natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne dom supplerer den hidtidige retspraksis vedrørende tilbagesøgning afuretmæssigt opkrævede beløb, en retspraksis, der i hovedsagen byggede på anvendelsen af national ret, (da der »beklageligvis« ikke findes ensartede fælleskabsregler herom).
This judgment adds to the existing case-law on the recovery of payments wrongly made, which was based primarily on the application (in the 'regrettable' absence of uniform Community rules) of national law.
I sag 158/80 *) fik Domstolen forelagt spørgsmålet om, hvorvidt private, hvis interesser berøres enten af nationale lovbestemmelser, som er uforenelige med fælles skabsretten, eller af anvendelsen af en ulovlig fællesskabsretsakt, i henhold til Fælles skabets retsorden kan rejse sag ved de nationale domstole med henblik på at få nedlagt forbud mod foranstaltninger, som er i strid med fællesskabsretten.
The Court was asked in Case 158/802 whether a person whose rights are adversely affected by national legal provisions which are incompatible with Com­munity law or by the implementation of an unlawful Community act could bring an action in the context of the Community legal order before a national court for a ruling prohibiting the application of the measures contravening Community law.
Domstolen bemærkede først, at det—selv om der ved traktaten er skabt en række muligheder for direkte søgsmål, som private i påkommende tilfælde kan rejse for Domstolen — ikke har været meningen at skabe andre søgsmålsmuligheder ved de nationale domstole med henblik på gennemførelsen af fællesskabesretten end dem, som findes i national ret.
The Court observed first that while the Treaty created a certain number of rights which could be exercised directly where appropriate by private individuals before the Court of Justice, it was not its intention to create before national courts, with a view to ensuring the observance of Community law, remedies other than those laid down by national law.
Denne dom ligger på linje med den fortolkning, der er skitseret af Domstolen i sag 152/79 2).
This judgment is in line with the interpretation outlined by the Court in Case 152/79.3
') EF-Domstolen, 7.7.1981 (Rewe/HZA Kiel, sag 158/80) - endnu ikke offentliggjort.
2 Rewe ν HZA Kiel: not yet reported.
2) EF-Domstolen, 6.5.1980 (Lee/Landbrugsministeren, sag 152/79), Sml. 1980, s. 1495.
3 Lee ν Minister for Agriculture [1980] ECR 1495.
Af de 50 sager, der indbragtes for Domstolen, vedrørte de 3 5 manglende anvendelse af direktiver.
Of the 50 cases brought before the Court, 35 concerned failure to implement directives.
De anlagdes mod Irland, Italien, Forbundsrepublikken Tyskland, Det forenede Kongerige og Frankrig og angik så for skelligartede spørgsmål som lukning af toldsteder for indførsel af jern- og stålprodukter1), differentieret beskatning af alkoholholdige drikkevarer2) (Italien), mærkning vedrørende oprindelse og begrænsninger ved indførsel af træ3), (Irland) samt forbud mod destillation af frugt med oprindelse i andre medlemsstater4) (Frankrig).
Proceed ings were instituted against Ireland, Italy, the Federal Republic of Germany, the United Kingdom and France in respect of matters as varied as the closure of customs posts to imports of steel products,1differential taxation of alcoholic beverages (Italy),2the affixing of marks of origin and restrictions on imports of wooden furniture (Ireland)3 and a prohibition on the distillation offrait originating in other Member States (France).4
') Sag 107/81.
1 Case 107/81.
2) Sag 319/81.
2 Case 319/81.
Sag 223/81.
3 Case 233/81.
Sag 128/81.
4 Case 128/81.
Overtrædelserne vedrørte Det forenede Kongeriges vedtagelse af foranstaltninger til bevarelse af visse fiskearter1), Italiens manglende anvendelse af flere direktiver vedrørende gødning, trykbeholdere, offentlige indkøbsaftaler, farlige stoffer, måleinstrumenter samt miljøbeskyttelse og transport2), Belgiens nægtelse af at fastlægge nærmere vilkår for overførsel af den aktuarmæssige modværdi eller tilbagekøbsværdien af tidligere er hvervede pensionsrettigheder3), de bestemmelser, hvorved Irland krævede mærkning med oprindelseslandet eller med ordet »udenlandsk« på indførte smykker af metal4), samt Italiens forbud mod import og salg af eddike under benævnelsen »aceto«, bortset fra vineddike5).
