natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det forekom mer i hvert fald at være rimeligt, at han beroliges med hensyn til stabiliteten af hans »privilegier«, som, hvis de holdes på et fast niveau, ikke kan undgå at blive forringet ved inflationen og udhulingen af pengenes værdi2).
At the very least it ought to be possible to assure people that their privileges will not be eaten into, but although nominal levels are never reduced, the value of the concessions is constantly being whittled away by inflation and monetary erosion.3
Desuden er den behandling, der gives postpakker, som privatpersoner sender over grænserne, et andet vigtigt punkt for EF-borgerens holdning til Toldunionen.
The rules governing parcels sent abroad by private individuals constitute another sensitive issue for the ordinary man in his opinion of the Customs Union.
Siden 1974 er der givet afgiftsfritagelse for sådanne forsendelser mellem medlemsstaterne3). I praksis var denne fordel ikke indlysende for modtageren, da han stadig skulle betale et administrativt gebyr, som postvæsenet opkrævede for udførelsen af toldformaliteterne.
Since 1974 no fiscal charges have been levied on parcels sent within the Community,4but this concession was not immediately appreciated by recipients of the goods, since they still had to pay administrative charges to the
Et forslag fra Kommissionen om at indføre en ordning for indeksregulering af told- og afgiftsfrihed — art. 6 i Kommissionens forslag af 31.12.1976, EFT C 31 af 8.2.1977 — er ikke blevet vedtaget af Rådet.
These concessions are set out in Council Directive 78/1032 of 19 December 1978 (OJ L 366 of 28.12.1978), which refers to two earlier directives published in OJ L 133 of 4.6.1969 and OJ L 139 of 17.6.1972. Here the relevant texts are even more dispersed.
Toldunionen og borgeren i Fællesskabet
The Customs Union — shape and structure post office for completion of the customs formalities.
17 digheden af eventuelt at måtte benytte en toldklarerer, til syvende og sidst komme oven i den pris, som borgeren må betale for hver importeret vare.
Again, the time and effort wasted in carrying out customs formalities, which may mean employing a customs agent, is reflected in the prices charged for imported goods.
Selv om disse tekniske aspekter er vanskelige at gennemskue, og deres økonomiske virkning ikke altid er synlig for den europæiske gennemsnitsborger, er Toldunionen — med alle sine mangler — en realitet, som vedrører ham.
However complicated the technicalities of the Customs Union may appear and however little its economic effects may be felt, its existence — or otherwise — is nevertheless something which is of concern to the ordinary citizen.
Rom-traktatens retssystem er et udtryk for denne nære sammenhæng, men medvirker samtidig til at styrke den ved at tillægge visse af Toldunionens grundbestemmelser direkte virkning.
The legal system enshrined in the Treaty of Rome reflects this fact and indeed consolidates it by giving immediate effect to some of the Customs Union's fundamental rules.
Den europæiske Domstol har klart fast slået dette med hensyn til traktatens artikel 12, som forbyder indførelse af ny indbyrdes told eller afgifter med tilsvarende virkning mellem medlemsstaterne; i dommen1) herom siges det:
This was clearly recognized by the Court of Justice in a case turning on Article 12 of the Treaty, which forbids Member States to introduce between themselves any new customs duties or charges having equivalent effect. The Court ruled that:2
Det, at Domstolen nævner Europa-Parlamentets rolle i denne sammenhæng, har fået yderligere betydning, efter at dette nu vælges direkte ved almindeligt valg.
Van Gend & Loos, (1963) ECR 1 (12). The Court returned similar judgments in respect of Article 13 (Judgment of 17 December 1970, Case 33/70, SACE( 1970) ECR 1213), and Article 16 (Judgment of 26 October 1971, Case 18/71, Eunomiadi Porro, (1971) ECR 811). Page 19
Det er dog indlysende, at borgerens indflydelse kun vil kunne gøre sig fuldt ud gældende på dette område, hvis Toldunionen og dens mekanismer bliver mere almindeligt kendt.
It is nevertheless clear that the influence of the citizen in this field will be limited unless there is a wider awareness of what the Customs Union is and how it works.
De følgende sider tager sigte på at bidrage hertil.
The following pages constitute an attempt to make a contribution to that end.
Den fælles toldtarif (FTT) indtager en fremtrædende plads i Rom­traktatens første kapitler, hvilket understreger den betydning, der tillægges den blandt alle de fælleskabsregler, som styrer samhandelen med tredjelandene.
