natgillin/translations-raw huggingface dataset:
At denne politik er af væsentlig betydning fremgår dels af, at omfattende institutionelle, finansielle, tekniske og handelsmæssige midler bringes i anvendelse, dels af, at den omfatter en lang række partnerlande, og endelig af, at den har givet anledning til udvikling og anvendelse af helt nye former for internationalt samarbejde.
The policy is an important one because of the institutional, financial, technical and trade resour­ces it deploys; because of the number of countries it reaches; because of the novel forms of international cooperation it has pioneered.
Denne politik afspejler i dag den europæiske identitet på internationalt plan og spiller en vigtig rolle i Fællesskabets politik over for tredjelande.
Today it is a manifestation of Europe's identity in the world at large and a major plank in the Community's external policies generally; it is an earnest of solidarity with poorer countries, of awareness that international interdependence has a political and humanitarian dimension as well as an economic one, and that industrialized and developing nations have mutual interests; it is unrivalled for continuity, consistency and respon­siveness to the facts of international life.
Den er udtryk for en vilje til solidaritet med de fattige lande; den er tillige udtryk for bevidsthed om en indbyrdes politisk, menneskelig og økonomisk afhængighed mellem de forskellige regioner i verden og om interessefællesskabet mellem de industrialiserede lande og udviklingslandene.
Some adjustments are needed, in recognition of the diverse circumstances in which it has been formulated and built up, and of the far­reaching changes which have taken place in the internatio­nal situation; a comprehensive review of Commu­nity development policy and its achievements is necessary so that we can reaffirm its aims and geographical scope and look afresh at methods and resources.
Den er enestående ved sin langsigtethed, konsekvens og åbenhed over for virkeligheden.
1In the words of the final communiqué. 'The Community is well aware of the problem presented by continuing underdeve­
1982 er et nøgleår i Fællesskabets politik og er en passende lejlighed til en sådan overvejelse.
For a variety of reasons 1982 marks a watershed in Community policy, and the time is ripe for such a review.
Der er mange grunde hertil:
lopment in the world.
• Den status, der for nylig er gjort over de to første udviklingstiår, viser, at de anvendte midler har været utilstrækkelige eller er blevet forkert
(i) Taking stock of the first two development decades it becomes clear that resources have either been inadequate or they have been mis­used.
så alvorlig forværring af den nuværende økonomiske og politiske verdenskrise, at der ikke længere vil være nogen virkelig acceptabel vej ud af den.
Development in the Third World tween the developed countries when faced with the exigencies of dialogue with the South.
I - Status over de to udviklingstiår nord-syd-dialogen1), tvinger det til at gøre sig overvejelser om den krise, det multilaterale samarbejde befinder sig i. Denne krise gør det endvidere mere nødvendigt at overveje, hvorledes Fællesskabets direkte forbindelser med udviklingslande og grupper af sådanne lande skal organiseres i fremtiden.
Faith in the development process receives a boost from the virtual doubling in 20 years of real average per capita incomes in a number of developing countries, which between them have populations totalling 1 000 million.
Resultaterne af de to første udviklingstiår giver fortsat grundlag for en vis optimisme, men på ingen måde til selvtilfredshed.
More significantly, life expectancy at birth in those same countries has markedly improved, rising from 53 years in 1960 to 61 years in 1979.
Udviklingen af den tredje verden
Adult literacy has also made remarkable strides.
• Mødet i Cancún (Mexico) i oktober 1981 mellem 22 stats- og regeringschefer vakte visse forhåbninger om, at nord-syd-dialogen og de globale forhandlinger omsider kunne komme i gang.
(vi) The meeting of 22 Heads of State or Government in Cancun, Mexico, in October last year raised long-deferred hopes of concrete action on the North-South Dialogue and global negotiations.
Nu et år efter må det konstateres, at der er tale om et meget vanskeligt forehavende, netop på grund af dets globale karakter. Det er nødvendigt, at der på alle områder, hvor dette er muligt, arbejdes på en løsning, ikke mindst fordi landene mod syd med bekymring ser på, at modsætningen øst-vest indtager en stadig mere dominerende plads og således skubber nord-syd-problematikken i baggrunden.
