natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med udgangspunkt i den amerikanske teori om den supranationale funktionalisme, således som den er blevet udtrykt af Metrany og senere videreført af bl. a Haas og Lendberg, har navnlig Hans Peter Ipsen 8) (med begrebet Zweckverband funktionaler Integration) udviklet den tyske teori om Fællesskabet som værende en organisation med særlige formål (Zweckverband efter begreberne inden for tysk forvaltningsret). Efter denne opfattelse er Fællesskabet som følge af, at det ikke har Kompetenz-Kompetenz, dvs. at det ikke har nogen almen kompetence, ikke nogen stat. det er tværtimod en organisation med særlige (navnlig økonomiske) formål og begrænsede beføjelser, eftersom der kun er tillagt det særlige kompetenceområder, der (på fuldstændig samme måde som Fællesskabets formål) er fastlagt i traktaterne.
Starting from the American theory of supranational functionalism as formulated by Mitrany and developed by Haas and Lindberg in particular, the German theory of the Community considered as an organization for special ends (Zweckverband according to the conceptual model of German administrative law) has been developed especially by Hans Peter Ipsen (Zweckverband funktionaler Integration).8According to this theory, the Community is not a State because it does not possess the Kompetenz-Kompetenz, that is to say because it does not have universal competence in all spheres; on the contrary, since it only possesses specific powers which (just like the Community's objectives) are defined in the Treaties, it is an organization for special ends (particularly economic ends) and with limited powers.
Forstået på denne måde forudsætter Fællesskabets karakter følgelig, at hverken det selv eller dets organer har nogen almen kompetence til at give retsregler, eller positivt udtrykt, at det i almindelighed kun har fastlagte kompetenceområder eller specielle beføjelser (Prinzip der begrenzten Ermächtigungen, jfr. EØFT artikel 4, stk. 1, 2. afsnit).
Understood in this way the nature of the Community presupposes, and accordingly is marked by, the absence of Community institutions with general normative (law-making) power, or, to use positive terminology, it exemplifies the general rule of specific delegation of powers (Prinzip der begrenzten Ermächtigungen, second subparagraph of Article 4(1) EEC).
Denne karakteristik af Fællesskabet er på ingen måde til hinder for, at det senere orienteres henimod en statslig form, eller at man forkaster en sådan form.
This description of the Community does not in any way prejudge its future orientation in the direction of the nation-State form or the rejection of such a form.
Hvorom alting er, fjerner det sig fra kurser, der er afstukket for tidligt i ideologisk henseende, og som altid har manglet eller i fremtiden vil komme til at mangle politisk grundlag og opbakning, og begrænser sig bevidst til kun at varetage administrative opgaver med hensyn til virkeliggørelsen af særlige mål, der kan (eller antages at kunne) nås inden for de rammer og med de beføjelser, hvorover Fællesskabet råder.
However, it avoids too marked ideological involvement, such as has always been and still is devoid of pol itical foundation and motivation force, and consciously confines itself to the administra tive sphere for the attainment of specific objectives which can (it is presumed) be achieved within the framework and with the facilities at the Community's disposal.
Denne opfattelse har ved at reducere den politiske side mest muligt og fremhæve den teknokratiske side i de Gaulle's periode og i tiden umiddelbart derefter gjort det muligt for Fællesskabet at styre en sikker kurs over de oprørte vande, som skiller dem, der har visioner om et føderalt Europa, fra forkæmperne for et »fædrelandenes Europa«.
This theory, by minimizing the political element and stressing the technocratic, offered the Community the prospect, during the Gaullist era and in the period immediately following, of a safe voyage on the troubled waters which separated those who dreamed of a federal Europe on the one hand from the champions of a 'Europe of nation States' on the other.
I virkeligheden var der her klart tale om en bestræbelse på at afpolitisere Fællesskabet.
In reality this was clearly an attempt to remove the Community from the political arena.
I de Gaulle's periode priste også ikke-funktionalister dette, at man holdt politik uden for Fællesskabet ''). men efter funktionalistisk tankegang var man af den opfattelse, at Fællesskabet kan og skal holde sig uden for politik og politisk magt med de deraf følgende konflikter, idet det antager en administrativ og teknokratisk karakter.
During the Gaullist era, even non-functionalists9sought to bring about a divorce between the Community and politics, but the functionalist theory maintained that the Community could and should shun politics and political power with all its conflicts, by
Det er dog givet ikke muligt at komme uden om politik.
