natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen anerkendte ganske vist, at Kommissionen principielt er ansvarlig for retsakters lovlighed, men konkluderede dog i den foreliggende sag, at der her var tale om, at en erhvervsmæssig risiko, der indgår som led i udøvelsen af erhvervsmæssig virksomhed, var blevet aktualiseret, fordi den fælles markedsordning for mælkeprodukter indeholdt bestemmelser, der gav hjemmel til at iværksætte særlige foranstaltninger. ninger.
While it accepted the principle that the Commission might be liable for compensation for lawful acts on its part, the Court concluded that in the case before it the loss suffered was a commercial risk inherent in the activities of an industrial and commercial undertaking, as the legislation governing the market in milk products contained provisions allowing special measures.
I sagen Regina mod Kirk2) statuerede Domstolen, at fællesskabsretten ikke på det tidspunkt, hvor det omtvistede forhold blev begået, gav Det forenede Kongerige hjemmel til — under dække af, at der var tale om foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne — at begrænse adgangen til landets kystzone til skade for fiskefartøjer fra andre medlemsstater.
In R. ν Kent Kirk,3at the time of the contested acts, the United Kingdom was not permitted under Community law, in reliance on measures to conserve fishery resources, to restrict the access of vessels of the other Member States to its coastal zone.
Den omstændighed, at Rådets forordning nr. 170/83 3) tillagdes tilbagevirkende kraft, kunne ikke efterfølgende lovliggøre den omtvistede foranstaltning på grund af princippet om, at strafferetlige sanktioner ikke må have tilbagevirkende kraft.
By virtue of the principle of the non-retroactivity of measures of a penal nature, the retroactivity of Council Regulation No 170/83 4could not validate, ex post facto, the contested measure.
De former for transport, hvortil der kan gives dispensation, er begrænset til de tilfælde, hvor det alene er fritagne produkter, der skal transporteres.
The exempted operations envisaged were limited to cases where the exempted products alone were carried.
Denne beslutning vil bidrage til, at medlemsstaterne for fremtiden anvender forordningerne mere ensartet. tet.
The decision will assist in ensuring a more uniform application of the Regulations by Member States.
Som svar på en række spørgsmål, der var blevet forelagt af House of Lords vedrørende fortolkningen af artikel 14a, stk. 3, litra a), i Rådets forordning nr. 543/69 af 25. marts 1969 ') om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for landevejstransport, gav Domstolen2) en nærmere fortolkning af, hvad der skal forstås ved en af de former for indenlandsk transport (brug af specialkøretøjer ved dørsalg), som medlemsstaterne — med forbehold af Kommissionens godkendelse — har hjemmel til at undtage fra de krav, der gælder i medfør af denne forordning og i medfør af Rådets forordning nr. 1463/70 af 20. juli 19703) om indførelse af et kontrolapparat inden for landevejstransport. Domstolen gav med denne dom en række vigtige retningslinjer til brug for medlemsstaternes for valtningsmyndigheder og domstole, hvis praksis med hensyn til fortolkningen af den her omhandlede bestemmelse har været noget divergerende.
In reply to a number of questions submitted by the House of Lords on the interpretation of Article 14a(3a) of Council Regulation (EEC) No 543/69 on the harmonization of certain social legislation relating to road transport,2 the Court gave an interpretation of the meaning of one of the national transport operations (use of specialized vehicles...for door-to-door selling), for which Member States may, subject to authorization by the Commission, grant exemp­tions from the requirement of that Regulation and Council Regulation (EEC) No 1463/70 on the introduction of recording equipment in road transport.4 The decision of the Court gives useful guidance to enforcement authorities and courts of the Member States, which were showing some divergence of practice in interpreting the provision.3
I 1984 ratificerede Frankrig, Luxembourg og Forbundsrepublikken Tyskland konventionen af 9. oktober 1978 om Det forenede Kongeriges, Danmarks og Irlands tiltrædelse af hovedkonventionen.
During 1984 the Convention of Accession of 9 October 1978, by which Denmark, Ireland and the United Kingdom accede to the Judgments Conven­tion, was ratified by France, the Federal Republic of Germany and Luxembourg.
2) Dom af 11.7.1984 (Regina/Scott & Sons Bakers Ltd. og Brian Rimmer, sag 133/83). 3) EFT Specialudgave 1979(11), s. 419.
Case 90/83 Michael Paterson and Others ν W. Weddel & Co. Ltd and Others. OJ L 77, 29.3.1969. O J L 164, 27.7.1970. Case 133/83 R. ν Thomas Scott & Sons Bakers Ltd and Brian Rimmer. 18th GEN. REP. EC
I en dom, der blev afsagt i Tilly Russ-sagen '), ændrede Domstolen til dels sin tidligere fortolkning af artikel 17 med hensyn til skriftlig bekræftelse af værnetingsaftaler.
