tension
Denne løsning er givet en af dem, hvori man stærkest føler spændingen mellem følgerne af normernes umiddelbarhed og opretholdelsen af et vist spillerum for domstolenes autonomi.
between the direct effect of rules and the maintenance of a certain autonomy for the courts is most clearly felt.
Dette spillerum bliver gradvist mindre, fordi udøvelsen af den nationale kompetence bliver stadig mere fællesskabspræget.
This autonomy is becoming limited to the exercise of national functions as defined at Community level.
Den nationale dommers opgave, som den er fastlagt ved de strukturelle krav, der følger af fællesskabsrettens direkte virkning, er begrænset til at konstatere, at det alene er fælleskabsnormen, som finder anvendelse på tvisten.
The role of the national court as defined by the requirements of the structure of Com munity law with direct effect is no more than the identification of the single rule applying to the dispute.
Han løser ikke en konflikt, eftersom den umiddelbart anvendelige fællesskabsret træder i den nationale rets sted, og dommeren anvender fællesskabsretten som det første led i den pligt til udøvelse af objektiv retfærdighed, som påhviler ham.
Since directly applicable Community law supplants any other law, the national court does not resolve the conflict but merely applies this law which is the chief element of the objective legality binding on the court.
Man har således i virkeligheden nået grænserne for den dobbelte funktion.
Truly, we have now arrived at the limits of functional dualism.
Som afslutning på denne undersøgelse vil jeg vove at skitsere en konklusion. Den nødvendighed, som Domstolen stedse stærkere har følt med hensyn til sikring af
At the end of this survey, a conclusion may be hazarded.
fællesskabsrettens direkte virkning, har medført, at Domstolen har stillet stadig større krav til de nationale retsordener.
The Court of Justice has felt an increasing need to ensure the total direct effect of Community law and this has led it to make increasingly stringent demands on national legal systems.
Disse krav blev i begyndelsen udtrykt med henblik på retsnormerende forhold for snart derefter at blive udstrakt til institutionelle forhold.
At first these demands were expressed with reference to the relationships between legal rules, but soon they extended to the relationships between institutions.
Domstolen har i stedse højere grad været nødsaget til at opstille principper om umiddelbarhed i organisatorisk henseende på linje med normernes umiddelbarhed.
The Court has been forced increasingly to align the principles of organic direct effect on the coherence of normative direct effect.
Det kan endnu ikke siges, om det yderste punkt, som er nået gennem denne retspraksis, kan overskrides, og om den vej, der er fulgt, gør en sådan overskridelse mulig.
It remains to be seen whether the point reached by these decisions is the final limit or whether this path allows of further progress.
De opnåede resultater viser Fællesskabets retsordens komplekse karakter som en særlig overbygning, der ikke lader sig henføre til forud fastsatte kategorier.
What has been achieved so far illustrates the complexity of the Community legal order, an order of a rather special hierarchical kind which cannot be fitted into pre-existing categories.
Kapitel VII — Domstolen af Hjälte Rasmussen
Chapter VII — The Court of Justice by Hjälte Rasmussen
Afsnit I — Begrebet den dømmende myndighed i De europæiske Fællesskaber
Section I — The conception of the Court's jurisdiction in the European Communities
Dommer Oliver Holmes fra US Supreme Court sagde engang, at han ikke ville nære betænkeligheder, såfremt Forbundshøjesteretten ikke havde hjemmel til at annullere den amerikanske Congress' lovgivningsakter. Derimod ville han mene, at unionen var i fare, såfremt Supreme Court ikke kunne tilsidesætte en delstatslov, der er forfatningsstridig.
Oliver Wendell Holmes, a judge of the United States Supreme Court, once said that the United States would not come to an end if the Federal Supreme Court were not empowered to pass constitutional review of the legislative acts of the American Congress.
De europæiske Fællesskaber er et eksperiment i føderalisme.
The European Communities represent an experiment in federalism.
Kernen i føderalismen er, at hidtil fuldt selvstyrende samfund puljer en del af deres højhedsmagt og opretter fælles institutioner, der er selvstyrende inden for rammerne af den overførte magt.
The essence of federalism is that hitherto independent powers pool some of their sovereignty and set up common institutions which are autonomous to the extent of the powers transferred to them.
Føderalisme er derfor karakteriseret ved, at magten til at lovgive (forvalte og dømme m.m.) er opdelt på flere institutioner, dels de fælles og dels de oprindelige lovgivende myndigheder.
It is, accordingly, characteristic of federalism that the power to make, administer and review laws, etc., is shared between several institutions: between, on one hand, the common legislative organ and, on the other, the original legislative organs.
Inden for den enkelte selvstyrende enhed finder der dernæst oftest en separation sted af lovgivende, udøvende og dømmende magt.
Within each autonomous entity there is usually a separation of the legislative, executive and judicial powers.
I et vist omfang tilkommer det Fællesskabernes institutioner sammen at udøve Fællesskabernes beføjelser.
To some extent it is the duty of the Community institutions, acting together, to exercise the powers of the Communities.
Hver institution handler i så henseende inden for rammerne af de beføjelser, som er tillagt den ved traktaterne.
In so doing each institution acts within the powers conferred upon it by the Treaties.
Der er tale om en meget sindrig ligevægt imellem institutionerne.
In reality, the balance between the institutions, central and local, is an extremely delicate one.