natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Enten der nu er tale om et objektivt integrationspres, incitamenter, der skyldes nye situationer som de ovenfor nævnte, et indre pres fra systemet, modvilje mod den formelle traktatændringsprocedure eller måske den overbevisning, at man kan kontrollere hele udviklingen i kraft af den særlige beslutningsproces, som er indført ved ovennævnte bestemmelse, er forholdet dog det, at de nationale regeringer på et givet tidspunkt har opgivet deres oprindelige mistro til artikel 235 og akcepteret. at denne bestemmelse skal udmøntes konkret i praksis.
Whether the reason lies in objective pressures resulting from integration, impulsion arising as a result of the new situations described above, internal pressures in the system, reluctance to embark on the formal revision procedure or perhaps in the conviction that its development can be controlled owing to the decision mechanism contained in the provision, it is a fact that the national govern ments have at a certain stage abandoned their initial mistrust of Article 235 and agreed that this provision should be put into practical effect.
Der er særlig grund til at lægge mærke til vendepunktet på topmødet mellem stats- og regeringscheferne i Paris den 19.-21. oktober 1972.
The turning point was reached at the summit of Heads of State or Government held in Paris from 10 to 21 October 1972.
Ved denne lejlighed godkendte de øverste politisk ansvarlige i medlemsstaterne, i ønsket om at uddybe og fuldføre Fællesskabet, indførelsen af Den økonomiske og monetære Union og krævede udarbejdelse af en række handlingsprogrammer inden for ovennævnte sektorer, idet de gav udtryk for den opfattelse, at det var »hensigtsmæssigt med dette formål i videst muligt omfang at anvende bestemmelserne i traktaten, herunder EØFT artikel 235«.
On that occasion the political leaders of the Member States, stating their desire to proceed with strengthening and completing the Community, agreed to the introduction of an economic and monetary union and requested that a series of action programmes be drawn up in the sectors mentioned above, expressing the opinion that 'it was advisable to use as widely as possible all the provisions of the Treaties including Article 235 of the EEC Treaty'.
Fra denne dag begyndte bestemmelsen, som vi skal se. at blive hyppigt anvendt, ikke mindst fordi ønsker i denne retning stiltiende er kommet til udtryk også på de følgende topmøder, hvor Fællesskabets institutioner er blevet opfordret til at opstille handlingsprogrammer inden for sektorer, hvor det var aldeles nødvendigt at benytte artikel 235.
From that moment Article 235 came to be in frequent use, especially since subsequent summits impliedly renewed the call to that effect whenever the Community institutions were asked to produce action programmes in sectors where recourse to that provision was unavoidable.
De ovenfor skitserede udviklinger er helt klart af fundamental betydning.
The developments just described are quite clearly of fundamental importance.
De viser ikke blot, at medlemsstaterne, bortset fra enkelte tilfælde, hvor der tages specielt forbehold, har affundet sig med en praksis, hvis lovlighed og hensigtsmæssighed ofte tidligere var blevet draget i tvivl, men tillige disse staters udtrykkelige vilje til at gå ud over de grænser, som normalt er sat for artikel 235's anvendelsesområde.
Apart from occasional specific reservations, they make plain not only the Member States' acquiescence in a practice the legality and expediency of which have previously been often in doubt, but also their explicit willingness to exceed the limits usually set for the application of Article 235.
Den omstændighed, at denne overskridelse finder sted og bliver effektiv gennem tilskyndelse fra den højeste politiske instans inden for Fællesskabet, bekræfter på mere almindeligt plan den snævre forbindelse mellem denne organisations forfatningsmæssige udvikling og fastsættelsen af grænserne for brugen af artikel 235.
The fact that these limits have been exceeded in actual fact at the instance of the Community's highest policy-making body confirms, on a more general level, the close connection between the constitutional development of that organization and the definition of limits on the use of Article 235.
En gang enighed mellem landenes regeringer, har den ovenfor omtalte udvidelse af Fællesskabets beføjelser i praksis på den anden side ikke mødt uovervindelig modstand, når man ser bort fra de objektive vanskeligheder, som fandtes på hvert enkelt område.
Furthermore, the agreement of the national governments once achieved, there has been no insurmountable resistance offered in practice to the extension of Community powers already mentioned, apart from that arising out of objective difficulties inherent in individual subjects.