The Treaty of Rome devotes a long section of its first chapter to the Common Customs Tariff (CCT), highlighting its central importance among the Com­munity rules governing trade with non-member countries.
Efter en streng tidsplan fastsættes de forskellige etaper af dens gradvise indførelse, som skulle være tilendebragt ved udløbet af overgangsperioden.
A detailed time­table is laid down for the step-by-step introduction of the CCT, which was to come into full operation at the end of the transitional period.
Den rolle, som denne toldtarif skal spille i Fællesskabet af i dag, kan forklares såvel ved arten af dens juridiske struktur, dens nomenklaturs verdensom­spændende gyldighed, som den økonomiske funktion, den opfylder som regu­lerende faktor for samhandelen med den øvrige verden.
As things turned out it was possible to beat this deadline, and the CCT was introduced on 1 July 1968.1Its function in today's Community can be understood in terms of its legal nature, its comprehensive nomenclature and its economic role as a regulator of trade with the rest of the world.
I — Den fælles toldtarifs juridiske karakteristika
I — The legal aspects of the Common Customs Tariff
Målet, som er over for tredjelande at indføre en toldordning, der er tilstrække­lig ensartet til ikke at medføre for store forvridninger i behandlingen af importører, indebærer ikke nødvendigvis, at der indføres en fælles juridisk ordning.
Introducing tariff arrangements for trade with non-member countries which were sufficiently uniform to prevent excessive distortions in the treatment of importers in the different member countries of the Community did not neces­sarily imply setting up a common legal framework.
I traktaten om oprettelse af Det europæiske Kul­ og Stålfællesskab bestemmes i artikel 72 blot, at der skal foretages en harmonisering af de nationale toldtariffer for varer, som omfattes af denne traktat.
The Treaty establishing the European Coal and Steel Community simply calls for an alignment of national tariffs for products covered by the Treaty (Article 72 ECSC).
Man har ikke holdt sig til en opfattelse, som nøjes med en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes toldtariffer. I artikel 9 anføres som et af grundlagene for Toldunionen, at der indføres en fælles toldtarif.
The Treaty of Rome did more than align Member States' tariffs, for in Article 9 it provides for the adoption of a common customs tariff as one of the constituent elements of the Customs Union.
Denne tarif skulle således fremtræde i form af en forordning, som er direkte gældende i alle medlemsstaterne.
The tariff was to be adopted in the form of a regulation, making it directly applicable in all Member States.
Da FTT blev indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 950/68 af 28. juni 19682) med ikrafttræden den 1. juli 1968, blev enekompetencen til at fastsætte bindende regler på det tarifmæssige område overført fra national ret til fællesskabsret.
The Common Customs Tariff was accordingly established by Council Regulation (EEC) No 950/68, dated 28 June 1968,2and entered into force on 1 July of the same year, transferring sole competence for the enactment of binding tariff legislation from the Member States to the Community.
Dette betyder, at det ikke mere står i en medlemsstats magt at ændre FTT, f.eks. ved at indrømme suspensioner eller på nogen anden måde.
This means that it is no longer possible for a Member State to amend the CCT in any way at all, for example by suspending tariffs.
Ved mange lejligheder har Den europæiske Domstol måttet klargøre og belyse dette princip, som er af afgørende betydning for EØF­Toldunionens institutionelle struktur.
This principle is of fundamental importance to the institutional structure of the Community's Customs Union, and the Court of Justice has had frequent occasion to expound and clarify it.
1 flere domme har Domstolen fremhævet de virkninger, som er knyttet til eksistensen af en sådan fællesskabstarif.
A number of Court judgments spell out the consequences of having a single Community tariff.
I en første sag skulle Domstolen udtale sig om medlemsstaternes mulighed for gennem pålæggelsc af afgifter oven i FTT's toldsatser at ændre det beskat­ningsniveau, som var fastsat i denne3).
In one case the Court was called upon to decide whether the Member States could levy charges over and above the CCT duties, thus effectively amending the rates laid down.3 The
Den fælles toldtarif— grundpillen i handelspolitikken over for tredjelande medlemsstaterne ikke ensidigt indføre nye afgifter på varer, som indføres direkte fra tredjelande.
The Common Customs Tariff— the cornerstone of trade with non-member countries
For at se betydningen af denne dom i dens rette sammenhæng skal det bemærkes, at den på ingen måde foregriber medlemsstaternes ret med hensyn til intern beskatning.
To set this judgment in its context, note that it does not affect the Member States' freedom to decide on matters of internal taxation.