In Tilly Russ v Nova and Goeminne Hout1the Court partly modified its earlier interpretation of Article 17, on the question of choice of jurisdiction agreements concluded orally and 'evidenced in writing'.
Domstolen havde nemlig i en dom af 14. september 19762) fastslået, at formkravene i artikel 17, stk. 1, kun var opfyldt, såfremt »sælgers skriftlige bekræftelse med meddelelse af hans almindelige forretningsbetingelser skriftligt er accepteret af køber« og at en skriftlig bekræftelse af en mundtlig aftale således skal være tosidig.
In Segoura v Bonakdorian, in 1976,2the Court had held that 'the requirements of the first paragraph of Article 17 ... as to form are satisfied only if the vendor's confirmation in writing accompanied by notification of the general conditions of sale has been accepted in writing by the purchaser'; so that the written confirmation of an oral agreement had to be bilateral.
Men i dommen af 19. juni fastslog Domstolen, at en værnetingsklausul, som findes i de trykte betingelser på et konossement, er gyldig, selv om konosscmentet kun er blevet underskrevet af den part, der vil påberåbe sig klausulen, dvs. endog selv om den anden part ikke skriftligt har accepteret den.
In the new judgment, however, the Court finds a choice of jurisdiction clause printed on a bill of lading to be valid even though the bill of lading was signed only by the party wishing to invoke the clause, so that there was no bilateral written confirmation.
I en dom afsagt den 7. juni3) statuerede Domstolen, at betingelserne for, hvornår der foreligger litispendens, skal bedømmes på grundlag af hver af de pågældende domstoles nationale ret, og af den ret, hvor litispendensbetingelserne foreligger opfyldt, skal anses for den ret » ved hvilken sagen først er anlagt «.
In Zeiger v Salinari3the Court held that the requirements for proceedings to become definitively pending are to be determined in accordance with the national law of each of the courts concerned, and that the court before which those requirements are first fulfilled is the court 'first seised'.
Handelspolitikken
Commercial policy
I og eksportører fra et tredjeland under visse omstændigheder kan anfægte gyldigheden af en fællesskabsforordning om indførelse af en antidumpingtold på de varer, som de pågældende eksporterer til Fællesskabet. Domstolen erklærede, at en sådan søgsmålsadgang for de pågældende kun består, dersom de kan identificeres i Kom missionens eller Rådets retsakter, eller dersom de har været involveret i antidumpingundersøgelsen.
In Allied Corporation and Others v Commission the Court held that producers and exporters in a nonmember country may in certain circumstances have the right to challenge the validity of a Community regulation imposing an antidumping duty on goods exported by them to the Community.4The Court said that they have this right if they are identified in the acts adopted by the Commission or the Council, or if they were involved in the antidumping investigations.
Efter at have fortolket de relevante bestemmelser i den anden Lomé-konvention nåede Domstolen nemlig til den konklusion, at Kommissionens beføjelser i forbindelse med indgåelse af kontrakter, hvortil der ydes støtte fra Udviklingsfonden, alene har til formål at konstatere, om betingelserne for en fællesskabsfinansiering foreligger opfyldt eller ej.
COMMUNITY LAW for the award of a contract financed by the EDF.1Interpreting the rules contained in the second Lomé Convention, the Court held that the action taken by the Commission, in regard to the procedure for the award of contracts qualifying for EDF aid, is intended solely to ascertain whether or not the conditions for Community financing are satisfied.
Kommissionen må med andre ord ikke krænke det princip, hvorefter sådanne kontrakter for bliver af national karakter, således at kun AVS-staterne er ansvarlige for forberedelsen, forhandlingen og indgåelsen heraf.
It cannot, therefore, call in question the principle whereby the contracts in question remain national contracts which only the ACP States have the responsibility of preparing, negotiating and concluding.
Dette indebærer, at de virksomheder, der afgiver tilbud, kun bliver retligt forpligtet over for den AVS-stat, der er ansvarlig for den pågældende kontrakt, og at de på den anden side ikke kan blande sig i det forhold, der på dette område måtte blive etableret mellem Kommissionen og AVS-staterne.
Tendering firms accordingly enter into legal relations only with the ACP State responsible for the contract and they are not party to the relationships that exist between the Commission and the ACP States in regard to the matter.