De øvrige fællesskabsinstitutioner kunne nemlig ikke skabe hindringer, idet de altid havde været gunstigt stemt over for både udvidelsen af organisationens beføjelser og
The other Community institutions could not, of course, raise objections; they had always favoured both enlarging the organization's powers and using Community procedures for the purpose.
Men når alt kommer til alt, dukkede der heller ikke fundamentale vanskeligheder op på nationalt plan.
But, after full consideration, no fundamental difficulties have arisen even at national level.
Indarbejdelsen af fællesskabsbegrebet, den vidtstrakte accept i politiske og sociale kredse af den europæiske integrationsproces, den gradvise justering af forholdene mellem Fællesskabets og de nationale retsordener og en forfatningsmæssig praksis, der var modnet gennem flere 5-årsperioder og nu definitivt rettet mod en fuldstændig åbning over for Fællesskabet, var alle omstændigheder, som faktisk hjalp til overvindelse af modstanden i begyndelsen og endda ud fra det synspunkt, som interesserer os, til at gøre øget brug af de forfatningsmæssige organer ).
The consolidation of the Community phenomenon, the wide consensus of political and social forces towards the progress of European integration, the gradual adjustment of relations between Community and State legal systems, a constitutional practice matured over many years and now definitely orientated in the direction of full acceptance of the Community experience, have all contributed to over coming initial resistance and actually increasing the readiness of the constitutional bodies to cooperate in this matter.13
Efter det anførte er det ikke for dristigt at sige, at der inden for Fællesskabet er skabt en reel forfatningsmæssig praksis i retning af en særlig udstrakt brug af artikel 235 og en i en vis forstand elastisk afgrænsning af anvendelsen af denne bestemmelse, således at forstå, at fronterne hele tiden forskydes fremad, efterhånden som hele systemet udvikler sig, med de følger som dette har for fastlæggelsen og virkeliggørelsen af Fællesskabets mål.
In conclusion, it would not be unduly rash to speak of the formation of a genuine con stitutional practice within the Community orientated towards extremely broad applica tion of Article 235 and rather flexible delineation ofthat provision's limits, in the sense that its frontiers advance from time to time, keeping pace with the overall development of the system and the consequences that this entails as regards the definition of the Community and the attainment of its objectives.
B. Betingelserne for anvendelse af artikel 235
B. The conditions for the application of Article 235 of the EEC Treaty
Disse konklusioner kan bekræftes og uddybes ved en undersøgelse af de talrige fortolkningsproblemer, som artikel 235 rejser, og de oplysninger, som kan hentes inden for den omfattende praksis, der foreligger.
The conclusions just stated can be confirmed and illustrated in more detail by examining the many problems of interpretation raised by Article 235 and studying the indications furnished by practical experience.
Da det drejer sig om emner, der allerede har været genstand for en vidtstrakt debat i litteraturen, kan fremstillingen her begrænses til en omtale af de væsentligste spørgsmål, der har været rejst.
Since these are subjects which have already been widely discussed by legal writers, we shall be able to limit ourselves to summarizing the basic conditions and the principal questions raised.
I. Virkeliggørelse af et af Fællesskabets »mål«
I. The attainment of one of the 'objectives' of the Community
Først og fremmest må der gøres rede for betydningen og rækkevidden af betingelsen, hvorefter der kun kan tillægges institutionerne nye beføjelser til at handle, hvis det er nødvendigt »for at virkeliggøre et af Fællesskabets mål inden for fællesmarkedets rammer«.
First of all it is necessary to examine the meaning and effect of the condition that new powers may be conferred on the institutions only if this is necessary 'to attain, in the course of the operation of the common market, one of the objectives of the Treaty'.
) Se herom tillige note 22.
On this subject see point 22 also.
Naturligvis angår betragtningerne ovenfor som udtrykt i teksten det særlige problem, somer under drøftelse her. og det har ikke været hensigten at give nogen rosenrød fremstilling af forholdene, som på mange måder stadig er ganske brogede (se herom Kaiser, anf. værk. note 12. s. 100 f.).
Of course the preceding observations, as is clear in the text, concern the specific problem discussed here and are not intended to describe as idyllic relations which in many respects are peculiarly tormented (see, in this connection, Kaiser, op. cit. at footnote 12 above, p. 100 et seq).
