natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På konkurrenceområdet har Domstolen — under visse betingelser — anerkendt et almindeligt princip, hvorefter virksomhedernes korrespondance med deres advokater betragtes som værende aï fortrolig karakter1).
In the area of competition, the Court recognized, under certain circum­stances, the existence of a general principle of confidentiality of correspon­dence between undertakings and their lawyers.
På EKSF-traktatens område har Domstolen i sag 14/81 ') afsagt en dom, der ligger på linje med tidligere retspraksis2), hvorefter en ulovlig retsakt kan tilbagekal des 3), dersom det sker inden for en rimelig frist og der tages hensyn til, i hvilket omfang sagsøgeren har kunnet forlade sig på, at den pågældende retsakt var lovlig.
As regards the ECSC Treaty, in its judgment in Case 14/814the Court confirmed its earlier decisions'1that the withdrawal of a unlawful act'1is permitted if it is effected within a reasonable period and if account is taken of the extent to which the applicant may have relied upon the lawfulness of the act.
Domstolen fandt, at fristen i den foreliggende sag var rimelig, når hensås til antallet af de virksomheder, som Kommissionen skulle tage hensyn til i forbindelse med den pågældende kvotaordning.
The Court found the period in question to be reasonable in view of the number of companies which the Commission had to take into account in the quota system.
Domstolen konstaterede endvidere, at den omstændighed, at der var anlagt et annullationssøgsmål beviste, at sagsøgeren drog retsaktens lovlighed i tvivl4).
It also held that the fact that the applicant had brought an action for annulment proved that it had not relied upon the lawfulness of the act.7
Domstolens afgørelser
Decisions of the Court of Justice
Domstolen har afsagt to vigtige domme angående spørgsmålet om gennem førelse af direktiver5). Den fastslog i den forbindelse, at såvel de centrale som de regionale myndigheder i medlemsstaterne kan påtage sig de forpligtelser, der følger af de to direktiver om kvaliteten af badevand6).
The Court delivered two important judgments on the implementation of directives.lS It held that the obligations deriving from two Directives on the qual­ ity of water9 may be assumed both by the central and by the regional authorities
2) Algera, sag 7/56 og 3/57, Sml. 1954-1964, s. 45; Hoogovens, sag 14/61, Sml. 1954-1964, s. 327;
^ Commission [ 1982] ECR 587.
EF-Domstolen, 25.5.1982 (Kommissionen/kongeriget Nederlandene, sag 96 og 97/81). ) EFT L 194 af 25.7.1975; EFT L31 af 5.2.1976.
s Cases 96 and 97/81 Commission ν Netherlands. "OJ L 194, 25.7.1975; OJ L 31. 5.2.1976.
FÆLLESSKABSRETTEN
GENERAL MATTERS 305 of the Member States.
Domstolen har endvidere — stadig med hensyn til direktiver — statueret1
In so doing, it may not base its decision on a presumption alone.
), at en bestemmelse i det sjette momsdirektiv2) i et tilfælde hvor den pågældende medlemsstat ikke havde gennemført dette, kunne påberåbes af en privat borger ved en national domstol.
Again on the subject of directives, the Court also held' that, in the absence of implementation by the Member State concerned, an individual may invoke a provision of the Sixth VAT Directive2before a national court.
Domstolen har afsagt to domme vedrørende anvendelsen af national ret i tilfælde, hvor der ikke foreligger fællesskabsregler.
The Court delivered two judgments on the application of national law in the absence of any Community rules.
I sag 112/813) udtalte den, at medlemsstaterne — så længe forordning af 2. juli 19794) om godtgørelse af importafgifter endnu ikke var trådt i kraft — kunne anvende deres natinale billighedsregler på en anmodning om toldgodtgørelse.
In Case 113/813it ruled that, prior to the entry into force of the Regulation of 2 July 1979 on the repayment of import duties.4the Member States could apply their national law to claim on equitable grounds for the remission of customs duties.