Det står således medlemsstaterne frit for at indføre afgifter, der uden forskel rammer varer, der importeres, og varer, som fremstilles på det nationale marked.
They are free to introduce charges provided these are applied to imported and domestic goods without discrimination.
I en anden sag fandt Domstolen det nødvendigt at beskytte FTT mod risikoen for en divergerende anvendelse, når forvaltningerne finder sig foranlediget til at træffe gennemførelsesforanstaltninger som f.eks. udarbejdelse af forklarende bemærkninger til positionerne i FTT.
In another case the Court found it necessary to protect the CCT against the possibility of divergences in its application arising when national customs authorities adopt implementing rules such as explanatory notes to the different tariff headings.
Domstolen går også her ud fra tanken om Fællesskabets enekompetence i toldtarifspørgsmål og afviser de nationale myndigheders ret til selv at udstede fortolkningsregler med bindende virkning1).
Again basing its judgment on the principle of exclusive Community competence in tariff questions, the Court held that the national authorities had no power to lay down binding rules of interpretation.1
Med hensyn til dette spørgsmål afgjorde Domstolen, at da Fællesskabets institutioner alene har ret til at træffe bestemmelse om tarifsystemets anvendelse, kunne sådanne handlinger kun være berettigede ved en viljestilkendegivelse fra disse institutioner om, at det er medlemsstaterne tilladt selv at bestemme anvendelseskriterierne 2).
It held that since only the Community institutions were entitled to decide on the use to which tariff arrangements should be put, such action on the part of a Member State was permissible only where it was the declared intention of those institutions that the Member States were to be free to use tariff schemes as they saw fit.2
Denne retspraksis, som var tilgængelig forholdsvis tidligt i FTT's historie, har på afgørende måde bidraget til at præcisere og fremhæve Fællesskabets tarifsystems bindende karakter.
The development of this case law so early on in the history of the CCT has been crucial in underlining the binding nature of the Community tariff system.
Men Domstolen har ikke begrænset sig til blot at fastslå principperne for fællesskabssystemets virkemåde.
But the Court has not confined itself simply to setting out the principles upon which the system rests.
Dens rolle i for bindelse med de daglige bestræbelser på at sikre en ensartet anvendelse af tariferingssystemet for varerne er ikke mindre betydelig.
It has taken an equally active part in the day-to-day efforts to ensure that the rules for the classification of goods are applied in a uniform manner.
Det sker nemlig ofte, at Domstolen fra de nationale retter, som skal afgøre sager mellem enkeltpersoner og de nationale forvaltninger, får forelagt spørgsmål om fortolkning af tarifbestemmelserne, især vedrørende nomenklaturen.
National courts called upon to give rulings in disputes involving the local customs administration frequently refer to the European Court for a decision on the interpretation of tariff rules, particularly with regard to the nomenclature.
En retsgyldig for tolkning, som er opnået på denne måde, hvad enten den vedrører et konkret spørgsmål om tarifering af en vare eller den korrekte anvendelse af de generelle regler om fortolkning af FTT, er et betydeligt stabiliserende element sammen med andre, som har til formål at sikre den ensartede anvendelse af tariffen.
The Court's interpretation is conclusive, whether on the classification of a specific article or the correct method of applying the general rules of interpretation of the CCT, and this constitutes an important stabilizing element alongside the many provisions designed to ensure the uniform application of the tariff.
II — De strukturelle elementer i den fælles toldtarif
II — The structure of the Common Customs Tariff
Enhver toldtarif har som sit væsentlige formål at skabe en forbindelse mellem en finansiel byrde på den ene side og en bestemt vare på den anden side.
The main aim of any tariff is to specify the amount of duty which will be levied on a given article.
Ud fra dette almindelige begreb må man gøre sig klart, at den finansielle byrde kan defineres på forskellig måde.
The amount payable, however, may be defined in different ways.
I de fleste moderne toldtariffer — og dette gælder i almindelighed også for FTT — udtrykkes den med en procentdel af varens værdi.
In most modern tariffs it is expressed as a percentage of the value of the goods, and this is usually the case in the CCT as well.
Der er altså tale om værditold. Når der derimod i tariffen er anført et pengebeløb, som henviser til måleenheder (meter, liter, kilogram osv.), tales der om specifik told.
This type of charge is known as an ad valorem duty.
Sidstnævnte metode var længe den foretrukne
Specific duties were long the preferred type of customs duty, but are of little importance in today's Common Customs Tariff.
») Dom af 8.12.1970, Deutshe Bakels, sag 14/70, Domssml. 1970, s. 1001.