One year on, we have to recognize the problems that are involved in such an under taking by reason of its sheer scale, and make an effort to provide something of a response wherever possible, particularly since the South is worried by the ever-increasing preoccupation with East-West confrontation, and, seeing no worthwhile prospects elsewhere, may be tempted to fish in troubled waters; but it would not be the only loser.
Men der er sket en drastisk forøgelse af afstanden mellem disse mellemindkomstlande og de fattigste lande; her har udviklingen i nationalindkomsten kun lige kunnet holde trit med befolkningstilvæksten.
But a yawning gap has opened up between these middleincome countries and the poorest nations, where incomes have barely stayed ahead of population growth.
For mere end to milliarder mennesker (herunder befolkningen i Indien og Kina) er realindkomsten pr. indbygger i løbet af de to tiår steget med mindre end 70 USD; i løbet af samme tidsrum har den tilsvarende stigning i industrilandene været i gennemsnit 5080 USD!
The real per capita incomes of another 2 000 million people (including India and China) increased by no more than USD 70 in those same 20 years, while incomes in the industrialized countries went up on average by USD 5 080!
I løbet af det sidste tiår er der i de fattigste lande i Afrika sket et fald i per capita-indkomsten på 0,496 om året.
In the past 10 years per capita incomes in the poorest African countries have actually fallen by 0.496 a year.
I 1980 levede 750 millioner mennesker svarende til en tredjedel af befolkningen i den tredje verden (Kina ikke medregnet) i absolut fattigdom. Millioner af mennnesker lider af sult og millioner af børn lider i den grad af fejlernæring, at de vil få livsvarigt mén heraf.
In 1980 750 million people, a third of the Third World's population (not counting China), were living, or rather existing, in absolute poverty; millions of people are starving, and millions of children are suffering from malnutrition which can handicap them permanently.
Endelig vil Fællesskabet og AVS-landene den 1. september 1983 indlede forhandlinger med hen blik på at »undersøge de bestemmelser, der skal gælde for forbindelserne mellem dem« efter udløbet af den anden Lomé-konvention.
(vii) Negotiations between the Community and the ACP States 'to examine what provisions shall... govern relations' between them once Lomé II expires are due to start on 1 September 1983.
Kommissionen ønsker, at der, inden den - i løbet af første halvår af 1983 - forelægger Rådet et udkast til forhandlingsmandat, finder en drøftelse sted med deltagelse af Parlamentet, Rådet samt Det økonomiske og sociale Udvalg og, at Fællesskabet på baggrund heraf fastlægger hovedlinjerne i dets fremtidige udviklingspolitik.
Before putting proposals for a negotiating mandate to the Council in the first half of next year, the Commission would like to involve Parliament, the Council and the Economic and Social Committee in a debate to work out in broad terms the kind of development policy the Community wants to pursue. This should give our partners a clear picture of our basic objectives, the framework we envisage and the resources we are prepared to commit before they actually face us across a negotiating table.
Herved vil partner landene inden disse forhold drøftes med dem kunne danne sig et klart indtryk af Europas grundliggende målsætninger på dette område samt af den ramme og de midler, der tænkes anvendt.
Overall, food production in the developing countries has kept pace with population growth, but the numbers suffering from malnutrition in southern Asia, Central America and sub-Saharan Africa have increased, with the trend becoming more marked in Africa in the latter half of the 1970s.
') »Fællesskabets politik i forbindelse med nord-syd-dialogen«.
By clarifying and amplifying its policy in this way, the Community would be responding to the demands of a changed international situation, the needs of the countries which are its partners, and the voice of its own public opinion.
1. rapport vedtaget af Det europæiske Råd i juni 1981; 2. rapport vedtaget af Rådet under samlingen den 7.-8. december 1981 (EF-Bull. 6-1981, pkt. 1.1.10; EF-Bull. 121981. pkt. 2.2.17).
This is neither a cyclical nor a strictly localized phenomenon, and it is a problem for the Community in particular because over half of the world's poorest people are linked to it in a special relationship.
Fællesskabets forsøg på en sådan afklaring og uddybning af problematikken skal ses på bag grund af de ændrede internationale forhold, partnerlandenes behov og de krav, der er rejst af den europæiske opinion.
However, the developing countries' overall de pendence on food imports is increasing, because of increased demand in the middleincome countries, the rapid pace of urbanization in all developing countries, and the deterioration of the environment.