Domstolen har med denne dom bekræftet den grundlæggende filosofi, hvorpå det ved Lomékonventionen etablerede samarbejde mellem Fællesskabet og AVS-staterne bygger, nemlig at deres respektive kompetence- og ansvarsområder skal holdes strengt adskilt både i forholdet mellem parterne og i forholdet udadtil. til.
In this judgment the Court reaffirmed the fundamental philosophy underlying the cooperation established under the Lomé Convention between the Community and the ACP States, which is based on rigorous separation of their respective powers and responsibilities both as between the parties and in relation to third parties.
I en sag, der var forelagt Domstolen med henblik på en præjudiciel afgørelse i henhold til EKSF-traktatens artikel 41, blev spørgsmålet rejst, om Forbundsrepublikken Tyskland stadig i 1978 kunne opkræve en såkaldt differencetold på kul, der havde oprindelse i tredjelande, men som siden hen var blevet bragt i fri omsætning i den medlemsstat, hvorfra de indførtes2).
In a case referred to the Court for a preliminary ruling under Article 41 of the ECSC Treaty, the question arose whether the Federal Republic of Germany could continue to collect, in 1978, a differential duty on coal originat­ing in a non­member country, previously released for free circulation in another Member State.
Domstolen fastslog helt klart, at det i EKSF-traktatens artikel 4 fastslåede princip om frie varebevægelser også — ligesom det er tilfældet for EØF-traktatens vedkommende — gælder varer, der hidrører fra tredjelande, men som er bragt i fri omsætning i medlemsstaterne; Domstolen understregede i sin begrundelse, at Det europæiske Kul- og Stålfællesskab — som følge af selve sin struktur — snarere havde karakter af en toldunion.
2The Court left it in no doubt that the principle of freedom of movement laid down in Article 4 of the ECSC Treaty also extends to products originating in non­member countries which are released for free circulation in the Member States, exactly as applies in the case of the EEC Treaty; in the grounds of the judgment, it emphasized that the ECSC, in view of its structure, is close to being a customs union.
Den fastslog dernæst, at de henstillinger, som Den høje Myndighed med hjemmel i EKSF-traktatens artikel 74 havde vedtaget på dette område i perioden fra 1959 til 1963, stadig havde gyldighed, således at Tyskland på dette retsgrundlag havde hjemmel til at opkræve den omhandlede differencetold.
It accordingly held that the Recommendations of the High Authority adopted between 1959 and 1963 on the basis of Article 74 of the ECSC Treaty still serve as a legal basis for authorizing Germany to collect the duty.
') Dom af 10.7.1984 (S.T.S./Kommissionen, sag 126/83). 2) Dom af 28.6.1984 (Firma Mabanaft GmbH/Hauptzollamt Emmerich, sag 36/78).
Case 126/83. Case 36/78 Mabanafl GmbH ν HZA Emmerich.
Kommissionen havde dernæst inden for rammerne af den nuværende kvoteordning, der blev etableret i januar i år2), indføjet en artikel 15B, som giver en medlemsstat ret til at indgive klage til Kommissionen, dersom den konstaterer en væsentlig ændring i forhold til de traditionelle leverancer, og som giver Kommissionen beføjelser til eventuelt at nedsætte den pågældende virksomheds leveringskvoter for derved at udligne ubalancen i de traditionelle leverancer.
325 drawn up in January, ' the Commission inserted a new Article 15B, which authorizes Member States to complain to the Commission if they find that deliveries have been altered to a significant extent compared with traditional deliveries, and empowers the Commission to reduce the delivery quota of the undertaking in question to correct the imbalance in traditional deliveries.
European Independent Steelworks Association anmodede Domstolen om at suspendere de to foranstaltninger3), idet den gjorde gældende, at Kommissionen derigennem havde iværksat en politik, der førte til fastfrysning af de traditionelle samhandelsstrømme mellem medlemsstaterne.
The European Independent Steelworks Association asked the Court to suspend both measures, arguing that the Commission had thus implemented a policy of freezing the flow of traditional trade between Member States. 2
Domstolen gav ikke sagsøgerne medhold i den første påstand, da den fandt, at der blot var tale om en foranstaltning, der vedrørte statistik og dokumentationskrav, og som ikke kunne påføre sagsøgerne tab.
The Court dismissed the first application, finding that a measure relating merely to statistics and documentation was not likely to be prejudicial to the applicants' interests.
Domstolen gav ej heller i den anden sag sagsøgerne medhold i deres påstand, men dette resultat nåede den dog først frem til, efter at Kommissionen havde givet tilsagn om, at den kun ville bringe artikel 15B i anvendelse i de tilfælde, hvor ændringerne i de traditionelle leverancer skyldtes overtrædelse af fællesskabsretten, og at den ved overtrædelse af Fællesskabets bestemmelser vedrørende priser, kvoter, konkurrence og støtte i første række ville anvende de sanktioner, der er forudsat for sådanne overtrædelser. ser.