Hvordan dette end måtte forholde sig, er det, som tæller i denne forbindelse, naturligvis ikke anvendelsen af bestemte rituelle vendinger eller en mere eller mindre bred og præcis angivelse af det mål. som ønskes forfulgt.
In the great majority of cases, acts based on Article 235 are indeed aimed at the objectives set out in Article 2, sometimes referring explicitly to that provision, but most often confining themselves to the use of its terminology.
Det væsentlige er. at der sker en virkelig og indiskutabel fornyelse i tilslutning til et af traktatens mål.
However, in this connection it is clearly not the use of ritual phrases that counts, nor the description, however full and detailed, of the objectives to be pursued.
Fra dette synspunkt er det helt utvivlsomt, at praksis bekræfter den allerede iagttagne tendens til en større udvidelse af Fællesskabets beføjelser og endog dets mål.
Viewed from this standpoint, there is no doubt that practice confirms the trend outlined, towards a widening of the Community's powers and even of its objectives.
En række nye former for »politik« har vedrørt handlinger, der på en eller anden måde har ligget i udkanten af de opgaver, som er henlagt til Fællesskabet og som sådanne gav anledning til tvivl og indvendinger fra netop det synspunkt, som behandles her: ikke desto mindre er samtlige disse påbegyndt og til tider gennemført på grundlag af artikel 235 (se nr. 25).
A number of new 'policies' were concerned with activities in 'frontier' areas, and for this reason raised doubts and objections from the angle considered here; nevertheless these actions had all been initiated and sometimes brought to fruition on the basis of Article 235 (see point 25).
Særligt på baggrund af de betragtninger, som er anført i nr. 10, må det betones, at brugen af artikel 235 altid er sket under udtrykkelig henvisning til resultaterne på topmøder eller i Det europæiske Råd samt de handlingsprogrammer, som er foreslået og udarbejdet af Rådet og/eller medlemsstaternes repræsentanter.
A fact to be noted, especially in the light of the observations made in point 10 above, is that recourse to Article 235 is usually accompanied by explicit mention of the conclusions reached by summits or European Councils and the action programmes proposed at these meetings and drawn up by the Council and/or the representatives of the Member States.
Med andre ord har institutionerne, efterhånden som udviklingen og integrationen nødvendiggjorde en gradvis udvidelse af Fællesskabets handlingsbcføjclscr. og de traditionelle begrænsninger ifølge artikel 235 viste sig utilfredsstillende, kunnet kaste enhver tøven over bord og i stedet for at benytte sig af fortolkning kunnet støtte sig direkte på udtrykkelige opfordringer fra de højeste politiske instanser, der direkte kunne tages som udgangspunkt for nye udviklinger.
In other words, as developments in integration came to require a progressive extension of Community activity and as the traditional limits of Article 235 proved to be inadequate, so the institutions were able to avoid any hesitation, relying not so much on mere instruments of interpretation as directly on explicit requests made by the highest political authorities, which were also taken as the formal basis for new developments.
Grænserne for »fællesmarkedets rammer«
The restriction imposed by 'the operation of the common market'
Det er i øvrigt kun på baggrund af det ovenfor beskrevne perspektiv, at man kan forklare den vide fortolkning af udtrykket »inden for fællesmarkedets rammer«, som i dag hersker i litteraturen og er accepteret i praksis 14).
Furthermore, only by adopting the view just described is it possible to explain the broad interpretation of the phrase 'the operation of the common market' nowadays current among legal writers and accepted in practice. 14
) Som nævnt i note 11 forekommer dette udtryk ikke i Euratomt artikel 203. eftersom dette Fællesskabs mere begrænsede og klart fastlagte mål gjorde enhver præcision overflødig. )
The definition of the expression 'common market', however, remains highly controversial.
For den førstnævnte opfattelse, se Olmi. anf. værk note 12. s. 289. og for den anden opfattelse, se Louis.
Initially, it was interpreted broadly but always in conformity with Article 2 of the Treaty, accordingly employing the concept of'common market' in the strict sense as
Fællesskabets retsorden, 1979. s. 34.
14 As stated in footnote 11 above, this expression does not appear in Article 203 Euratom, since the more res tricted and well-defined objective of that Community rendered any specific limitation superfluous.
placering og sit formål nødvendigvis må benytte det i den videste betydning, således at det omfatter både de frie bevægelser og den fælles politik, som er omhandlet i traktaten.
distinct from and almost opposed to the concept of'progressively approximating the economic policies'.