Fællesskabet ønsker endvidere at tilvejebringe forudsætningerne for en positiv udvikling, idet der ellers vil kunne ske en
After two decades of development efforts, the verdict must be that while continued faith is justified, there is no room for complacency.
I øvrigt er der i denne periode sket en stadig forringelse af det naturlige miljø i den tredje verden, hvilket har bidraget til at forværre befolkningens fattigdom.
But broadly speaking the international situation has deteriorated even if there has been a certain amount of scope for a fortunate few countries to exploit the potential of the system.
Hvad enten det har ønsket det eller ej, har det forpligtet sig.
And aid does not go to those who need it most; in 1979 middleincome countries were receiving bilateral aid to the tune of USD 12 per head of the population, against USD 5 a head for the poorest countries!
• Det internationale banksystems uventede smidighed har gjort det muligt for olieimporterende udviklingslande med en vis gældsætningsmargen at absorbere det første oliechok uden nogen væsentlig nedsættelse af den økonomiske vækst; til gengæld er der sket en væsentlig forøgelse af det indhug, som betalingen af renter og afdrag på gælden gør i indtægterne fra eksporten af varer og tjenesteydelser: I løbet af 70'erne blev udviklings landenes udlandsgæld 6-doblet, mens ydelserne på denne gæld blev 10-doblet!1)
• The liberal trading system, which has by and large been kept going despite growing protection ist pressure, enabled fast-rising NICs to quadruple their exports of manufactures between 1970 and 1980 despite flagging world demand.
Mange lande vil komme til at stå over for valget mellem at importere fødevarer eller olie.
One might be forgiven for thinking that the point of aid is not to put an end to intolerable hardships, but to fund the safest, most profitable investment.
Det vil ikke være let at træffe et sådant valg.
To some extent, this paradoxical state of affairs is actually a result of the very underdevelopment, in poorer countries, which aid is meant to alleviate.
Men generelt er det de fattige lande, der er blevet hårdest ramt af forværringen af de internationale forhold: deres bytteforhold over for industrilandene er blevet forringet med 16% i tiåret 19701980, hvilket har medført en væsentlig forringelse af deres købekraft på verdensmarkedet.
Development aid has traditionally been used to finance capital projects and is thus more easily absorbed by countries which already have a sound economic and administrative infrastructure, and domestic policies conducive to the development of indigenous productive capacity.
Krisen har således fået forskellene mellem udviklingslandene til at træde tydeligere frem: De fattige lande, der ikke havde fået del i væksten i 60'erne, er nu truet af direkte tilbagegang.
Nevertheless, there is no escaping the fact that aid donors have not always been able — or willing — to adopt an approach that would help the governments of poor countries to set up workable institutions, or encourage methods of administration and development policies capable of making the most of local resources.
De kan ikke alene give et nøjagtigt billede af udviklingen på kloden.
Countries with oil reserves will probably still be in a strong position.
Men der er globalt set sket en gradvis forværring af de internationale forhold, selv om der også har vist sig visse muligheder for de lande, der bedst har været i stand til at udnytte det internationale system:
The same cannot be said of countries with other types of mineral resource; weak commodity prices are causing virtually insoluble problems for their economic equilibrium and vital investment programmes, and their indebtedness is reaching intolerable levels.
Der er sket en forøgelse af bistanden udtrykt i faste priser, men stigningen har været for ringe til at kunne afhjælpe de virkninger, som forværringen af de internationale økonomiske forhold har haft for disse lande: I løbet af de tyve år har forøgelsen af den statslige udviklings bistand udtrykt i faste priser (2,7 % om året) knap nok været større end befolkningstilvæksten.
• The surprising flexibility displayed by the international banking system enabled oil-importing countries with a certain borrowing capacity to weather the first oil shock without any serious slowdown in growth, but at the cost of devoting a much larger proportion of their earnings from goods and services exports to debt servicing.
Til med ydes bistanden ikke til de lande, der har mest brug for den: I 1979 udgjorde den bilaterale
In the 1970s the developing countries' external indebtedness increased sixfold, and debt servicing costs tenfold!1
• Det nuværende liberale handelssystem, der i alt væsentligt er blevet opretholdt til trods for de tiltagende protektionistiske tendenser, har gjort det muligt for lande under hastig industriel udvikling at firdoble deres eksport af industri varer i perioden 19701980, til trods for den af dæmpede efterspørgsel på verdensmarkedet.