But it is clearly impossible to avoid politics.
Fællesskabet er i øvrigt i sit virke, ikke blot inden for sine egne rammer, men tillige på det internationale område, stærkt politisk nærværende og styrkes hele tiden på dette område.
(Community activity is par excellence pol­itical activity.) The Community, moreover, possesses strong and continually increasing political force not only in its own domain but also in the international field.
Dets politiske betydning er ikke blot begrænset til de forhold, det forvalter, men omfatter tillige områder, som det ikke behandler i tide eller i tilstrækkeligt omfang, enten af ligegyldighed eller af afmægtighed.
Its political influence is not restricted solely to cases where it is operating, but extends also to fields which, for want of will or want of ability, it is not tackling at the right time or with the right degree of intensity.
Talleyrand's definition på undladelse af intervention (nemlig at undladelse betyder næsten det samme som intervention) gælder allerede for Fællesskabet i dag og vil sandsynligvis få større gyldighed i fremtiden.
Talleyrand's definition of non­intervention (namely that it means almost the same thing as intervention) is already valid for the Community at the present day, and very likely will continue to be even more so in the future.
Sideløbende hermed er der sket en svækkelse af Fællesskabets enhedsbestræbelser som følge af en fortsat og hårdnakket fremtrængen af nationale interesser.
At the same time, however, the Community's unifying force has been weakened by continual claims in support of national interests.
Funktionalismen, som var i stand til at føre Fællesskabet bort fra den farlige og fejlagtige kurs, som det styrede på grund af urealistiske opfattelser af realiteterne, tillader ikke en forståelse eller udnyttelse af den politiske dimension og kan ejheller modvirke tilbagegangen for enhedsbestræbelserne i Europa.
Functionalism, which was to have turned the Commu­nity away from its dangerous course of wandering in an impractical dream world, is incapable either of comprehending and appreciating the political dimension or of check­ing the decline in European unification.
På den anden side er det gennem funktionalismen lykkedes at foretage en så sikker og fuldendt »landing«, at man ikke på nogen måde kan »lette« igen, og funktionalismen giver derfor ikke noget teoretisk grundlag, på hvilket man kan udnytte Fællesskabets virke, der i de sidste knap 10 år har været under konstant ekspansion, og denne betragtning gælder også områder, som ikke udtrykkeligt er omhandlet i traktaterne eller kun er strejfet i disse (selv om andre områder, der udtrykkeligt er omhandlet, helt klart ligger brak).
On the other hand, functionalism is so safely and surely 'grounded' that it is not at all disposed to attempt a 'take off' and accordingly cannot offer a body of theory capable of evaluating Community activity which has been constantly expanding over the past 10 years or so, even into realms not expressly provided for or barely mentioned in the Treaties (though admittedly other realms expressly provided for remain untouched).
Dette virke er blevet juridisk muligt, fordi princippet med de såkaldt specielle kompetenceområder ikke afstikker snævre grænser, idet et stort antal af de »lovgivende beføjelser« i traktaterne, herunder navnlig naturligvis bestemmelsen i EØFT artikel 235, som allerede nævnt er vidt affattet og desuden fortolkes vidt af Domstolen.
This action was possible from a legal point of view because the so­called principle of specific powers does not set narrow limits, but, quite the contrary, as has already been observed, a large number of'grants of legislative power' in the Treaties and especially, of course, the provision contained in Article 235 EEC, are drafted in wide terms and are, moreover, interpreted in a wide sense by the Court of Justice.
På denne måde undgår næppe noget område, som hører under medlemsstaternes politik, at blive berørt af Fællesskabets virke, som dog i mange tilfælde ikke går ud over grænserne for, hvad regeringerne kan samvirke om.
In this way there is hardly any aspect of the Member States' policy which has escaped Community intervention, although, in a number of cases, this does not go beyond the limits of intergovernmental cooperation.
Med udgangspunkt i den »store illusion« om skabelse af en »europæisk nation«, og tillige i udviklingen inden for Det europæiske Fællesskab efter årtiers sameksistens og visse analogier med statslige forhold, foreslår Thomas Opperman "), at man udnytter de indtil nu modstående teorier og opfatter Fællesskabet som en »parastatslig superstruktur« (parastaatliche Superstruktur).