Det er dog særligt blevet understreget, at dette begreb, der rummer et særdeles udviklende moment, selv må undergives en vid fortolkning, der rummer mulighed for udvikling, således at dets rækkevidde tilpasses den objektive udvikling og de stadig voksende implikationer for fællesmarkedet, som er omtalt ovenfor '").
Over the years, however, the expression became the subject of much wider interpretation which gradually blunted the technical meaning of the concept to the extent of assimilating it to the Treaty itself or making it synonymous, as in current language, with the concept of Community.15 With this end in view it has been stressed that the concept in question has different meanings in the provisions of the Treaty where it is employed, and that Article 235, owing to both its position and its aims, must necessarily provide the widest sense as it covers both free movement and the common policies intended by the Treaty.
Selv om de mål, som er fastsat ved traktaten, må fastlægges efter hensigten til at oprette et »fællesmarked«, gælder tillige det modsatte, nemlig at dette begreb for sit vedkommende må sættes i forhold til de mål, der er nævnt i traktaten, og som i overensstemmelse med de forskellige fortolkningsdata og selve ordlyden af artikel 2 ikke alene indvirker på hele den økonomiske sektor, som i øvrigt fortsat er den direkte genstand for integrationsprocessen, men tillige kan vedrøre den efter et synspunkt, der ikke er rent merkantilt, dvs. begrænset til alene at omfatte produktions- og samhandelsmæssige synspunkter.
Above all it is emphasized that, since this concept affects an extremely evolutive element, it should itself be subject to wide evolutive interpret ation, in order to enlarge its scope in keeping with the objective developments and growing involvements of the common market in the sense mentioned above. 16
Disse formål har ligeledes i vidt omfang forbindelse med de sociale aspekter, som på ingen måde kan overses eller holdes ude fra sammenhængen med virkeliggørelsen af et »fællesmarked« og de forskellige følger, som dette medførerl7).
These ends are also, to a great extent, involved with the social aspects, which cannot in any case be overlooked, and isolated within the attainment of a 'common market' and the various consequences which this entails. 17
Man kan herefter, også i lyset af de oplysninger, som leveres af praksis, i dag definitivt fastslå, at udtrykket »inden for fællesmarkedets rammer« fastlægger artikel 235's omfang i den forstand, at udtrykket med henblik på virkeliggørelsen af de i traktaten fastsatte vide mål giver hjemmel for enhver foranstaltning, der har direkte og funktionel forbindelse med de områder, som fra begyndelsen har været en del af Fællesskabets virkefelt, eller som gradvis er blevet optaget i det.
In conclusion, therefore, with support drawn also from the indications found in practice, it may nowadays be held that the expression 'in the course of the operation of the common market' defines the scope of Article 235 in the sense that it authorizes, for the purpose of attaining the Treaty's objectives, any measures which have a direct functional connection with the subjects which initially formed part of the Community's field of action or which have gradually been incorporated into it.
Som det vil fremgå af bemærkningerne i det foregående, er der således potentielt tale om alle foranstaltninger, som falder inden for det økonomiske liv i bredeste betydning og derfor også omfatter de sociale aspekter, som har direkte eller indirekte sammenhæng hermed.
In view of the above remarks, these may comprise any measures falling within the context of economic life understood in the widest sense and therefore including also the social aspects directly or indirectly connected with it.
Nødvendigheden af udvidede handlingsbeføjelser
It is clear that it is for the Council to judge whether action is 'necessary' and that it naturally enjoys a wide margin of discretion in this regard.
LR 1978. s. 461 f.. der tillige er nyttigt ved sammenligning med det tilsvarende udtryk i EØFT artikel 100.
461 et seq.; also useful for the purpose of comparison with Article 100 EEC.
Hvorom alting er. er den vide fortolkning af det her omhandlede begreb langt den mest udbredte i litteraturen.
How ever, the broad interpretation of the concept under consideration is nowadays by far the most widely accepted in academic discussion.
7) Man kan i denne forbindelse nævne artikel 2. hvori der henvises til en »harmonisk« udvikling af den økonomiske virksomhed, en »afbalanceret« ekspansion, en højnelse af »levestandarden« og »snævrere forbindelser« mellem medlemsstaterne.
