natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Vi agter at skabe forbindelser mellem Frankrig og Tyskland, der er baseret på et helt nyt grundlag«, forklarede jeg ham, »og at ændre det, der før skilte de to lande ad, bl.a. krigsindustrien, i en retning, således at det bliver til fælles gavn, hvilket også vil være til gavn for Europa.
'We want to put Franco-German relations on an entirely new footing', I said. 'We want to turn what divided France from Germany — that is, the industries of war — into a common asset, which will also be European.
Europa vil herigennem genfinde den betydningsfulde rolle, som det tidligere spillede i verden, men som dets indre splid har fået det til at miste.
In this way, Europe will rediscover the leading role which she used to play in the world and which she lost because she was divided.
Et enigt Europa vil ikke være til skade for dets forskelligartethed, tværtimod.
Europe's unity will not put an end to her diversity — quite the reverse.
Denne forskelligartethed, som gør det så rigt, vil gavne jordens befolkning og påvirke stormagternes udvikling, f.eks. Amerika.«
That rich diversity will benefit civilization and influence the evolution of powers like America itself.
»Det franske forslag er således inderst inde et politisk forslag.
The aim of the French proposal, therefore, is essentially political.
Det indeholder endog et så at sige moralsk aspekt.
It even has an aspect which might be called moral.
I det væsentlige har det et enkelt mål, som vor regering vil søge at gennemføre uden i første omgang at beskæftige sig med de tekniske vanskeligheder.«
Fundamentally, it has one simple objective, which our government will try to attain without worrying, in this first phase, about any technical difficulties that may arise. '
Det er et moralsk ansvar, vi har over for vore befolkninger, og ikke et ansvar for tekniske planer, som vi skal opfylde ved at virkeliggøre en så stor forhåbning.
We have a moral and not just a technical responsibility to our people, and that makes it incumbent on us to fulfil this great hope.
Disse planer er blevet mødt med begejstring i Tyskland, og derfor vil vi ikke hænge os i detaljer. 125 år har jeg nu ventet på dette initiativ.
The German people have enthusiastically welcomed the plan, and we shall not let ourselves be caught up in details.
I det kommende tætte samarbejde har min regering og mit land ikke nogen bagtanker om nogen førerstilling.
In accepting it, my government and my country have no secret hankerings after hegemony.
Siden 1933 har historien kunnet belære os om, hvor nytteløse sådanne ideer er.
History since 1933 has taught us the folly of such ideas.
Tyskland ved, at dets skæbne er knyttet til Vesteuropas skæbne.«
Germany knows that its fate is bound up with that of Western Europe as a whole. '
PRÆSIDENTEN FOR FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND, HANS KONGELIGE HØJHED KRONPRINSEN AF BELGIEN, PRÆSIDENTEN FOR DEN FRANSKE REPUBLIK, PRÆSIDENTEN FOR DEN ITALIENSKE REPUBLIK, HENDES KONGELIGE HØJHED STORHERTUGINDEN AF LUXEMBOURG, HENDES MAJESTÆT DRONNINGEN AF NEDERLANDENE,
THE PRESIDENT OF THE FEDERAL REPUBLIC OF GERMANY, HIS ROYAL HIGHNESS THE PRINCE ROYAL OF BELGIUM, THE PRESIDENT OF THE FRENCH REPUBLIC, THE PRESIDENT OF THE ITALIAN REPUBLIC. HER ROYAL HIGHNESS THE GRAND DUCHESS OF LUXEMBOURG, HER MAJESTY THE QUEEN OF THE NETHERLANDS,
DER TAGER I BETRAGTNING, at verdensfreden kun kan sikres gennem skabende kræfter, der er afpasset efter de farer, der truer den;
CONSIDERING that world peace can be safeguarded only by creative efforts commensurate with the dangers that threaten it,
SOM ER OVERBEVIST OM, at det bidrag, som et organiseret og levende Europa kan yde til civilisationen, er ubetinget nødvendigt til opretholdelsen af fredelige forbindelser;
CONVINCED that the contribution which an organized and vital Europe can make to civilization is indispensable to the maintenance of peaceful relations,
DER ER SIG BEVIDST, at Europa kun kan opbygges ved gennem konkrete handlinger som en begyndelse at skabe en faktisk samhørighed og gennem oprettelsen af fælles grundlag for økonomisk udvikling;
RECOGNIZING that Europe can be built only through practical achievements which will first of all create real solidarity, and through the establishment of common bases for economic development.
