natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Siden midten af 1970'erne er procentsatsen for afvandringen fra landbruget faldet betydeligt fra ca. 4,5% til nu under 2%.
Since the mid-1970s the rate at which the agricultural population is declining has slowed down, from about 4.5 % to less than 2 % per year.
Parallelt med afvandringen af beskæftigede inden for landbruget er også antallet af land brugsbedrifter faldet stærkt. I De Seks var der i 1960 6,4 mio. bedrifter, mens tallet 20 år senere kun er 4,8 mio. bedrifter.
At the same time the number of farms has been greatly reduced.
Bedrifternes gennemsnitlige areal steg i perioden fra 1960 till 986 fra 12 ha til lidt under 20 ha.
In the Community of Twelve, however, the average size is only 9 ha. since there are very considerable differences from one Member State to another.
I De Tolv udgør det gennemsnitlige bedriftsareal i dag imidlertid kun 9 ha med meget store forskelle medlemsstaterne imellem: Mens landmændene i Grækenland og Portugal skal klare sig med under 5 ha. udgør den gen nemsnitlige størrelse for landbrugsbedrifter i Det Forenede Kongerige 65 ha.
Whereas farmers in Greece and Portugal have less than 5 ha on average, their counterparts in the United Kingdom are farming on 65 ha.
Afvandringen fra landbruget har medført et voldsomt fald i antallet af bedrifter med ud videlser og specialisering inden for de nuværende strukturer som følge.
The drift from the land has led to a considerable fall in the number of farms and thus to an increase in the size and degree of specialization of existing structures.
Landmændene koncentrerer sig i stadig højere grad om nogle enkelte produktionsområder, hvor de på grund af de naturlige dyrkningsforhold eller afsætningsmuligheder har de største udsigter til at få succes.
Farmers are increasingly concentrating on the one or two lines of production which offer the best chance of success in view of the natural conditions or available sales outlets.
Den investerede kapital i form af maskiner, bygninger og anlæg er steget kraftigt; det tekniske fremskridt har sammen med den større specialisering muliggjort en større produktion.
Capital investment in terms of machinery, buildings and plant has shown a sharp in crease: the volume of production has risen thanks to technical progress and specialization.
Dagens landmand anvender væsentligt større mængder af gødning, plantebeskyttelsesmidler, udsæd af meget fin kvalitet og kraftfoder end på noget tidspunkt tidligere.
Farmers are now using more fertilizer, pesticides, high-quality seed and feedingstuffs than ever before.
Produktionen steg imidlertid på grund af øget hektarudbytte med 27%.
Higher yields, rather than any increase in the areas farmed, have been
Det europæiske landbrug i 1986
Basic data on European farm structures, 1986
"Værdien af landbrugets samlede produktion
Value of final agricul- turai production million ECU
Landbrugets andel af bruttonationalproduktet
Agricultural contribution to gross domestic product
Beskæftigede inden for landbrug, skovbrug, jagt
Numbers employed in agriculture, hunting.
Andel af samlet civil beskæftigelse
Working population engaged in agriculture
Udnyttet landbrugsareal pr. bedrift (gennemsnit) ha
Average size of farm ha
IL En fælles landbrugspolitik — Hvorfor og hvordan?
II — The common agricultural policy — the reasons and the background
A. Argumenter for en fælles landbrugspolitik
A. Arguments for a common agricultural policy
Har Europa i det hele taget behov for en særlig »landbrugspolitik«?
Does Europe in fact need an 'agricultural policy'?
Er de normale instrumenter inden for erhvervspolitikken ikke tilstrækkelige til også at styre den økonomiske udvikling inden for landbrugssektoren?
Are the customary instruments of economic policy not sufficient to regulate the economic aspects of the agricultural sector?
Dette er et spørgsmål, som sikkert mange har stillet sig, når der tidligere blev talt om landbrugspolitikkens »forsyndelser« i form af over skud og omkostningskrævende markedsordninger.
Many people must have pondered over this question whenever public attention has focus ed on the 'sins' of the common agricultural policy, with its surpluses and high marketorganization costs.
I denne forbindelse er det alt for nemt at overse, at landbruget overtager en lang række funktioner for samfundet i sin helhed, der på grund af de særlige forhold der hersker i denne sektor, næppe ellers kunne udfyldes uden at Fællesskabet greb ind.
It is all too easily forgotten, however, that farmers undertake, for society as a whole, a wide range of tasks which would be difficult to perform without intervention by the Community authorities, given the special nature of the agricultural sector.