Infringements established included the adoption by the United Kingdom of conser­vation measures for certain species offish;1the failure by Italy to apply various directives relating to fertilizers, pressure vessels, public supply contracts, danger­ous substances, measuring instruments, environmental protection and transport;2 the refusal by Belgium to establish a procedure for the transfer of the actuarial equivalent or the surrender value of formerly acquired pension rights ;3 the rales laid down by Ireland requiring the country of origin or the word 'foreign' to be marked on imported metaljewellery ;4 and Italy's prohibition of the importation and marketing under the description 'aceto' of vinegar other than wine vinegar.5
Kun i en enkelt sag, mod Frankrig vedrørende betaling af afgifter ved indførsel af reprografimaskiner, afviste Domstolen klagen som uberettiget6).
In one case only, concerned with the payment of charges imposed by France on the importation of duplicating equipment, the Court dismissed the action as un­founded.6
) vedrørende landbrugssektoren forelagt spørgsmålet om, hvorvidt dens præjudicielle domme, hvorved en fællesskabsforordnings ugyldighed fastslås8), har virkning over for tredjemand eller kun mellem sagens parter. Domstolen mindede indledningsvis om, at traktatens artikel 177 har til hovedformål at sikre en ensartet anvendelse af fællesskabsretten ved de nationale retter, både ved fortolkningen af en fællesskabsretlig regel og ved vurderingen af, om en retsakt udstedt af institutionerne er gyldig ; dertil kommer, at der, for så vidt angår denne sidste type sager, stilles særdeles strenge krav om retssikkerhed.
In Case 66/80,7 concerning agriculture, the Court was asked to rale on the erga omnes or interpartes effects of its preliminary rulings declaring a Community Regulation to be void.8 The Court pointed out that the main purpose of Article 177 of the Treaty is to ensure the uniform application of Community law by national courts, in respect of both the interpretation of a rale of Community law and the assessment of the validity of an act of the institutions, to which must be added, with regard to the latter type of action, particularly vital requirements of legal certainty.
2) Sag 44/80, 45/80, 133/80, 171/80, 252/80, 30-34/81, 28/81 og 29/81.
Cases 44/80, 45/80, 133/80, 171/80, 252/80, 30 to 34/80, 28 and 29/81.
) Sag 137/80. )
Case 137/80.
Sag 113/80. )
Case 113/80.
Sag 193/80. )
Case 193/80.
Sag 90/79. ) EF-Domstolen, 13.6.1981 (International Chemical Corporation/Amministrazione delle Finanze dello Stato, sag 66/80) - endnu ikke offentliggjort.
« Case 90/79.
Det drejede sig i det konkrete tilfælde om Domstolens domme af 5.7.1977 (Bela-Mühle m.fl., sag 114/76, 116/76 og 119-120/76), Sml.
The judgments of the Court on 5.7.1977 in Case 114/76 Bela­Miihle ν Grows­Farm [1977] ECR 1211,
1977, s. 1211, hvorved det blev fastslået, at Rådets forordning nr. 563/76 af 15.3.1976 var ugyldig.
Cases 119and 120/76 Ölmühle and Becher ν HZA Hamburg and HZA Bremen­Nord [1977] ECR 1269, declaring Council Regulation No 563/76 of 15 March 1976 to be void.
IV-1 derfor disse retter at afgøre, om det har nogen interesse atter at forelægge et spørgsmål, som Domstolen tidligere har taget stilling til, såfremt den allerede har fastslået, at en retsakt fra en af Fællesskabets institutioner er ugyldig.
The Court therefore held that a judgment given under Article 177 declaring a measure adopted by an institution, in particular a Council or Commission Regula­tion, to be void, although directly addressed only to the national court which referred the matter to the Court, is sufficient reason for any other national court to regard that measure as void for the purposes of ajudgment which it has to give.
Domstolen har afvist en virksomheds anmodning om foreløbige forholdsregler i henhold til artikel 186. Virksomheden havde fremsat denne anmodning i forbindelse med et annullationssøgsmål vedrørende meddelelsen om klagepunkterne og de retsakter, hvor ved Kommissionen havde indledt en procedure i henhold til artikel 3 i Rådets forordning 17/62 for overtrædelse af EØF-traktatens artikel 861).
The Court rejected an application for the adoption of interim measures pursuant to Article 186 made by a company as part of an action for the annulment of the statement of objections and of the acts by which the Commission had initiated a proceeding pursuant to Article 3 of Council Regulation No 17 for infringement of Article 86 of the EEC Treaty.1The company asked the Court, as an interim measure, to suspend both the administrative proceeding pending before the Com­mission and the implementation of the acts whose validity it was disputing in the main action.