This merits reflection. If it turns out that sustained assistance and an original type of relationship cannot rescue certain countries from their state of predevelopment; if, as a result, those countries are acquiring neither the most basic infrastructure, nor the most vital training nor any capacity for independent administration, one would be forced to the conclusion that aid was serving merely to keep them in wretchedness.
Heri er dog ikke engang medregnet den meget kortfristede gæld sætning, som adskillige lande meget hyppigt har benyttet sig af, specielt siden 1980-81.
1Since 1973. the developing countries' external debt has increased practically fivefold and now amounts to nearly USD
De 10 lande med den største gældsbyrde - det drejer sig om 5 nettoeksportører af olie samt 5 nyindustrialiserede lande - tegner sig for 60% af den samlede gæld.
The crisis has therefore accentuated the differences between developing countries, the poor countries which missed out on the growth of the 1960s now being threatened with regression.
• Det er lykkedes de olieeksporterende lande at fremkalde en ændring af bytteforholdet i deres favør således, at deres eksports købekraft er blevet multipliceret med 3,8 i tidsummet 1970-1980.
500 000 million. Nor does this figure include very short-term debt: it should be noted in this connection that many countries, especially since 1980-81, have borrowed massively on a very short-term basis.
Den nuværende usikkerhed på markedet, opdagelsen af nye olieforekomster og OPEC-landenes gældsætning bør ikke forlede én til at påregne en væsentlig ændring af denne tendens.
The bulk of the developing countries' external debt is concentrated in the relatively richer developing countries.
Udviklingen vil formodentlig fortsat være til fordel for de lande, der er i besiddelse af olieforekomster.
The 10 most heavily indebted countries - comprising five net oil exporters and five newly industrialized countries - account for 60 % of the total debt.
Det gælder derimod ikke de lande, der er i besiddelse
Official development assistance (ODA) is of crucial importance to those countries; as the main
bistand til mellemindkomstlandene 12 dollar per capita mod 5 dollar til de fattige lande.
being driven outside the community of nations in this way, with no real hope of ever joining in, yet no doubt they too have potential which, if rightly exploited, could transform their prospects.
tredje verden i løbet af de sidste tyve år - med undtagelse af konflikten i Mellemøsten - ligger i områder med stor fattigdom.
Another thing which holds poor countries back, or drags them down, is political, social or military destabilization.
Der er ikke taget hensyn til, at udviklingslandene, især de fattigste blandt dem, er som svage og skrøbelige væsener, og at opmærksom heden først og fremmest bør rettes mod selve deres evne til at eksistere som væsen.
Progress has of course been achieved in certain specific areas - the International Monetary Fund (IMF), with such instruments as its compensatory financing and extended facilities, has become more responsive to the needs of the developing countries, the World Bank's resources have been increased, a system of generalized preferences is operating, certain debts have been written off.
At udvikle er ikke at bibringe et redskab, det være sig nok så væsentligt, men at få en nation, en region, eller en by til at føle behov for dette redskab, og dermed skabe viljen til at frembringe det og evnen til at bruge det.
But most agreements which have been reached are merely symbolic or exhortatory, as with the Common Fund or the development strategies.
Men det skyldes også, at bistandsyderne ikke altid har formået, eller ønsket, at finde frem til de fremgangsmåder og metoder, der er bedst egnede, når man skal hjælpe regeringerne i de fattige lande med at opbygge effektive institutioner og med at udarbejde og anvende administrative metoder samt en udviklingspolitik, der kan fremme udnyttelsen af de pågældende landes egne ressourcer.
There has been a failure to appreciate just how frail and vulnerable the developing countries are, particularly the very poor, and initially all efforts should be geared to helping them to survive at all. Development is not a question of providing the tools, however superior their quality, but of getting a country, a region, a town, to feel the need for those tools and hence the desire to shape them and the ability to master them.
Måske vil en udviklingsbistand udformet på denne måde umiddelbart medføre færre store anlægsarbejder for virksomheder i de bistandsydende lande; men det er ved blot at lade en lille procentdel af det beløb, der investeres i et an lægsprojekt, gå til mennesket, at der kan opnås en ligevægt mellem den pågældende investering og dens reelle nytteværdi.