SOM TILSTRÆBER at bidrage til en højnelse af levestandarden og til fremme af fredens sag gennem en udvidelse af deres grundlæggende produktioner;
ANXIOUS to help, by expanding their basic production, to raise the standard of living and further the works of peace,
SOM HAR SAT SIG FOR at erstatte århundreders rivalisering med en sammenslutning af deres væsentlige interesser, ved gennem oprettelse af et økonomisk fællesskab at nedlægge den første grundsten til et vi deregående og uddybet fællesskab mellem befolkninger, der i lange ti der har været splittet af blodige stridigheder, og at skabe det institutionelle grundlag, der kan være retningsgivende for en fremtidig fælles skæbne;
RESOLVED to substitute for ageold rivalries the merging of their essential interests; to create, by establishing an economic community, the basis for a broader and deeper community among peoples long divided by bloody conflicts; and to lay the foundations for institutions which will give direction to a destiny henceforward shared,
Doktor Konrad ADENAUER, forbundskansler og udenrigsminister;
Dr Konrad ADENAUER, Chancellor and Minister for Foreign Affairs;
HANS KONGELIGE HØJHED KRONPRINSEN AF BELGIEN:
HIS ROYAL HIGHNESS THE PRINCE ROYAL OF BELGIUM:
Præambel til EKSF-traktaten — De europæiske Fællesskabers udgave, 1978, s. 21-22
Preamble to the ECSC Treaty Edition of the European Communities 1978, pp. 21-22.
Handlingsforløbet er usædvanlig koncentreret, og selv om alt fandt sted for åbent tæppe med et minimum af pauser og diplomatiske formaliteter, må det formodes, at de dokumenter, der har hvilet i arkiverne mere end tredive år, nu kan bidrage til at klarlægge begivenhedernes gang i de få dage, hvor så vigtige beslutninger for kommende generationer af europæere blev truffet.
The plot of this story is extremely finely woven and, even though it was acted out on a public stage with the minimum of diplomatic involvement, we can assume that the documents that have remained dormant in the archives for more than 30 years will now give us useful in formation about those few days which were to shape the future of Europeans for several generations. tions.
gens slutning, men — hvilket vi i dag er vidende om — allerede mens de arbejdede i modstandsbevægelsen?
lightning quick it might have been, without the long-standing international experience of the man behind it?
Ved læsningen af hans memoirer ser man tydeligt en lang tankemodningsproces, der har fundet sted siden krigen, og hans konstante søgen efter en ny idé og en organisationsform, der kunne fungere på et overnationalt plan.
His memoirs give a full account of the long development period of his thoughts after the war and his constant search for a new idea and organization that could transcend national sovereignties.
Holder man sig til den periode, der ligger forud for det første Fællesskabs tilblivelse, må hi storikerne undersøge, hvor de mange planer om et samlet Eu ropa, der dengang vældede frem, stammer fra.
If they are to confine them selves to the period preceding the conception of the first Com munity, historians must explore the origins of the European pro jects that abounded at the time.
I Europa bevægelsens og i Europarådets arkiver vil de finde forslag, der synes at foregribe EKSF eller EØF i en sådan grad, at mere end én person har kunnet kalde sig Europas fader.
The archives of the European Movement and the Council of Europe contain proposals which seem to foreshadow the ECSC or the EEC to a point where there is perhaps more than one claimant to the title of 'Father of Europe'.
Det kan nemlig aldrig frem føres for ofte, at de tråde, der blev vævet i maj og juni 1950, også i dag er dem, der knytter Fællesskabets medlemslandes interesser og forskellige former for politik sammen.
For it can never be stressed too highly that the threads that were woven in May and June 1950 still hold together the interests and politics of the Community countries.
Man vil til sin forbavselse opdage, at ar bejdet på Paris-konferencen, hvor det institutionelle system, der fortsat er grundlaget for op bygningen af Europa, blev skabt, for de vigtigste områders ved kommende var afsluttet i november 1950.
We shall find to our surprise that the preparations for the Paris Conference, which gave rise to the institutional system which remains the basis for the construction of Europe, were more or less com plete by November 1950.
Derefter indledtes en meget lang diplomatisk og par lamentarisk proces: der skulle seks måneders intensiv plan lægning, atten måneders for handlinger og proceduredrøftelser til for, at Schuman-planen kunne føres ud i livet.
This was followed, however, by a very long diplomatic and parliamentary process; 6 months of intensive conception work were followed by 18 months of procedural discussions, such is the chronology of the Schuman plan.
Men når historikerne gen nemgår planerne nærmere, vil de opdage, at de alle mangler dette mekaniske element, der tilhører den biologiske proces, og som kan gøre drøm til virke lighed.
But if they have a close look at them, they will see that all lack the mechanical element of a biological process which can make dreams into reality.
Man kunne skrive en hel encyklopædi om Fællesskabets forhistorie, — hvad der ville være et nyttigt bidrag til historien — men der ville dog stå til bage at forklare, hvorfor netop den dag blev spiren til et nyt Eu ropa.
One could write an encyclopedia on the antecedents of the Com munity, and it would be a useful contribution, but it would not explain why that particular seed became fertile on that particular day.