It likewise dismissed the application in the second case, but only after taking note of the undertaking given by the Commission that Article 15B would be applied only where alterations in traditional deliveries were due to infringements of Community law and that, in the case of infringe­ments of the Community rules on prices, competition or aids, it would apply first and foremost the sanctions laid down for such infringements.
I dommen, der blev afsagt den 21. februar i de forenede sager Thyssen og Walzstahl4), var det første gang, at Domstolen — under henvisning til indholds mæssige mangler — annullerede en række bestemmelser, der var vedtaget af Kom missionen inden for rammerne af den i EKSF-traktatens artikel 58 hjemlede kvoteordning.
The Court held that the system was based on the application of uniform abatement rates for all undertakings, and that the changes in question could therefore be made only in accordance with the procedure laid down in Article 58 (consultations with the ECSC Consultative Committee and assent of the Council).
4) Dom af 21.2.1984 (Walzslalilvereinigung/Kommissionen, de forenede sager 140/82 og 146/82) og (Thyssen AG/Kommissionen, de forenede sager 221/82 og 226/82).
Case 103/83 Usinor ν Commission and Case 151/83 Alpa ν Commission. Articles 2(4) and 14 of Decision No 1696/82/ECSC (OJ L 191, 1.7.1982).
Domstolen forkastede sagsøgernes anbringende under henvisning til, at Kommissionen ikke havde over skredet den skønsbeføjelse, der er tillagt den i medfør af EKSF-traktatens artikel 58 ved af praktiske grunde at have valgt at rette beslutninger om fastsættelse af kvoter til den virksomhed, der styrer virksomhedsgruppens aktiviteter.
IV-2 conferred on it by Article 58 of the ECSC Treaty by deciding for practical reasons to allocate quotas to the firm which directs the activities of the group.
Den anfægtede bestemmelse var ikke i strid med det i EKSF-traktatens artikel 80 fastlagte virksomhedsbegreb, da de enkelte virksomheder fortsat havde beføjelse til selvstændigt at anlægge sager i spørgsmål, der vedrørte dem.
The provision did not conflict with the definition of an undertaking given in Article 80 of the Treaty, as each individual undertaking retained its power to take legal proceedings in cases concerning it.
Domstolen fandt ligeledes, at den sondring mellem virksomhederne på grundlag af deres størrelse, som Kommissionen havde foretaget med henblik på tilpasning af kvoterne, var lovlig, da små og mellemstore virksomheder, kunne have vanskeligere ved at overleve krisen end de virksomheder, der også havde produktion inden for andre sektorer.
The Court also held that it was legitimate for the Commission to distinguish betwen firms on the basis of size for purposes of the adaptation of quotas, as small businesses could have more difficulty in surviving the crisis than firms producing in several sectors.
I en række domme3) angående bøder, der var pålagt for overskridelse af til delte kvoter, fastslog Domstolen, at det ikke er muligt under en sag, der er anlagt i anledning af en bøde, at anfægte en tidligere vedtagen individuel beslutning, der ikke er blevet bestridt, og hvori kvoterne er blevet fastsat, og ej heller bestemmelserne i den basisbeslutning, der ikke ligger til grund for beslutningen om den bøde, der bestrides.
In a number of judgments]relating to fines for exceeding quotas, the Court reaffirmed that proceedings instituted for the annulment of a fine could not call into question either an earlier individual decision fixing quotas which had gone unchallenged, or the provisions of a general decision not constituting the basis for the contested decision imposing the fine.
Domstolen konstaterede også for første gang4), at Kommissionen over for en virksomhed, der både overskrider sin produktionskvote og sin leveringskvote, kan pålægge to bøder, der beregnes særskilt, og at dette således ikke er ensbetydende med, at der pålægges dobbeltsanktion.
It also held for the first time that the Commission may impose on an undertaking which exceeds both its production quota and its delivery quota two fines to be calculated separately, and that in so doing it does not impose a dual penalty.2
I en anden dom5) vedrørende spørgsmålet om bøde for overskridelse af til delte kvoter, udtalte Domstolen, at selv om visse skrivelser fra virksomheden kun ne opfattes som værende anmodninger om justeringer af virksomhedens kvoter de Paris
In another case dealing with fines for exceeding quotas,3the Court said it would serve no purpose to consider whether letters which the firm had written represented requests for the adjustment of its quotas or requests made pursuant to Article 35 of the ECSC Treaty, as the applicant had in any case failed to bring actions before the Court to challenge the implied decisions of refusal within the one-month time limit laid down by the third paragraph of Article 35.