Virksomheden anmodede Dom stolen om som foreløbig forholdsregel at suspendere den administrative procedure, der var indledt af Kommissionen og at udsætte gennemførelsen af de retsakter, hvis gyldighed den bestred i hovedsagen.
In its interlocutory order the Court pointed to its consistent earlier rulings to the effect that interim measures may be considered only where the legal and factual circumstances relied upon for the purpose of obtaining the measures are such as to warrant, prima facie, their being granted.
Desuden skal de være uopsættelige i den forstand, at det er nødvendigt, at de iværksættes, og får virkning inden sagens realitet påkendes, således at det undgås, at den part, der anmoder herom, lider alvorlig og uoprettelig skade.
Such measures must, more­over, be urgent in the sense that it is necessary for them to be ordered and to take effect before the Court takes a decision on the merits in order to prevent serious and irreparable damage being caused to the applicant.
I kendelsen præciseres det, at sagsøgeren i det konkrete tilfælde, i store træk gør gældende, at Kommissionens retsakter var behæftet med så alvorlige og åbenbare fejl, at de allerede ved en umiddelbar betragtning måtte anses for at mangle ethvert retsgrundlag, og at der i virkeligheden var tale om det, der i visse medlemsstaters forvaltningsret kaldes »administrativ selvtægt«.
The order states that, in the case in point, the applicant's submissions essentially amount to an assertion that the acts of the Commission are vitiated by defects so manifest and serious that they appear to be without even a. prima facie legal basis and in fact constitute what, in the administrative law of certain Member States, are termed voies de f ait administratives (flagrant administrative irregularities).
Disse ulovligheder skulle være af en sådan art og alvor, at de i sig selv gjorde det nødvendigt at suspendere proceduren.
The nature and gravity of these unlawful acts in themselves involve a need to suspend the proceeding.
Uden at tage stilling til, om hovedsagerne kunne admitteres eller til påstandene i disse, fastslog Domstolen, at de pågældende retsakter, på baggrund af klagepunkterne mod dem, ikke forekom at være retsakter, der savnede endog et skin af lovlighed, og at det derfor påhvilede sagsøgeren at godtgøre, at det var nødvendigt og uopsætteligt at træffe de forholdsregler, der var anmodet om, for at undgå, at han led alvorlig og uoprettelig skade.
The Court held that, without prejudice to the admissibility and the merits of the main actions, the allegations that the disputed acts lacked any semblance of legality did not appear justified and that it was therefore for the applicant to establish that the measures requested were necessary and urgent in order to prevent his suffering serious and irreparable damage.
Da de retlige og faktiske grunde, som sagsøgeren havde påberåbt sig, ikke var af en sådan art, at de godtgjorde, at der forelå sådanne omstændigheder, fandt Domstolen ikke, at det var berettiget at træffe sådanne foreløbige forholdsregler.
Since the legal and factual grounds stated by the applicant were not such as to establish those circum­stances, the Court held that interim measures were not justified.
EF-Domstolen, 7.7.1981 (IBM/Kommissionen, forenede sager 60/81R og 190/81R) - endnu ikke of fentliggjort.
Joined Cases 60/81R and 190/81R IBM ν Commission: not yet reported.
Domstolen har afsagt dom i nogle sager angående nomenklaturen til den fælles
The Court gave judgment in cases concerning the nomenclature1and scope2 of the Common Customs Tariff, Community transit,3and post­clearance recovery of customs duties.4 Case 50/80 presented substantial new elements in regard to the scope of the Common Customs Tariff.
50/80 frembyder nye og væsentlige momenter med hensyn til FIT's anvendelsesområde. Domstolen fastslog således i denne sag, at medlemsstaterne siden indførelsen af Ml ikke mere har ret til at opkræve told af varer, som er indført ved smugleri og tilintetgjort straks efter, at de er opdaget, såfremt markedsføringen af disse varer (i den konkrete sag heroin) på grund af deres natur er forbudt (med undtagelse af en strengt kontrolleret handel begrænset til farmaceutiske og medicinske formål.
In a preliminary ruling the Court held that since the Common Customs Tariff was set up Member States have no longer had the power to apply customs duties to goods which are smuggled in and destroyed as soon as they are discovered, where, owing to the nature of the goods, (in this case heroin) their entry into free circulation is prohibited (except for strictly controlled pharmaceutical or medical uses).
Den bekræftede i øvrigt medlemsstater nes kompetence til at retsforfølge toldlovsovertrædelser efter nationale strafferetsregler.
The Court reaffirmed the Member States' power to institute criminal Droceedings in respect of customs offences.