I sag 54/815) udtalte Domstolen, en medlemsstat — på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin — har ret til i medfør af sine nationale retsregler at beregne renter af fællesskabsretlige denatureringspræmier, der er udbetalt med urette, for så vidt reglerne ikke medfører en objetivt ubegrundet forskelsbehandling af personer, der oppebærer disse præmier, og personer, der måtte opnå lignende fordele af rent national karakter.
In Case 54/815the Court held that, in the present state of Community law a Member State may, pursuant to the rules of its own national law, charge interest on wrongly paid Community dena­turing premiums, provided that those rules do not give rise to any difference in treatment which is not justified objectively between the recipients of the prem­iums and the recipients of similar benefits of a purely national nature.
Domstolen fastslog endvidere, at de pågældende renter skal krediteres det nationale budget og ikke EUGFL, da der ikke findes regler om, at disse beløb skal indbetales til fællesskabsfondene.
The jCourt also held that the interest in question must be credited to the national budget and not the EAGGF, since there were no rules providing for such inter­est to be paid to Community funds.
Dei franske Conseil d'Etat har annulleret en række afgørelser, truffet af Rådet for statsautoriserede Revisorer (Conseil de l'ordre des experts comptables)6) under anvendelse af nationale bestemmelser, der var uforenelige med EØF-traktatens artikel 52. De pågældende afgørelser annulleredes ikke på grundlag af princippet om fællesskabsrettens forrang, men derimod under henvisning til, at EØF-traktaten var lex posteriori i forhold til det dekret fra 1945, der fastsatte betingelserne for optagelse i sammenslutningen af statsautoriserede revisorer.
The French Conseil d'Etat annulled two decisions of the Conseil dc l'Ordre des Experts Comptables' applying national measures which were incom­patible with Article 52 of the EEC Treaty on the basis, not of the precedence of Community law, but of the fact that the EEC Treaty was subsequent to the 1945 Order laying down the rules for membership of the professional accoun­tants association.
Conseil d'Etat udtalte, at Tribunal administratif de Paris i sin afgørelse af 10. juni 19827) havde erklæret, at direktiverne binder medlemsstaterne med hensyn til de mål, der skal nås — »under de nationale domstoles kontrol«, men »at det ikke tilkommer forvaltningsdomstolen at tage stilling til, hvorvidt de nationale bestemmelser til gennemførelse af et direktiv er i overensstemmelse med vedkommende direktiv«.
In line with the Conseil d'Etat, the Paris Administrative Court stated in its decision of 10 June 19822that directives are binding on the Member States as to the objectives to be attained, 'under the supervision of the national courts', but that 'it is not for the administrative courts to rule on whether national measures adopted for the purposes of implementing directives are consistent with the directive'.
Hvad angår spørgsmålet om forholdet mellem borgere, der berøres af et direktiv, udalte den italienske kassationsdomstol i sin dom af 13. april 1981 ') om kapitalens frie bevægelighed følgende: »Direktiverne udgør ikke en direkte retskilde, på grundlag af hvilken tvister mellem private parter kan reguleres, da en sådan retskilde kun kan skabes ved den retsakt, hvorved staten, til hvem direktivet er rettet, opfylder sin forpligtelse til at gennemføre det pågældende direktiv«.
With regard to the relationship between individuals affected by a direc­tive, the Italian Court of Cassation stated in its judgment of 13 April 1981,3in respect of the free movement of capital: 'Directives cannot be the direct source governing situations between private parties, since that source is channelled solely through the act by which the Member State to which a directive is ad­dressed fulfils the obligation it has incurred to implement that directive'.