Taking as his starting point the phenomenon of the grande illusion of creating a 'European nation' and also the development of certain analogies with States which has occurred inside the European Community after some decades of coexistence, Thomas Oppermann " suggests making use of all the opposing theories existing up to the present and conceiving the Community as a political umbrella (parastaatliche Superstruktur).
Det vil dog under alle omstændigheder være at foretrække, at man i denne forbindelse undgår brug af termen »statslig«, som kan give anledning til fejlfortolkninger, og bibeholder den omhyggeligt valgte og prøvede term »fællesskab«, som hyldes af Carl Friedrich Ophiils. eller at man med andre ord med karakteristikken af Fællesskabet fastholder, at der ganske enkelt er tale om et »fællesskab«12) og koncentrerer sin opmærksomhed om en undersøgelse og beskrivelse af dets væsentligste træk.
It would be preferable, however, to avoid the term 'State', which can give rise to false interpretations, and to keep to Carl Friedrich Ophül's well­tried and felicitous term 'Community'; in other words simply to describe the nature of the Community as purely
Tendenser til koncentration og spredning i Fællesskabet
Centripetal and centrifugal tendencies in the Community
I Det europæiske Fællesskab findes der tendenser til både koncentration og spredning, hvoraf visse udtrykkeligt følger af traktaterne, medens andre enten bunder i retspraksis eller i den herskende opfattelse inden for litteraturen, uden at de dog har været gjort til genstand for særlig behandling i retspraksis.
Study of the European Community reveals both centripetal and centrifugal tendencies, some of which are expressly laid down in the Treaties, while others have been recognized in case-law or have the support of prevailing legal theory though they have not been the specific subject-matter of judicial decisions.
Tendenserne til koncentration i Fællesskabet er først og fremmest: a) skabelse, bevaring og forvaltning af et fælles marked og fælles politik på forskellige områder, b) forening af Fællesskabet og dets medlemsstater i en retsorden med både rettigheder og forpligtelser, c) områder, hvor Fællesskabet har autonomi, og som findes inden for proceduren til revision af traktaterne om Fællesskabernes oprettelse eller traktaterne om ændringer i disse såvel som proceduren ved tiltrædelse af nye medlemsstater (eller ved associering af tredjelande eller internationale organisationer).
(a) the creation, preservation and operation of a common market and common pol icies; (b) the amalgamation of the Community and its Member States into a system of com mon rights and obligations; (c) the elements of Community autonomy to be found in the procedure for revising the Treaties establishing the Communities or the Treaties amending these, and in the procedure for the accession of new Member States (or for association with third countries or international organizations);
d) selvstændig vedtagelse af retsregler og umiddelbar anvendelse af disse over for borgerne, således at de har forrang for medlemsstaternes nationale ret, e) Fællesskabets beføjelser til at indgå visse internationale aftaler under udelukkelse af de enkelte staters beføjelser på området.
(d) the autonomous production of rules of law, the direct effect of these rules vis-à-vis individuals and their primacy over the domestic law of the Member States; (e) the Community's power to conclude certain international treaties to the exclusion of national competence in this respect; (0 elements of autonomy vested in the Community institutions (Council majority decisions, Commission independence, direct election of Parliament by universal suffrage); frage);
f) områder hvor Fællesskabets institutioner handler selvstændigt (afgørelser truffet med stemmeflertal i Rådet, Kommissionens uafhængige stilling og reglerne om almindelige direkte valg til Europa-Parlamentet), g) Fællesskabets egne indtægter.
(g) the Community's own resources; (h) the obligation to accept the jurisdiction of the Court of Justice and the character of its decisions, which are binding on the parties concerned and (to some extent) capable of enforcement;
h) obligatorisk forelæggelse af tvister for Domstolen og hjemlen til (på visse områder) at tvangsfuldbyrde dens afgørelser, som er bindende for parterne, i) Fællesskabets status som juridisk person samt reglerne om dets ansvar.
(i) the possession of legal personality by the Community and the Community liability.
f) forbeholdene med hensyn til udøvelse af nationale beføjelser (f.eks. bestemmelserne om beskyttelse af nationale interesser) og g) den adgang, som medlemmerne endnu (efter en opfattelse som også forfatteren deler), har til at udtræde.