I sag 90/79 nåede Dom stolen til den konklusion, at en afgift på visse reprografiapparater, hvoraf størstedelen (99%) var importeret, således at den indenlandske produktion var meget lille (1 %), var forenelig med artikel 12.
In Case 90/79 the Court held that dues charged on duplicating equipment most of which (99%) was imported and domestic production of which was therefore very small (1 %) were compatible with Article 12.
Domstolen anså denne afgift som en intern afgift, eftersom den indgår i en afgiftsordning, som tilsigter en indirekte beskyttelse af forfatterne og udgiverne af bøger, og eftersom afgiften ramte en serie apparater af meget forskellig karakter.
The Court regarded the dues in question as being internal taxation falling under Article 95, since they were part of the fiscal machinery designed to protect indirectly the authors and publishers of books and since such dues were charged on a number of very different items of equipment.
Domstolen har endvidere fulgt sin hidtidige retspraksisa) ved at fastslå, at et gebyr for sundhedskontrol ved indførsel er uforeneligt med EØF-traktatens artikel 9,12 og 13 2).
The Court also reaffirmed its earlier judgments1 on the incompatibility of duties and charges for health inspections on imported goods with Articles 9,12 and 13 of the Treaty.2
I sag 158/803) fulgte Domstolen på samme måde sin hidtidige retspraksis ved rørende fortolkning af EØF-traktatens artikel 28, hvorefter det tilkommer Rådet af træffe afgørelse om, hvorvidt der for visse produkters vedkommende kan indrømmes toldfritagelse som undtagelse fra den fælles toldtarif4) : når først Rådet inden for et bestemt område har indført ensartede regler, har medlemsstaterne ikke længere kompetence til at indrømme toldfritagelse i videre omfang end fastsat i fællesskabsreglerne.
In Case 158/803 the Court reaffirmed its earlier judgments concerning the interpretation of Article 28 of the EEC Treaty, in which it had ruled that it is for the Council to determine the duty-free arrangements for which certain products are eligible by way of derogation from the Common Customs Tariff:4 once the Council has adopted rules of uniform application in a particular area, the Member States have no further power to grant duty-free admission in excess ofthat provided by the Community rales.
I det foreliggende tilfælde var der tale om fortolkning af Rådets forordning (EØF) nr. 1544/69 af 23. juli 19695) om toldbehandling af varer, der indføres af rejsende i deres personlige bagage. Domstolen udtalte, at denne forordning kun finder anvendelse på rejsende, der kommer fra tredjelande, og en person, som under en sørejse ikke har gjort ophold i et tredjeland, kan ikke anses for en rejsende i nævnte forordnings forstand.
The case concerned the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1544/69 of 23 July 1969 on the tariff treatment applicable to goods contained in travellers' personal luggage.5The Court held that that Regulation applied only to travellers from non-member countries and that a person who, in the course of a sea voyage, has not called at a port in a non-member country cannot be regarded as such a traveller.
Ved denne fortolkning og ved at erklære Rådets forordning (EØF) nr. 3023/77 af 20. december 1977 6) for ugyldig som følge af utilstrækkelig begrundelse, har Domstolen hermed fastslået, at de såkaldte »smørture «, der navnlig finder sted i Forbundsrepublikken Tyskland, var uforenelige med fællesskabsretten.
On the basis of this interpretation and the finding that Council Regulation (EEC) No 3023/ 77 of 20 December 19776 was void because it lacked an adequate statement of reasons, the Court held that the 'butter trips' practised in the Federal Republic of Germany in particular were incompatible with Community law.
Domstolen har ligeledes i en række præjudicielle sager haft lejlighed til at udtale sig om visse nationale foranstaltningers forenelighed med EØF-traktatens artikel 30-36.
The Court was asked to give a number of preliminary rulings on the compati­bility of certain national measures with Articles 30 to 36 of the EEC Treaty.
Den fastslog således7), at artikel 30 skulle fortolkes således, at en national lovgivning, der foreskriver, at tørstofindholdet i brød skal ligge inden for visse værdier, er uforenelig med denne artikel, når den anvendes på produkter, som er lovligt fremstillet og markedsført i en anden medlemsstat. Denne dom ligger på linje med afgørelsen i »Cassis de Dijon«-sagen8).
It held7 that Article 30 must be interpreted as meaning that a national rale that the quantity of dry matter in a loaf must fall within certain limits is incompatible with Article 30 where the rale is applied to products lawfully produced and marketed in another Member State.
2) EF-Domstolen, 7.4.1981 (United Foods og Van den Abeele/Den belgiske stat, sag 132/80) - endnu ikke offentliggjort.