I de præjudicielle sager 4/79, 109/79 og 145/792) vedrørende en række forordninger om fastsættelsen af monetære udligningsbeløb for produkter, forarbejdet på basis af korn, nåede Domstolen til den konklusion, at de pågældende fællesskabsforordninger var ugyldige, men erklærede dog samtidig — idet den henviste til EØF-traktatens artikel 174, stk. 2, der fandt analog anvendelse — at den konstaterede ugyldighed ikke medførte, at de monetære udligningsbeløb, der var opkrævet eller udbetalt i perioden forud for dommens afsigelse, kunne anfægtes.
In its preliminary rulings in Cases 4/79, 109/79 and 145/794concerning reg­ulations fixing monetary compensatory amounts in respect of products pro­cessed from cereals, the Court of Justice found that the Community regulations concerned were not valid, but, applying the second paragraph of Article 174 of the EEC Treaty by analogy, it stated that the collection or payment of mone­tary compensatory amounts for the period prior to the date of the judgment could not be called into question by reason of the invalidity of the regulations.
Tribunal de Lille3) nægtede at anvende denne del af Domstolens afgørelse med den begrundelse, at Domstolen — ved at gå uden for rammerne af de stillede spørgsmål — var trængt ind på de nationale domstoles kompetenceområde, idet den også havde taget stilling til retsvirkningerne af, at de pågældende forordninger var blevet erklæret for ugyldige. Følgelig besluttede Tribunal de Lille, at de beløb, der var opkrævet med hjemmel i disse forordninger, skulle tilbagebetales med renter, og dette endog for perioden, der lå forud for dommens afsigelse. Domstolene i Chålons-sur-Marne og Orléans har på dette punkt fulgt Tribunal de Lille.
The Lille court21refused to apply that part of the Court's decision on the ground that the Court had gone beyond the scope of the questions raised and had encroached upon the jurisdiction of the national court by itself drawing the
1980, s. 2823, spørgsmål af
No 13987/1: not reported.
Antallet af begrundede udtalelser steg kun ubetydeligt som en logisk konsekvens af stabiliseringen af antallet af anlagte sager i 1981: Der blev afgivet 166 begrundede udtalelser i 1982 mod 150 i det foregående år.
There was only a slight increase in the number of reasoned opinions, this being the logical consequence of the stabilization of the number of procedures initiated in 1981: 166 reasoned opinions were sent in 1982, compared with 150 the previous year.
Antallet af sager, der er blevet indbragt for Domstolen, og som i det foregående år var overordentlig højt, er i år nået ned på et gennemsnitstal.
The number of cases brought before the Court of Justice, which had been particularly high the previous year, reverted to an average figure.
I 1982 anlagde Kommissionen 46 sager ved Domstolen mod 50 sager i 1981 og 28 sager i 1980.
In 1982 the Commission referred 46 cases to the Court, as against 50 in 1981 and 28 in 1980.
Det meget store antal sager, der blev slettet af Domstolens register under sagsbehandlingen, nemlig 21, viser, at medlemsstaterne foretrækker at efterkomme Fællesskabets retsregler inden Domstolen afsiger en dom gående ud på, at de har overtrådt traktaten.
The very high number of cases removed from the register of the Court during judicial proceedings (21) demonstrates the Member States' desire to comply with the rules of Community law before being found in breach by the Court.
Af de 46 sager, der blev indbragt for Domstolen, vedrørte 17 spørgsmålet om manglende gennemførelse af direktiver, dvs. en langt lavere procentdel end i det foregående år, hvor direktiverne gav anledning til 75% af de verserende sager. Dette kan til dels skyldes, at medlemsstaterne nu har indført bedre metoder til at gennemføre direktiverne. tiverne.
Of the 46 cases brought before the Court, 17 concerned failure to implement directives; this is a much lower proportion than in the past, when directives accounted for 75% of the procedures initiated, and may be attributable to the introduction by the Member States of improved machinery for transposing directives into national law.
Overtrædelsesprocedurernes fordeling på de enkelte områder viser, at størstedelen af sagerne vedrørte landbrugssektoren (f.eks. hindringer i forbindelse med import af vin, fjerkræ, visse planter og fastsættelse af mælkepriserne) samt frie varebevægelser og fiskale bestemmelser.