3) Dom af 14.2.1984 (Alfer SA/Kommissionen, sag 2/83); dom af 16.2.1984 (Usines Gustave Boel/Kommissionen, sag 76/83); dom af 1.3.1984 (Metalgoi/Kommissionen, sag 10/83); dom af 15.3.1984 (Industrie riunite Odolesi SpA/Kommissionen, sag 348/82).
Case 2/83 Alfer SA ν Commission; Case 76/83 Usines Gustave Boel ν Commission; ν Commission; Case 348/82 Industrie Riunite Odolesi SpA ν Commission.
4) Dom af 29.2.1984 (Estel NV/Kommissionen, sag 270/82). 5) Dom af 12.7.1984 (Busseni/Kommissionen, sag 81/83).
Case 270/82 Estel NV ν Commission.
I sag 9/83 (Eisen und Metall-AG mod Kommissionen) havde et sagsøgende selskab over for Domstolen nedlagt påstand om annullation af den beslutning, hvorved selskabet blev pålagt en bøde i medfør af artikel 15 i beslutning nr. 1836/8l/EKSF af 3. juli 1981 i) om forpligtelse for distributionsvirksomheder til offentliggørelse af prislister og salgsbetingelser samt om forbudt praksis for disse virksomheder. Selskabet nedlagde subsidiært påstand om nedsættelse af bøden.
In Case 9/83 Eisen und Metall ν Commission the applicant had asked the Court to annul a decision fining it under Article 15 of Commission Decision No 1836/81/ECSC on the obligation of distributive undertakings to publish price lists and conditions of sale and on prohibited practices in the steel trade, ' or, in the alternative, to reduce the fine.
Det var her første gang, der blev pålagt bøde på grundlag af den ovennævnte beslutning af 1981.
The fine was the first one imposed pursuant to that Decision.
I dommen, der blev afsagt 16. maj, afviste Domstolen alle de af sagsøgeren fremførte anbringender, men halverede dog bødens størrelse ud fra den betragtning, at når der var tale om en overtrædelse, begået af en handelsvirksomhed, måtte den mere begrænsede indflydelse, som denne kunne øve på markedssituationen — sammenholdt med den indflydelse, som producenterne havde — derfor være en omstændighed, som gjorde overtrædelsen mindre graverende.
The Court rejected all the applicant's submissions, but reduced the fine by half on the ground that in the case of an infringement by a dealer, the reduced influence which he can exercise on the market situation is a circumstance mitigating the gravity of the infringement.
Ved udgangen af 1984 indeholdt det automatiserede dokumentationssystem for fællesskabsret, CELEX, næsten 68 000 dokumenter.
At the end of the year, Celex, the computerized documentation system for Community law, contained almost 68 000 documents capable of being interrogated.
Indlæsningen af retsakterne i deres helhed er blevet fortsat i årets løb og var ved udgangen af 1984 nået op på ca. 2/3 af den planlagte dækningsgrad.
Input of the full text of legislative instruments continued, and by the end of the year two thirds of the planned coverage had been reached.
CELEX er forbundet med de nationale telekommunikationsnet via det belgiske DCS-net, og offentligheden har adgang til systemet gennem værtsdatamaten EURIS.
Celex is linked to the national telecommunications networks through the Belgian DCS network and is accessible to the public through the Euris host.
Blandt abonnenterne i 16 europæiske lande er der bl.a. ministerier, halvoffentlige organer, parlamenter, advokatkontorer, større handels- og industriforetagender, forskningscentre, universiteter og højere læreanstalter.
The subscribers, who are scattered throughout 16 European countries, include government departments, semi-public bodies, parliaments, law offices, indus trial and commercial concerns and university research and teaching establish ments.
Antallet af eksterne abonnenter på CELEX og brugernes tilslutningstid er steget betydeligt i 1984.
During 1984 the number of outside connections to Celex and the consultation time increased considerably.
Herefter dækkes Kommissionens forslag af systemet (forslag på Rådets bord pr. 1. januar 1984 eller fremsendt til Rådet efter denne dato).
The system now also covers Commission proposals pending on 1 January 1984 or transmitted to the Council since then.
Den tekniske forbindelse mellem CELEX-systemet og det interne dokumentationssystem med henblik på at indføre de nationale gennemførelsesforanstaltninger er så godt som fuldført.
The technical link between Celex and the internal documentation systems which will allow national implementing measures to be included as well is now almost complete.