Case 132/80 United Foods and Van den Abeele ν Belgian Government: not yet reported.
3) EF-Domstolen, 7.7.1981 (Rewe/HZA Kiel, sag 158/80) - endnu ikke offentliggjort. 4) EF-Domstolen, 12.7.1973 (HZA Bremerhaven/Massey-Ferguson, sag 8/73), Sml. 1973, s. 897; Syvende
Rewe ν HZA Kiel: not yet reported.
1979, s. 649; Trettende Almindelige Beretning, nr. 615. )
General Report, point 615.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
INTERPRETATION & APPLICATION PF SUBSTANTIVE RULES OF COMMUNITY LAW 299 1
303 bageri- og konditiorvarer i nattetimerne, fandt Domstolen — idet den her bekræftede den fortolkning, som allerede var givet i sag 15/791) — at artikel 34 tager sigte på nationale foranstaltninger, hvis formål eller virkning særlig er at hindre eksporthandelen, og således skabe forskelsbehandling mellem handelen på hjemmemarkedet i en medlemsstat og dens eksporthandel således, at der herved sikres den pågældende medlemsstats indenlandske produktion eller hjemmemarkedet en særlig fordel.
Court held, as regards the ban on manufacturing at night, that Article 34 applied to national measures whose object or effect was specifically to restrict the volume of exports and thus to establish a difference in treatment between a Member State's domestic and export trade, so as to accord a particular advantage to domestic production or the internal market in the State concerned.
Domstolen fastlog derfor, at forbudet mod at fremstille bageri- og konditorvarer i nattetimerne ikke var omfattet af forbudet i artikel 34.
The Court therefore found that the ban on the manufacture at night of bakery products was not caught by the prohibition in Article 34.
Angående forbudet mod at udbringe disse varer i nattetimerne, fastslog Dom stolen, at da dette kun gjaldt levering til detailhandlerne og de enkelte forbrugere, ville udkørsel og levering til lagre eller mellemhandlere således ikke blive påvirket heraf.
As regards the ban on the delivery of such products at night, the Court found that, since it applied only to deliveries to retail outlets and individual consumers, it did not affect transport and deliveries to warehouses or intermediaries.
Domstolen fandt derfor, at en sådan ordning ikke ville bevirke nogen begrænsning af importen eller eksporten mellem medlemsstaterne, og at den derfor ikke var i strid med traktatens artikel 30 og 34.
The Court therefore held that such a measure could not have the effect of restricting imports or exports between Mem­ber States and was not, therefore, incompatible with Articles 30 and 34.
I sag 53/802) havde den forelæggende ret blandt andet spurgt Domstolen, om en national bestemmelse, som forbyder tilsætning til smelteost af et konserveringsmiddel, benævnt »nisine«, var tilladt i henhold til artikel 36.1 betragtning af, at der hersker usikkerhed med hensyn til den kritiske tærskelværdi for indtagelse af dette tilsætningsstof, fandt Dom stolen, at en sådan bestemmelse er lovlig i henhold til artikel 36 på grund af hensynet til beskyttelsen af menneskers sundhed.
In Case 53/803 the national court had asked the Court for a ruling on whether a national measure which prohibited the addition of the preservative nisin to pro­cessed cheese was justified under Article 36. The Court held that, in view of the differences of opinion on the critical level of consumption of the preservative concerned, such a measure was justified on the grounds of the protection of health, pursuant to Article 36.
Man kan ligeledes nævne sag 58/80 3), hvor Domstolen blev anmodet om at udtale sig om en bestemmelse, der i medfør af en national lovgivning vedrørende uretmæssig konkurrence og industriel ejendomsret forbød indførsel af et produkt, som lovligt var bragt i omsætning i en medlemsstat.
Mention should also be made of Case 58/80,4 in which the Court was asked for a ruling on a measure prohibiting the importation of a product marketed in another Member State, under a national law on unfair competition and industrial property.
Domstolen svarede blandt andet, at en sådan indførsel ikke i sig selv kan anses som stridende mod god markedsføringsskik, eller som uretmæssig konkurrence, uden at dette dog hindrer, at importstatens lovgivning til imødegåelse af sådanne handlinger bringes i anvendelse på grund af omstændigheder ved eller former for markedsføringen, der er uafhængige af selve indførslen.
The Court held that such importation cannot in itself be treated as an improper or unfair commercial practice, but such legislation might be permissible if it applied to the circumstances or methods of offering such goods for sale, as distinct from the mere fact of importation.