(a) the large and continuing 'national wedges' driven into the common market, the lim ited number of common policies and the failure to develop some of these to the full; (b) the dominant elements of international law in the procedure for revising the Com munity Treaties and the procedure for the accession of new Member States; (c) the restriction of the Community to certain, admittedly wide, spheres of action (chiefly economic), to the exclusion of defence policy in particular; (d) the absence of general legislative power; (c) the dominance of the national element in the operation of the Council and the Com mittee of Permanent Representatives (which accounts for the use of the Luxembourg compromise regarding unanimous decisions by the Council); (0 the reservations in favour of national power (for example, safeguard clauses); (g) the right of Member States to withdraw which, at the present stage of European integration, cannot be legally denied.
På grundlag af det anførte og Domstolens praksis kan man som særlige træk ved Fællesskabet anføre dets enhed, den nye retsorden, og den dynamiske udvidelse af dets formål og virke, som medfører, at det »politiseres« i stadig videre omfang.
The characteristic marks of the Community which we can distinguish on the basis of the above and from the decisions of the Court of Justice are unity, a new legal order
Fællesskabets enhed
Community unity
Heraf følger bl.a.: a) princippet om staternes lighed i forhold til fællesskabsretten, b) princippet om Fællesskabets forrang, c) princippet om loyalitet over for eller solidaritet med Fællesskabet, d) princippet om, at rettigheder og pligter indbyrdes skal svare til hinanden og ikke kan adskilles, e) princippet om, at Fællesskabets beføjelser til at handle i »udenrigsanliggender« i forbindelse med afslutning af internationale aftaler nøje svarer til dets beføjelser til at handle i »interne anliggender« (dets beføjelser til at lovgive), således at medlemssta ternes beføjelser er udelukket på førstnævnte område, og f) princippet om enhed i eller ensartet anvendelse af fællesskabsretten, hvoraf ligeledes følger dens forrang for national ret samt dens umiddelbare anvendelse.
(a) the principle of the equality of Member States with regard to Community law; (b) the principle of Community preference; (c) the principle of Community loyalty or the duty of solidarity; (d) the principle of indivisibility, balancing benefits and burdens; (e) the principle of the Community's 'external' power to conclude international agree ments, to the exclusion of the Member States' power, being parallel and proportionate to its 'internal' normative power; (f) the principle of unity or of the uniform application of Community law. which results in its primacy over national laws and the direct effect of the rules of Communitylaw.
Fællesskabet har sin egen retsorden
The existence of a Community legal order
Et karakteristisk træk ved Fællesskabet er skabelsen af en ny retsorden som følge af begrænsningerne i medlemsstaternes højhedsrettigheder.
One characteristic element of the Community is the creation of a new legal order resulting from the limitation of their sovereign rights by the Member States.
EØF-traktaten (såvel som de almindelige principper i fællesskabsretten) udvikler sig til at blive en slags »forfatning« for Fællesskabet, som ligeledes beskytter borgernes rettigheder (som er under gradvis dannelse).
The EEC Treaty (as well as the general principles of Community law) is evolving towards a kind of 'constitution' for the Community which also includes protection for individual rights which is gradually taking shape.
De væsentligste træk ved denne nye retsorden er navnlig: a) Selv om der ikke er tillagt de særlige, uafhængige fællesskabsorganisationer nogen almen beføjelse til at lovgive, har de dog meget vidtstrakte beføjelser, b) borgerne er retssubjekter på linje med medlemsstaterne. c) visse retsforskrifter i fællesskabsretten er direkte anvendelige, d) fællesskabsretten har forrang for national ret. herunder forfatningsbestemmelser, selv for den forfatningsmæssige beskyttelse af borgernes rettigheder.
(a) the specific, independent Community institutions which, although lacking general legislative power, nevertheless have had very wide powers conferred on them by the Treaties and are continually increasing the scope of these powers;
e) der er skabt ikke blot rettigheder og pligter, men også bindende procedureregler til konstatering af overtrædelse af reglerne og anvendelse af sanktioner, herunder navnlig pligt til at forelægge tvister for Domstolen, hvis afgørelser kan tvangsfuldbyrdes, og f) Fællesskabet har ansvar for skadevoldende overtrædelser af fællesskabsretten.