Landbrugets produkter er i første række bestemt til føde for mennesker, dvs. befolkningens grundliggende behov.
Agricultural products are mainly intended for consumption as food, which is one of humanity's basic needs.
De fleste nationer har derfor altid lagt vægt på at udbygge og beskytte deres landbrugsproduktion.
Most civilizations have therefore placed great importance on developing and safeguarding agricultural production.
For os europæere er en situation med forsyningssikkerhed for levnedsmidler i mellemtiden blevet til en selvfølge, dette ikke mindst på grund af en landbrugspolitik, der gjorde det muligt at udbygge landbrugsproduktionen.
In Europe, on the other hand, reliable food supplies are now taken for granted, largely thanks to a farm policy which has made it possible to expand agricultural production.
Ønsket om forsyningssikkerhed udelukker naturligvis ikke international samhandel. Denne han del skal imidlertid være i balance, og må ikke føre til ensidig og dermed kritisk afhængighed. gighed.
Self-sufficiency in foodstuffs does not, of course, rule out trade with the rest of the world but such trade must be kept in balance and must not lead to one-sided and therefore potentially dangerous dependence on other countries.
Stabile priser for landmænd og forbrugere
Stable prices for farmers and consumers
Landbruget er til trods for de seneste års tekniske og biologiske fremskridt stadig afhængigt af de naturlige produktionsforhold som jordbundens kvalitet, klima og vejrlig. Land brugsproduktionen kan på grund af disse faktorer svinge stærkt fra år til år, en risiko, som sygdomme og skadedyr gør endnu større.
Despite all the technical and biological progress made in recent years, agriculture con tinues to depend on natural conditions such as the soil and the weather, under the in fluence of which production may fluctuate widely from one year to another, not to mention the threat posed by diseases and pests.
Efterspørgslen efter landbrugsprodukter og levnedsmidler er til gengæld, i det mindste i de fleste industrilande, temmelig stabil.
The demand for agricultural products and foodstuffs, on the other hand, remains at a fairly constant level in most industrial countries.
Uden foranstaltninger til regulering af landbrugspolitikken ville det svingende udbud medføre
The fluctuations in supply, if not offset by regulatory measures, would lead to sharp
stærke prisudsving, hvilket hverken er ønskværdigt set ud fra landmandens eller forbrugerens synspunkt.
price swings which would be in the interests of neither the farmer nor the consumer.
En af landbrugspolitikkens opgaver er derfor at udforme priser og af sætningsmuligheder således, at man opnår den stabilitet, som alle parter ønsker.
One of the tasks of agricultural policy is, therefore, to regulate prices and markets, thereby en suring the stability desired by all concerned.
Landbruget præger et lands ydre fremtoning.
Agriculture determines the very appearance which a country presents.
I århundreder har landbruget formet det nuværende europæiske kulturlandskab.
Over the centuries farmers have shaped the European countryside which we see today.
For landmændene var det en betingelse for at kunne overleve, at agerjordene var frugtbare og at miljøet var i ligevægt.
It is important to the farmers' own survival that the soil should be fertile and the environment in balance.
I de seneste 30 eller 40 år er presset på det naturlige miljø i landbrugsområderne imidlertid blevet betyde ligt større. Dette skyldes ikke kun en tiltagende industrialisering, mere trafik og urbanisering, men også en stadig mere intensiv landbrugsproduktion.
Over the past 30 or 40 years, however, the pressure on the rural environment has become much greater, not only as a result of increasing industrialization, heavier traffic and urban growth but also as a result of ever more intensive farming.
I flere områder viser det sig nu, at det moderne landbrug støder på sine økologiske grænser: Grundvandsbelastningen med nitrater og plantebeskyttelsesmidler antager foruroligende dimensioner, mangfoldigheden af arter bliver mindre og landskabsbilledet fattigere.
In many areas modern farming is now approaching its ecological limits: the pollution of groundwater with nitrates and pesticides is assuming dangerous proportions, the number of wildlife species is shrinking and the appearance of the countryside is changing for the worse.
På den anden side er landbrugets bidrag i mange regioner med vanskelige jordbundsforhold og vanskelige klimatiske forhold bydende nødvendigt, hvis man vil undgå affolkning og at området lægges øde.
In regions handicapped by poor soil and a harsh climate moreover, agriculture has an essential part to play in preventing the depopulation and dereliction of the countryside.