Judgment of 8 December 1970, Case 14/70, Deutsche Bakels, (1970) ECR 1001.
2) Dom af 12.12.1973, Grosoli, sag 131/73, Domssml. 1973, s. 1555.
Judgment of 12 December 1973, Case 131/73, Grosoli, (1973) ECR 1555.
Uanset på hvilken måde den finansielle byrde er endeligt udtrykt i et tarifsystem, er der altid brug for en reference til betegnelse af den vare, som toldtariferingen berører.
However a particular tariff defines the amount due, it must give a comprehensive description of each article covered.
Århundreder igennem var det tilstrækkeligt med nogle ret enkle varelister for fuldstændigt at imødekomme behovet på dette område.
Throughout history such descriptive systems have reflected the progress of industrialization and the importance of trade in general.
Den stigende differentiering af vareudvalget har imidlertid i den internationale handel fremkaldt behovet for et mere systematisk referencemiddel, en virkelig nomenklatur.
For hundreds of years relatively simple lists of goods were all that was needed, but the increasing diversification and specialization of products meant that a more structured catalogue or nomenclature was needed for international trade.
I den fælles toldtarifs nomenklatur findes ca. 2 950 varebetegnelser (toldpositioner).
The Nomenclature of the Common Customs Tariff contains around 2 950 descriptions of goods, known as tariff headings.
Det er klart, at et sådant instrument kan have en mere eller mindre vidtgående differentieringsgrad, især under hensyntagen til kravene fra den økonomiske politik, der i hvert enkelt tilfælde vedrører tarifbestemmelserne.
A nomenclature of this type can be made as general or as specific as is necessary to achieve the economic policy ends to which the tariff measures are invariably geared.
Når man råder over en sådan toldnomenklatur med de egenskaber, som lige er omtalt, ville det være inkonsekvent ikke også at benytte den ved anvendelsen af alle de ordninger af ikke-toldmæssig art, der tjener til at regulere samhandelen med tredjelande.
Given a nomenclature of the type described above, it would make little sense not to use it also for the purposes of other devices for regulating trade with countries outside the Community, known as non-tariff measures.
Således bliver disse ordninger, der almindeligvis er samlet under én hat, nemlig den fælles handelspolitik, kun virkelig operationelle i Fællesskabet, når der findes en konsekvent nomenklatur, som er velkendt af toldforvaltningerne i alle medlemsstaterne.
It is really only by virtue of the existence of this comprehensive catalogue, with which customs officials in all the Member States are familiar, that these measures usually referred to collectively as the common commercial policy can function in the Community.
Ikke blot kontrol- og beskyttelsesforanstaltninger til kvantitative restriktioner, hviler således til syvende og sidst på FTT-nomenklaturen. Det samme gælder reglerne for handel med varer, der er omfattet af den fælles landbrugspolitik.
Import surveillance, safeguards and the whole range of quantitative restrictions on trade have their basis in the CCT Nomenclature, as does trade in products covered by the common agricultural policy.
Den statistiske nomenklatur (NIMEXE), som omfatter ca. 7 000 varebetegnelser, tager i øvrigt hele FTT-nomenklaturen som udgangspunkt.
There is also a statistical nomenclature, the Nimexe, with approximately 7 000 product descriptions, and this too is based on the full CCT Nomenclature.
Fællesskabets oprindelsesregler, som defineres ud fra det centrale begreb om en vares væsentlige forarbejdning, benytter, for at give dette begreb en konkret betydning, i vidt omfang kriteriet, om der sker ændring af positionen i toldtariffen.
The Community's origin rules, which centre on the concept of the substantial working or processing of goods, broadly define this concept in terms of a change of tariff heading.
Nytten af toldnomenklaturen er ikke begrænset til samhandelen med tredjelande. I det omfang, der f.eks. afviges fra princippet om varernes frie bevægelighed i Fællesskabet, som det er tilfældet med de monetære udligningsbeløb eller anvendelsen af klausulen om beskyttelsesforanstaltninger i Rom-traktatens artikel 115, benytter man sig regelmæssigt af FTT-nomenklaturen.
However, the usefulness of the Nomenclature is not confined to trade with non-member countries : where there is cause to derogate from the principle of free movement of goods within the Community, as under the system of monetary compensatory amounts, or when the safeguard clause in Article 115 of the Treaty of Rome is activated, this is generally done on the basis of the CCT Nomenclature, and it is also used to designate the agricultural products covered by the various common market organizations.