One should think of Article 2, which refers to the 'harmonious' development of economic activities, a 'balanced' expansion, a raising of the 'standard of living', 'closer relations' between the Member States.
Det er netop disse udtryk, der har legitimeret nye former for politik til beskyttelse af »ikke materielle værdier og goder« (topmødet i Paris i 1972).
These are precisely the expressions which have justified the new common policies intended to protect non-material values (Paris Summit, 1972).
forfatteres opfattelse, der ligeledes støtter sig på praksis i EKSF og erfaringerne fra EØF's første dage, bør en sådan handling i stedet for en retsakt, der udstedes med hjemmel i artikel 235, godkendes, idet vedkommende område før vedtagelse af en sådan akt (endnu) ikke hører under Fællesskabets kompetence, således at medlemsstaterne må stå frit med hensyn til direkte at regulere det uden at iagttage de institutionelle procedurer.
In the opinion of some writers, who point to the practice of the ECSC as well as to the early experiences of the EEC, new action on the basis of such agreements rather than under a measure pursuant to Article 235 should be allowed since, until such a measure is taken, the matter does not fall (or does not yet fall) under Community jurisdiction, with the result that the Member States would be free to regulate it directly, independently of institutional procedures.
Den såkaldte »interguvernementale« vej og vejen over Fællesskabet kan således fortsat begge benyttes, idet det eneste problem i forbindelse med valget består i en vurdering af, hvad der er politisk hensigtsmæssigt.
The so­called 'intergovern­mental' way and the Community way would therefore both be available as alternatives, the only problem being to judge the political expediency of following one or the other.
I modsat retning er gradvis udviklet den opfattelse, at når først betingelserne for anvendelse af artikel 235 er til stede, bør man forlade fremgangsmåden at indgå aftaler på regeringsplan, medmindre det modsatte fremgår af selve traktaten (se artikel 20 og 220).
In opposition, however, the theory gradually emerged that once the conditions for apply­ing Article 235 have been satisfied the intergovernmental way should be abandoned, except in the cases provided for in the Treaty itself (Articles 20 and 220).
Med hensyn til denne opfattelse støtter forfatterne sig væsentligst på artikel 235's ordlyd (Rådet »udfærdiger« passende forskrifter), idet de heraf udleder, at bestemmelsen pålægger denne institution en formelig pligt til at handle i tilfælde, hvor de krævede betingelser virkelig er opfyldt.
In taking this view, the authors are relying essentially on the text of Article 235 (the Council 'shall' take the appropriate measures), inferring that this provision imposes on the institution a positive obligation to act in cases where the requisite conditions have been genuinely satisfied.
Desuden, anfører man. består artikel 235's betydning og funktion netop i at give et udelukkende »fællesskabssvar« på problemerne i forbindelse med udvidelse af organisationens beføjelser.
Furthermore, it is pointed out, the meaning and function of Article 235 properly consist in giving a wholly 'Community' answer to the problem of integration of the organization's powers.
At tillade den anden løsning er derimod ensbetydende med en godkendelse af procedurer, der ligger uden for systemet, er unddraget Domstolens kontrol og uegnede til at sikre sammenhæng mellem Fællesskabets og medlemsstaternes handlinger; man vil med andre ord berøve artikel 235 den væsentligste del af dens indhold18).
To admit the alternative would, it is argued, be to accept proce­dures foreign to the system, outside the Court's judicial control and unlikely to ensure coordination between Community action and the action of the Member States : in a word, it would destroy the very foundations for the existence of Article 235. 18
Selv om Domstolen i AETR -dommen (se note 9) synes at udelukke, at Rådets beslutning i medfør af artikel 235 er obligatorisk, har den åbenlyst manifesteret sin modvilje mod aftaler mellem medlemssta terne og svaret benægtende på spørgsmålet om. hvorvidt man kan ændre traktaten uden at følge de veje, som i hvert enkelt tilfælde er fastsat i denne ).
Although it is true that in the AETR judgment (see footnote 9), the Court seems to reject the argument that the Council's decision pursuant to Article 235 is a mandatory act, on other occasions it has openly displayed its aversion to intergovernmental agreements and has denied that the Treaty can be amended except by the ad hoc mechanisms provided therein.