Broken down by subject area, the largest number of infringement procedures concerned agriculture (e.g. obstacles to imports of wine, poultry and certain plants, and the fixing of milk prices), the free movement of goods and taxation.
Tilnærmelse af lovgivningerne har som altid på grund af manglende gennemførelse eller ukorrekt anvendelse af direktiver givet anledning til mange sager, efterfulgt af sager vedrørende fiskale og sociale spørgsmål (ligebehandling af mænd og kvinder).
As regards the non-implementation, incorrect or improper implementation of directives, the approximation of national laws was as usual predominant, followed by taxation and social questions (equal treatment of men and women).
Sagernes fordeling på de enkelte lande var følgende: 14 sager blev anlagt ved Domstolen mod Italien (hvoraf 5 vedrørte direktiver), 8 sager mod Frankrig (hvoraf 2 vedrørte direktiver), 9 sager mod Belgien (hvoraf 5 vedrørte direktiver), 4 mod Forbundsrepublikken Tyskland (hvoraf 1 vedrørte direktiver, 3 sager mod Luxembourg (hvoraf 2 vedrørte direktiver), 2 sager mod Det forenede Kongerige og Nederlandene (Hvoraf 1 vedrørte direktiver) og endelig 3 sager mod Irland og en sag mod Danmark (hvor de vedrørte andre spørgsmål end direktiver).
To take the breakdown by country, proceedings were brought before the Court against Italy on 14 occasions (5 concerning directives), against France on 8 (2 concerning directives), against Belgium on 9 (5 concerning directives), against Germany on 4 (1 concerning a directive), against Luxembourg on 3 (2 concern ing directives), against the United Kingdom and the Netherlands on 2 (1 con-
I 1982 afsagde Domstolen 23 domme i sager, der var anlagt med hjemmel i artikel 169.
During 1982 the Court delivered 23 judgments in cases brought under Article 169.
Den nåede i samtlige sager til den konklusion, at medlemsstaterne havde tilsidesat deres forpligtelser, bortset fra én sag mod Danmark (elektricitetsmålere).
In all these cases save one (a case against Denmark concerning the elec­tricity meters Directive) it held that Member States had failed to fulfil their obligations.
I sagen vedrørende de af Det forenede Kongerige indførte foranstaltninger til begrænsning af importen af fjerkræ og æg fra de andre medlemsstater (Newcastee disease) har Domstolen dog endnu kun taget stilling til visse aspekter af overtrædelsen.
In the case concerning the United Kingdom barriers to imports of poultry and eggs from other Member States (Newcastle disease), however, the Court examined only certain aspects of the infringement for the time being.
Domstolen har i det forløbne år taget stilling til en på grundlag af EØF-traktatens artikel 186 fremsat anmodning om foreløbige forholdsregler. I sagen, der vedrørte en række handelshindringer for import af italiensk vin til Frankrig, pålagde Domstolen ')
In the year under review the Court received an application for the adop­tion of interim measures pursuant to Article 186 of the EEC Treaty.
313 den pågældende medlemsstat en række nærmere angivne forpligtelser med hensyn til den praksis, der skal følges, når denne vin skal bringes i fri omsætning.
The case concerned obstacles to imports of Italian wine into France, and the Court im­posed' on France certain very detailed restrictions regarding the practices ap­plied to marketing this wine.
Ligesom i 1981 har Kommissionen to gange fået forelagt en sag på grundlag af artikel 170.
As in 1981, a matter was brought before the Commission under Article 170 on two occasions.
Frankrig klagede over de i Det forenede Kongerige gældende restriktioner for import af fjerkrækød og æg.
In one case France complained about restrictions on imports into the United Kingdom of poultrymeat and eggs.