Det bliver derfor en stadig vigtigere opgave for landbrugspolitikken at sikre en fornuftig ligevægt mellem økonomi og økologi, mellem miljøkrav og landbrugets krav.
It will therefore become an increasingly important task of the common agricultural policy to maintain a sensible balance between economy and ecology and between environmental and agricultural requirements.
En sektor med tilpasningsvanskeligheder
Problems of adjustment
Den nære forbindelse til naturen, tilknytningen til jorden og afhængigheden af vejrliget forklarer et yderligere karakteristisk træk ved landbrugsproduktionen: Landbrug har i år hundreder været, og er vel også i dag for en stor dels vedkommende stadig ligeså meget en livsform som et erhverv.
The close relationship with nature, the ties with the land and the dependence on the weather help to account for another feature of agricultural production: for centuries agriculture has been, and still is, not just an economic activity but also a way of life.
Da der ofte er mangel på andre erhvervsmuligheder i landområder, er et erhvervsskifte som regel forbundet med flytning til et byområde, og betyder således en radikal forandring for landmanden og hans familie.
Since there is frequently no other employment available in rural areas, a change of job usually entails a move into the city and means a radical upheaval for the farmer and his family.
Alene af denne grund holder mange landmænd fast ved landbruget, også når deres indkomstforhold ikke længere er tilfredsstillende.
This is one reason why many farmers remain on the land for as long as possible, even after they find their income inadequate.
Endvidere er mulighederne for at finde anden beskæftigelse frem for alt for ældre landmænd med enten en manglende, eller en ren landbrugsuddannelse, ofte meget dårlige.
Moreover, there is often little prospect that other employment can be found for elderly farmers who have had either a purely agricultural training or none at all.
Endeligt ophør med landbrugsvirksomhed sker derfor ofte først på grund af alder.
For this reason, farmers and farm workers often continue working on the land until retirement.
Disse faktorer, kombineret eller isoleret, vanskeliggør en tilpasning af landbrugsproduktionsstrukturerne til de ofte meget hurtige ændringer i det omgivende økonomiske og so ciale miljø.
All these factors, jointly and severally, impede the adjustment of agricultural production structures to the rapid changes in economic and social conditions.
Løsningen på dette problem er ikke at sende tusinder af landmænd ud i arbejdsløshed.
Obviously, the solution cannot be to force thousands of farmers into unemployment.
Hvis landbruget stadig skal have en virkelig udviklingschance for at kunne varetage dets mangfoldige funktioner i samfundet, skal landbrugspolitikken fremme strukturmæssige forandringer og give de beskæftigede i landbruget mulighed for at nyde godt af den almindelige udvikling.
If agriculture is to have a real chance of developing and is to perform its many and varied functions within society as a whole, agricultural policy must promote structural change and enable farmers and farmworkers to benefit from general prosperity and development.
Medlemsstaternes landbrugs vægt i værdien af den endelige produktion af landbrugsprodukter i °/o (EUR 12 = 100)
Although in an industrial society agriculture may account for only a small share of the gross domestic product, its importance within the economy as a whole is not as small as it would seem.
Landbrugssektoren er på mangfoldig vis forbundet med sektorer, der ligger både før og efter landbrugsproduktionen i produktionsprocessen.
For example, farmers buy in machinery, plant, pesticides and fertilizers and produce raw materials for a wide range of processing industries.
Udviklinger i landbruget får derfor også konsekvenser for det øvrige erhvervsliv og beskæftigelsen dér.
Developments in agriculture are not therefore without implications for the rest of the economy and the rest of the working population.
En fælles landbrugspolitik — En bedre vej frem
A common agricultural policy: the best solution
De Seks omfattede midt i 1950'erne ca. 65 mio. ha udnyttet landbrugsareal fra de flade områder i Nordtyskland over Alperne til Syditaliens kyster. Ca.
In the mid-1950s the Community of Six had some 65 million ha of utilized agricultural area ranging from the north German plains over the Alps and down to the coasts of southern Italy.
17,5 mio. mennesker var beskæftiget i landbruget (33% af den erhvervsaktive befolkning i Italien, 25% i Frankrig og 10% i Belgien).
The farming population consisted of some 17.5 million people (33% of the working population in Italy. 25% in France. 10% in Belgiuml.
55% i Forbundsrepublikken Tyskland og under 35% i Frankrig.
Holdings with between 0.5 ha and 5 ha of land represented about 85% of all farms in Italy, as compared with 55% of all farms in the Federal Republic of Germany and less than 35% in France.