Også på landbrugsområdet benyttes nomenklaturen ved betegnelsen af de varer, der falder ind under markedsordningerne.
The CCT Nomenclature is used as a frame of reference even for Member States' domestic charges, to specify the products to which excise duties or consumer taxes are to apply.
Endelig kan det anføres, at selv hvor det drejer sig om interne afgifter på varer — forbrugsafgifter og andre indirekte skatter — er det FTT-nomenklaturen, der benyttes som reference ved betegnelsen af den vare, som afgiften hviler på.
Among the different areas of activity mentioned above, the common commercial policy stands out as having effects beyond the Community's frontiers. Where an agreement is concluded with a non-member country, it is clearly in the interests of legal certainty that the parties should agree to use a common nomenclature of goods.
Af alle disse områder er det især den fælles handelspolitik, som gør sig gældende, fordi den går ud over Fællesskabets grænser.
The Common Customs Tariff — the cornerstone of trade with non-member countries
Under det første forsøg, der efter den anden verdenskrig blev gjort på at skabe en europæisk toldunion, havde en arbejdsgruppe bl.a. udarbejdet et udkast til en fælles nomenklatur. Da det viste sig, at planen om en toldunion ikke kunne gennemføres af politiske grunde, blev det besluttet, at det som på teknisk plan var opnået ved disse arbejder, i sin helhed skulle tjene til en harmonisering af nomenklaturerne på verdensplan.
An attempt was made soon after the Second World War to set up a European customs union, and with this end in view a working party prepared a draft version of a common nomenclature.
Således skabtes Konventionen om nomenklaturfor varers tarifering i toldtarifferne af 15. december 1950, hvis forvaltning er overladt til Toldsamarbejdsrådet (TSR), en international organisation, der blev oprettet samtidig, og som fik sæde i Bruxelles.
On 15 December 1950 the Convention on Nomenclature for the Classification of Goods in Customs Tariffs was signed, and the Customs Cooperation Council (CCC), an international organization based in Brussels was set up to administer it.
Fællesskabets toldtarifsystem er knyttet til denne TSR-nomenklatur med, hvad man kunne kalde historiske bånd. Alle de stater, som i dag er medlemmer af Fællesskabet, havde nemlig tilsluttet sig denne konvention af 1950.
The Community's tariff system is linked to the CCC Nomenclature by historical ties, all the States which are members of the Community today having signed the Convention in 1950.
På grund af det stadigt stigende omfang af Fællesskabets handel med hele verden er det tydeligvis i dets interesse at være tilsluttet en nomenklatur, der i videst muligt omfang accepteres på verdensplan. Det er derfor logisk at anlægge den betragtning, at Fællesskabet, når det på internt plan alene har kompetence i toldspørgsmål, også må træde i medlemsstaternes sted, når det drejer sig om deres rettigheder og forpligtelser i henhold til konventionen om TSR-nomen-klaturen1).
The continual growth of the Community's trade with the rest of the world gives it an obvious interest in using a nomenclature that has won the widest possible degree of international acceptance, and, since the Community has sole competence in the tariff field internally, it is logical that it should also take over the Member States' rights and obligations under the CCC Convention on Nomenclature.1
Den åbne og velvillige holdning, som Fællesskabets toldsystem repræsenterer set over for denne internationale nomenklatur, viser sig især ved den praktiske rolle, denne spiller inden for den fælles toldtarif.
The favourable bias towards the CCC international nomenclature is expressed in the Community's own tariff system at a practical level.
TSR-nomenklaturen er opdelt i ca. 900 toldpositioner, hvis virkelige betydning kun kan ses gennem et system af forklarende bemærkninger, som udarbejdes og føres à jour af TSR.
The CCC Nomenclature consists of a schedule of about 900 tariff headings which can be properly understood only with the aid of a set of explanatory notes published and continually updated by the CCC.
Det er værd at lægge mærke til, at disse arbejder i TSR med hensyn til tarifspørgsmål har en direkte indflydelse på Fællesskabets system.
It is important to realize that the Common Customs Tariff is designed to allow the CCC's tariff work to carry over as directly as possible to the Community system.
Ifølge en velfunderet retspraksis ved EF-Domstolen2) gælder de forklarende bemærkninger og tariferings-udtalelser, som udgår fra TSR, når der ikke findes fællesskabsbestemmelser for tilfældet, som et gyldigt middel til for tolkning af FTT.
It is a well-established principle of Community case law 2that the explanatory notes and classification opinions issued by the CCC are authoritative for the interpretation of CCT headings in the absence of any relevant Community provision.