Til trods for, at Kommissionen havde fremsendt en begrundet udtalelse til Det forenede Kongerige, undlod Frankrig at gå til Domstolen, da Kommissionen selv havde indbragt sagen for Domstolen med hjemmel i artikel 169.
Although the Com­mission delivered a reasoned opinion adverse to the United Kingdom, France did not bring the matter before the Court of Justice, since the Commission had already brought the infringement before the Court under Article 169.
Endvidere har Tyskland klaget over, at Danmark forbød tyske fiskefartøjer at fiske torsk i farvandene omkring Vestgrønland; sagen fandt dog sin løsning, før Kommissionen fremkom med en begrundet udtalelse.
In the second case Germany complained about Denmark's refusal to allow German vessels to fish for cod off West Greenland. The dispute was settled before the Commission delivered a reasoned opinion.
Domstolen har på ny taget stilling til spørgsmålet om, hvorvidt en sag, anlagt af en privat på grundlag af traktatens artikel 173 og 175, kunne tages til påkendelse'). Sagsøgeren, som skriftligt havde anmodet Kommissionen om at træffe visse foranstaltninger over for en række lufttransportselskaber, der deltog i en konkurrencebegrænsende aftale, havde modtaget et skriftligt svar fra Kommissionens tjenestegrene, hvori man meddelte, at Kommissionen allerede havde truffet visse foranstaltninger.
The Court was again asked to decide on the admissibility of actions brought by an individual on the basis of Articles 173 and 175 of the Treaty.2The applicant, who had asked the Commission in writing to take certain measures against airlines which he alleged were parties to an anti-competitive agreement, had received a written reply from the Commission setting out a number of actions which it had already taken.
Under henvisning hertil anlagde sagsøgeren sag mod Kommissionen på grundlag af artikel 175, subsidært artikel 173.
He therefore brought an action against the Commission based alternatively on Articles 173 and 175.
Domstolen afviste sagen med den begrundelse, at sagsøgeren ikke krævede, at Kommissionen skulle træffe en beslutning i forhold til ham selv, men at den skulle indlede en undersøgelse over for tredjemænd og træffe beslutninger dem vedrørende.
The Court dismissed the application on the ground that the applicant had not requested the Commis­sion to take a decision concerning him but had asked it to initiate an inquiry procedure with regard to third parties and to take decisions against them.
Selv om han som andre brugere havde en indirekte interesse, kunne han dog ikke påberåbe sig ganske samme retsstilling som en adressat for en konkret beslutning, der kan annulleres i medfør af traktatens artikel 173, stk. 2.
While he had an indirect interest, like other users, he was not in the specific legal position of a person to whom a measure subject to annulment, within the meaning of the third paragraph of Article 173, had been notified.
2) EF-Domstolen, 23.3.1982 (Nordsee/Nordstern, sag 102/81).
2 Case 246/81 Lord Beliteli ν Commission; see also Case 45/81 Moksel ν Commission.
FÆLLESSKABSRETTEN
GENERAL MATTERS 309
IV-1 velse af voldgiftskendelsen.
The Court stated that, in the case in point, the contracting parties were under no obligation to refer their disputes to arbitration.
Domstolen erklærede sig følgelig for inkompetent til at afgøre de af voldgiftsmanden rejste spørgsmål.
The Court stated, accord­ingly, that it had no jurisdiction to give a ruling on the questions referred by the arbitrator.
I sag 283/81 ') fortolkede Domstolen EØF-traktatens artikel 177, stk. 3, hvori det hedder, at såfremt et præjudicielt spørgsmål om fortolkning af fællesskabsretten rejses ved en national ret i sidste instans, er retten pligtig at indbringe sagen for Domstolen.
In Case 283/812the Court interpreted the third paragraph of Article 177 of the EEC Treaty, under which, where a question concerning a preliminary rul­ing on the interpretation of Community law is raised before a court or tribunal of a Member State against whose decisions there is no judicial remedy under national law, that court or tribunal is required to bring the matter before the Court of Justice.