Og så produktionsstrukturen var forskellig fra medlemsstat til medlemsstat.
The breakdown of production also differed from one Member State to another.
I de nordige egne dominerede husdyrproduktionen, mens den vegetabilske produktion spillede den største rolle i de sydlige landbrugsområder.
In northern regions stockfarming predominated, whilst in the south crop production was more common.
Landbruget tegnede sig for 36% af den samlede vareproduktion i Italien. 30% i Frankrig og kun 15% i Forbundsrepublikken Tyskland. Landbrugets bidrag til bruttonationalproduktet varierede fra 8,4% i Belgien til 23% i Italien, dvs. i forholdet en til tre.
Agriculture accounted for 36% of all the goods produced in Italy and 30% in France. but only 15% in the FR of Germany.
En belgisk landmand havde imidlertid på daværende tidspunkt i gennemsnit en indkomst, der var tre gange så stor som hans italienske kollegas.
At that time a Belgian farmer was earning, on average, almost three times as much as his Italian counterpart.
Værdien af hektarudbytterne var størst i Nederlandene og Belgien, hvor de var to en halv gange større end i Italien.
In terms of value, yields per hectare were highest in the Netherlands and Belgium, being two-and-a-half times greater than those achieved in Italy.
Det var også i disse to lande, at forskellen mellem landbrugsindkomsterne og indkomsterne i de øvrige sektorer var mindst, ikke engang halvt så stor som forskellen i Forbundsrepublikken Tyskland. Frankrig og Luxembourg.
The difference between agricultural and nonagricultural incomes was also narrowest in Belgium and the Netherlands: in the FR of Germany.
Uden landbruget, intetfælles marked
impossibility of a common market without agriculture
Trods disse forskelle ville det hava været utænkeligt at oprette Det Europæiske Økonomiske Fællesskab uden at inddrage en så vigtig sektor som landbruget.
Despite all these differences it would have been unthinkable to set up the European Economic Community without including such an important area of economic activity as agriculture.
Hvis man ville skabe et fælles marked, åbne grænserne og fjerne de bestående handelshindringer, måtte de i:
The introduction of a common market in agricultural products promised a number of substantial advantages to the whole Community, advantases which could hardly have
Handelen med landbrugsprodukter inden for Fællesskabet (undtagen fiskerivarer og skovbrugsprodukter) beregnet på grundlag af udførslen
Intra-Community trade in agricultural products (excluding fishery and forestry products) based on exports
K/Yder: Eurostat, De Forenede Nationer.
Source: Eurostat, United Nations.
Indførelsen af et fælles landbrugsmarked gav i øvrigt Fællesskabet en række betydelige fordele, som næppe kunne være opnået inden for de enkelte medlemsstaters snævre geografiske grænser.
been available within the narrow goegraphic boundaries of the individual Member States.
For landmændene betød det fælles landbrugsmarked nye afsætningsmuligheder. Det betød imidlertid også en stærkere konkurrence der skulle tilskynde dem tilat specialisere sig for at udnytte de regionale produktionsfordele fuldt ud.
The common market provided the farmer with prospects of new outlets, but it also meant keener competition, which was to encourage farmers to specialize in the products best suited to their particular region.
For forbrugeren betød det et større og mere righoldigt udbud af levnedsmidler.
For the consumer it meant that a wider and better choice of food became available.
Specialisering og produktion i store mængder skabte desuden en vigtig forudsætning for en mere rationel produktion og for relativt gunstige priser.
Specialization and large-scale farming were also prerequisites for more rational production and relatively cheap prices.
Endelig gav et fælles landbrugsmarked den stabilitet, der er nødvendig, og som kun et stort geografisk område, der forsyningsmæssigt er mindre afhængigt af tilfældige svingninger på verdensmarkedet, kan give.
Lastly, the common agricultural market held out the promise of the urgently needed stability which could only be offered in a large geographical context where regional fluctuations in supply balanced each other out and where food supplies were less dependent on the vagaries of the world market.
Udvidelsen af markederen, et stabilt udbud og den bedst mulige udnyttelse af regionale produktionsfordele inden for et stort samlet økonomisk område var argumenter for en fælles landbrugspolitik, som faldt på frugtbar jord i efterkrigstidens Europa. Mangelen på levnedsmidler i de første efterkrigsår var endnu ikke glemt, og de tiltagende spændinger under den »kolde krig« styrkede ønsket om et stabilt forsyningsgrundlag.