Development aid along these lines may generate fewer big contracts for the donor countries' firms in the short term, but by spending on people just a fraction of what is invested in bricks and mortar, we will have a better chance of equating a structure with its actual function.
Udviklingsbistanden indgår i et internationalt system, der kan være bestemmende for, om bistanden bliver meget effektiv eller får meget beskeden rækkevidde.
Development aid does not operate in a vacuum, and the international order of which it forms a part can amplify or stifle its effect.
Ved opgørelsen af resultaterne af disse to udviklingstiår er det især nedslående at måtte konstatere, at nord-syd-dialogen har været en fiasko, hvilket fremgår af de utilstrækkelige resultater, der blev opnået på topmødet i Cancun, af dødvandet i de globale forhandlinger og af krisen i IDA1).
The East European countries have consistently remained aloof from the North-South debate, preferring to ascribe the Third World's problems to the legacy of colonialism and bringing their military and ideological weight to bear in bilateral dealings rather than being prepared to shoulder the responsibility of participation in the establish ment of a system of multilateral cooperation which would glaringly show up their short comings in the trade and aid stakes.
Såfremt bistanden ikke har en vis effektivitet og relevans, bliver den skadelig, da den skaber og vedligeholder illusioner og fritager modtageren for selv at gøre en indsats.
A particular disappointment in these two develop ment decades, then, has been the failure of the North-South Dialogue; the non-event at Cancun, the stalled global negotiations and the IDA' crisis are symptomatic of this.
At man har forsøgt sig med mange forskellige fora (særkonferencer,
2Conference on International Economic Cooperation (Paris,
Blandt de faktorer, der sinker udviklingen i de fattige lande eller sætter den tilbage, bør endelig nævnes den manglende stabilitet i politisk, social eller militær henseende.
From Unctad I in 1964 via the CIEC2 to the 1981 Cancún Summit, there has been an endless stream of conferences, charters and resolutions, but rather less in the way of tangible progress.
hvori alle lande har kunnet deltage, konferencer, hvori kun et begrænset antal lande har kunnet deltage, topmøder osv.) ændrer ikke ved dette faktum, men giver en fornemmelse af, at der er tale om ekspertarbejde uden nogen som helst politisk målsætning.
system of multilateral cooperation. An awareness of these failures shapes the Commission's proposals for the future of Community development policy, and imposes on the Community, even in the toils of recession, a duty to do what it can to boost the effectiveness of action it has already taken and demonstrate that North and South can work together for development that is interdependent, unequal but in the interests of both.
Stater synes således i deres forbindelser med den tredje verden at lægge størst vægt på den bilaterale indflydelse og se bort fra det betydelige bidrag, som deres omfattende finansielle midler og dynamikken i deres økonomi kunne tilføre nord-syd dialogen.
The United States, which, unlike the Soviet Union, has always been a prime mover of the multilateral cooperation system, is now concentrating on the East-West dimension of international issues to the extent that it regards the Third World merely as an area of masked superpower confrontation and prefers to conduct its relations with those countries in terms of bilateral in fluence, apparently ignoring the major contribution its wealth and economic dynamism could make to the North-South Dialogue.
Fællesskabet har en væsentlig interesse i, at det internationale system er stabilt, at der gælder sikre regler for dets funktion, og at de forskellige parters adfærd er forudsigelig.
The Community has a fundamental interest in the existence of a stable, well-regulated and predictable system of international relations.
Som en politisk og handelsmæssig magt har det en naturlig interesse i at fremme et internationalt system, der i højere grad bygger på den indbyrdes afhængighed end på modsætningsforhold: I den forstand falder dets interesser sammen med udviklingslandenes.
As a political and mercantile power, it is naturally concerned to promote a system which speaks the language of interdependence rather than conflict, and in that sense its interests are the same as those of the developing countries.
Europa og udviklingslandene kan kun spille en afgørende rolle, såfremt der er fred i verden.
The Community and the developing countries can play significant roles only in a world at peace.
I en verden i krig er der stor sandsynlighed for, at de enten vil blive ofre eller komme til at fungere som slagmark.
In the event of war, they would in all probability be cast as victims or provide the battlefields.
Derfor kan Fællesskabet ikke affinde sig med en vedvarende blokering af nord-syd dialogen.
The Community there fore cannot acquiesce in postponement of the North-South Dialogue sine die.