Visse af medlemsstaternes øverste domstole anser sig for fritaget for pligten til at forelægge en sag for Domstolen, dersom de finder, at reglerne er så klare, at de ikke giver rimelig anledning til fortolkningstvivl.
Some of the Member States' supreme courts regard themselves as exempt from the obligation to bring a matter before the Court where they feel that the legis­lation is so clear that there can be no reasonable doubt as to its interpretation.
Inden for retsteorien afviser nogle dog kategorisk princippet om »acte clair« som værende i strid med artikel 177's ordlyd samt kilde til misbrug og i hvert fald uanvendelig i praksis på grund af de nationale domstoles vanskeligheder ved at forstå den præcise betydning af en retsorden, der er inspireret af flere forskellige nationale retssystemer og udtrykt på flere forskellige sprog, der hver især har autentisk karakter.
Certain legal authors reject outright the doctrine of the acte clair as being con­trary to the letter of Article 177, a source of abuse and in any event impractica­ble, on the ground of the difficulty for a national court of ascertaining the real meaning of a law based on a number of national laws and expressed in several language versions, each of them authentic.
Først i 1981 blev dette overordentlig vigtige spørgsmål rejst for Domstolen af den italienske kassationsdomstol.
This question of major significance was put to the Court of Justice for the first time in 1981 by the Italian Court of Cassation.
Domstolen besvarede spørgsmålet på følgende måde: EØF-traktatens artikel 177, stk. 3, skal fortolkes således, at hvis der er rejst et EF-retligt spørgsmål under en retssag ved en ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres, er retten pligtig at indbringe sagen for Domstolen, medmindre retten hat fastslået, at det rejste spørgsmål ikke er relevant, eller at den pågældende EF-bestemmelse allerede er blevet fortolket af Domstolen2), eller at EF-rettens korrekte anvendelse fremgår med en sådan klarhed, at der ikke er plads for fortolkningstvivl; denne mulighed skal imidlertid vurderes i forhold til dels EF-rettens særegenheder, dels de særlige vanskeligheder, fortolkningen heraf frembyder, samt risikoen for afvigelser i retspraksis inden for Fællesskabet.
The Court replied in the following manner: the third paragraph of Article 177 of the EEC Treaty must be interpreted as meaning that a court or tribunal against whose decisions there is no judicial remedy under national law is re­quired, where a question of Community law is raised before it, to fulfil its obligation of referring the matter to the Court of Justice, unless it finds that the question raised is not relevant or that the Community measure in question has
Domstolen har afsagt to domme3) om erstatningsansvar uden for kontraktsforhold, jf. EØF-traktatens artikel 178 og 215.
The Court delivered two judgments2on the action for non-contractual liability provided for in Articles 178 and 215 of the EEC Treaty.
Forældelsesfristen for et sådant krav er ifølge artikel 43 i statutten for Domstolen 5 år regnet fra det tidspunkt, hvor det ansvarspådragende forhold fandt sted.
Such actions are barred after five years from the occurrence of the act by which liability is incurred, pursuant to Article 43 of the Statute of the Court.
Domstolen fandt, at denne bestemmelse skulle fortolkes således, at forældelsesfristen ikke begynder at løbe, før det tab, der skal erstattes, er kendt.
The Court held that this provision is to be interpreted as meaning that the period of limitation cannot begin before the damage to be made good has materialized.
Da det her drejer sig om et tilfælde, hvor Fællesskabets ansvar har sin oprindelse i en generel retsakt, kan forældelsesfristen følgelig ikke begynde at løbe fra det tidspunkt, hvor den pågældende retsakt trådte i kraft, og endnu mindre fra den dato, hvor retsakten blev offentliggjort.
In cases in which the Community's liability originates in a legislative measure, therefore, the commencement of the period of limitation cannot be the date on which the measure entered into force nor, a fortiori, the date on which it was published.