The arguments in favour of a common agricultural policy (expansion of markets, stability of supply and optimum use of regional advantages within a large market) fell on fertile soil in postwar Europe, the food shortages of the early postwar years were still fresh memories, and the increasing tensions of the Cold War made a stable supply base seem all the more desirable.
Allerede før oprettelsen af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab i 1957 var handelen med land brugsprodukter mellem Fællesskabets senere medlemsstater vokset mærkbart.
Even before the European Economic Community was established in 1957. trade in agricultural products had significantly increased between the future Member States.
Det forekom derfor logisk at udbygge og sikre de etablerede forbindelser i et fælles landbrugsmarked.
It therefore seemed only logical to extend and consolidate the existing trade relations within a common agricultural market.
Dette var imidlertid ikke tilstrækkeligt, og lidt efter lidt skulle også toldbarrierer og andre handelshindringer fjernes, der skulle udstedes fælles konkurrencebestemmelser og indføres en fælles toldtarif ved Fællesskabets ydre grænser.
This would entail more than the gradual elimination of tariff barriers and other obstacles to trade, the adoption of common rules on competition and the introduction of a uniform customs tariff at the Community's external frontiers.
Hvis det fælles marked skulle fungere uden vanskeligheder og hvis man skulle kunne udnytte dets fordele, var det nødvendigt, på grundlag af medlemsstaternes landbrugslovgivninger, at indføre en fælles ramme for det europæiske landbrug — den fælles landbrugspolitik.
If the common market was to operate smoothly and be given a chance to demonstrate its advantages, it would be necessary to construct, on the basis of the agricultural rules and regulations of the Member States, a single framework for European farming: the common agricultural policy.
Udarbejdelsen af den fælles landbrugspolitik
The beginnings of the common agricultural policy
Den fælles landbrugspolitik havde allerede fra starten meget ambitiøse målsætninger.
From the beginning, the common agricultural policy has had ambitious aims.
I slutningen af 1950'erne dyrkede de 17,5 mio. landmænd i Fællesskabet kun 65 mio. ha agerjord for at brødføde en befolkning på 150 mio. indbyggere.
In the late 1950s the Community's 17.5 million farmers had only 65 million ha from which to feed a population of 150 million.
I De Forenede Stater dyr kedes på samme tidspunkt over 400 mio. ha til 200 mio. indbyggere og i Sovjetunionen over 600 mio. ha til knap 250 mio. indbyggere.
At that time the United States had over 400 million ha to feed 200 million inhabitants, and the Soviet Union over 600 million ha for just tinder 250 million inhabitants.
Den amerikanske landmand ejede i gen nemsnit 100 ha, næsten 20 gange så meget som hans europæiske kollega.
The average size of farm in the USA was 100 ha. almost 20 times larger than the average European farm.
Hver amerikansk farmer brødfødte i gennemsnit 50 indbyggere. Den europæiske landmand derimod kun 10.
Each American farmer could feed 50 inhabitants on average, whereas the European farmer could feed only 10.
Fællesskabet producerede kun ca. 85% af sit levnedsmiddelbehov selv.
The Community produced only some 85% of its own food requirements.
I marts 1957 blev Traktaten om Oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab undertegnet i Rom.
agricultural community, to stabilize markets, and to ensure that supplies are available to consumers at reasonable prices.
Målsætningerne for den fælles landbrugspolitik er således i lige høj grad tilpasset producent- som forbrugerinteresser.
The policy thus takes account of both farmers' and con sumer's interests.
Den samtidige gennemførelse af disse målsætninger må imidlertid føre til konflikter. Visse af målene lader sig fra et vist punkt kun gennemføre på bekostning af de øvrige.
The simultaneous pursuit of all these objectives must inevitably lead to conflicts, however, since beyond a certain point some objectives can only be achieved at the expense of others.
Det er derfor nødvendigt at fin de kompromiser og fastsætte prioriteter.
Compromises must therefore be worked out and priorities must be set.
Med udgangspunkt i Rom-Traktatens landbrugspolitiske målsætninger fastsatte deltager ne i Stresa-Landbrugskonferencen i juli 1958 de første retningslinjer for den fremtidige fælles landbrugspolitik.
In July 1958 the Stresa Conference laid down the first guidelines for the future common agricultural policy, on the basis of the objectives set by the Treaty of Rome.
Kravet om at landbrugspriserne lidt efter lidt skulle harmoniseres viste sig at være af afgørende betydning for den videre udvikling.
Of particular significance for later developments was the call for the progressive approximation of agricultural prices.