(b) the fact that individuals, alongside the Member States, are entitled to certain rights; (c) the direct effect of certain rules of Community law; (d) the primacy of Community law over national laws, including constitutional law and even the constitutional protection of individual rights; (e) the creation not only of rights and obligations but also of obligatory procedures for enquiring into infringements and applying sanctions, particularly the provision for submission to the Court of Justice and the binding character of that Court's deci sions; (f) Community liability for unlawful conduct of its institutions or servants.
Den nye retsorden i EF forudsætter og skaber på samme tid enhed — og vice versa.
The European Community's new legal order simultaneously presupposes and creates unity—and vice versa.
Fællesskabet er først og fremmest et »retligt Fællesskab« i den forstand, at forholdene mellem retssubjekterne inden for dette er retsforhold og i vidt omfang er »lovregule-
The Community is above all a 'Community based on law'
rede« under kontrol af Domstolen, der skal »værne om lov og ret« (se EØFT artikel 164).
in the sense that the relations between the Community's subjects are relations between subjects of law and 'legalized' to a high degree under the control of the Court, which must 'ensure that... the law is observed' (Article 164 EEC).
Af denne grund er fællesskabsretten en væsentlig faktor inden for skabelsen af enhed, navnlig fordi ikke blot medlemsstaterne, men tillige borgerne i disse er anerkendt som subjekter i dette retssystem.
For this reason Community law is important as a unifying factor, especially because not only the Member States, but also individuals, have been recognized as directly subject to that law.
Dette fremhæver Domstolens enestående betydning (S.A. Scheingold, P. Pescatore, A.W. Green, C. Mann m. fl. ...).
This explains the particular importance of the Court of Justice (S.S. Scheingold, P. Pescatore, A.W. Green, O. Mann, etc.).
Disse iagttagelser bestyrkes ved retspraksis ved de nationale domstole, som efter mange forbehold og megen tøven i begyndelsen nu anerkender fællesskabsrettens selvstændige karakter og dens forrang.
These observations are confirmed by decisions of the national courts which, after considerable initial reservations and hesitations, acknowledge the autonomy and primacy of Community law.
Det er dog betegnende, at forrangen i retspraksis i de fire »store« medlemsstater (herunder navnlig Frankrig) endnu støder på modstand.
It is however significant that, in the case-law of the four 'big' Member States, the primacy of Community law still meets with opposition, es pecially in France.
Til trods herfor kan det siges, at tiden arbejder for og ikke imod fuld anerkendelse af fællesskabsrettens selvstændige karakter og dens forrang, og at Domstolens retspraksis her spiller en fremtrædende rolle.
Nevertheless, we can say that time is on the side of and not against full recognition of the autonomy and primacy of the Community legal order and that, in this process, the case-law of the Court of Justice of the European Communities plays a crucial part.
Det tredje karakteristiske træk ved Fællesskabet er den dynamiske udvidelse af dets mål og virke (trods visse tilbageslag) og følgelig, at det »politiseres« i voksende omfang.
The third element characteristic of the Community is the dynamic extension of its aims and activities (despite certain set-backs) and its consequently increased involvement in politics.
Under de nuværende politiske forhold har Fællesskabet ikke inden for den nærmeste fremtid til hensigt og er ejheller i stand til at træde i medlemsstaternes sted.
In the present political climate, as regards the near future, the Community has neither the intention nor the ability to take over the role of the Member States.
Og Domstolen selv undgår, som det med rette er blevet fremhævet ) en systematisk fastlæggelse af Fællesskabets mål og virke.
More over, the Court of Justice itself, as has been properly observed,13avoids definitions of the Community couched in systematic terms.
Til trods herfor udstrækkes Fællesskabets virkefelt konstant, om end med varierende styrke.
Meanwhile the Community field of action is continually expanding, though with different degrees of intensity.
I vor tid findes der så godt som ingen statslig virksomhed, som er helt uden berøring med Fællesskabets virksomhed, og udøvelsen af visse statslige beføjelser kan ikke foregå effektivt uden samarbejde fra Fællesskabets side.
Nowadays, there is hardly any State activity which remains totally unaffected by the Community activity; certain State powers cannot be effectively exercised without Com munity cooperation.
Følgelig er Fællesskabet nu forskelligt fra staten, ikke så meget i kraft af rækkevidden af dets beføjelser, men først og fremmest på grund af styrken af disse beføjelser.
The Community may consequently be distinguished from the State not so much by the extent but principally by the intensity of its powers.