Dette er et emne for en tværvidenskabelig undersøgelse, hvor filosoffer og politologer kunne forklare historikerne en hel del.
This is a multi-field study where philosophers and political scientists have something to teach historians.
Der må være noget frustrerende for historikere af den gamle skole, om sådanne endnu findes, i at skulle forklare en proces, der uden videre ændrede forholdene i den internationale politik, og som syntes at opstå af intet.
We realize how frustrating it can be for old-school historians, if any still exist, to be faced with a process which suddenly changed the facts of international politics and seemed to emerge from nothing.
Og sandt er det, at ophavsmanden til Fællesskabet gerne sagde: »Det, vi er i gang med at skabe, har ikke noget fortilfælde«.
It is true that the Community's inventor liked to say: what we are doing has no precedent.
Der var således få dage før den 9. maj endnu ikke nogen planer om en fælles høj Myndighed, og selv navnet var endnu ukendt.
Several days before 9 May there was no pro ject for a common High Authority; even the name itself had not been thought of.
Kan man imidlertid tillade sig at se bort fra de mislykkede forsøg, der havde optaget modige og fremsynede mennesker, ikke bare siden kri
But can we disregard the abortive attempts which since the end of the war — and, as we now know, even during the resistance — have galvanized courageous and imaginative minds?
Men også psykologerne vil have noget at sige, ¡sær om den periode, der følger efter den 20. juni, den dag, hvor Paris konferencen indledes. Diploma-
The psychologists also, and especially in the period after 20 June when the Paris Conference opened. The diplomats and technical experts waited to be called in, the coal and steel lobbies believed their hour had come.
Den omstændighed, at Tyskland offentligt havde givet udtryk for sin tiltrædelse, samt endvidere, at Frankrig havde besluttet sig til at fortsætte med at gennemføre sin plan selv med kun én partner, bevirkede, at først Italien og dernæst Benelux-landene tilsluttede sig planen, efter at de først var blevet tydeligt underrettet om vore hensigter og anskuelser.
The fact that Germany had publicly given its approval and that France had decided to pursue its plan even with just one partner had gained the support first of all of Italy, and then of the Benelux countries, which in the meantime had been given details of our intentions and ideas.
Men de får lov til at vente udenfor.
patiently put across until a consensus was reached.
En lille gruppe mænd fra seks lande, som er ankommet med hver deres kultur og fordomme, skal udarbejde et fælles sprog og finde frem til en nyopfattelse af internationale relationer.
A small team of men from six countries with their own cultures and prejudices were to invent a com mon language and a fresh approach to international relations.
Ordet »forhandling« er bandlyst — bestræbelsen på at finde frem til, hvori de fælles interesser består, er den eneste regel, som anerkendes af denne klub, der er den første af sin art, og efter hvis model hundreder af andre fungerer i dag.
The word negotiation was banned, and the quest for common interest was the only rule of admission to the club, the first of its kind, which has come to serve as a model for hundreds of others.
Jean Monnet styrkes kraftigt af den dybe forståelse mellem ham og Hallstein og faktisk også af den konstruktive uenighed mellem ham og Spierenburg, de små landes talsmand.
Jean Mon net was aided enormously by his deep understanding with Hallstein and even, it might be said, by his constructive disagreement with Spierenburg, the spokesman for the smaller countries.
Den 20. juni 1950, dvs. kun seks uger efter vor erklæring af 9. maj, indledtes en betydningsfuld konference under forsæde af Jean Monnet.
On 20 June 1950, that is to say, only six weeks after our declaration of 9 May, an important conference opened with Mr Monnet in the chair.
Deltagerne på konferencen bestod af delegationer udpeget af de seks regeringer.
The conference consisted of delegations appointed by the six governments.
Hver delegation mødte op for frit at fremlægge og drøfte forskellige anskuelser uden at være bundet af stive mandater og uden at være præget af den opfattelse, at den væsentligste opgave for den enkelte delegation bestod i stædigt at forsvare nationale interesser.
Each delegation was free to express and compare various ideas, without being a prisoner to rigid instructions or feeling that its main task was to defend national interests to the bitter end.
Delegationerne forhandlede omkring samme bord, optændt af viljen til at samarbejde om en fælles sag og sammen at opbygge et overnationalt organ, hvor de nationale interesser mødtes og smeltede sammen.
These delegations were united round the same table with the will to collaborate in a common venture, to construct a joint supranational structure that would encompass and knit together national interests.
Snæversynede særinteresser erstattedes hos alle af en sand holdånd af samarbejde og gensidig forståelse.
Narrow-mindedness was replaced in each and every one by a real team spirit, mutual cooperation and understanding.
Denne klimaændring udgjorde i sig selv et umådeligt fremskridt.
The minutes of the Conference exist in the National Archives and in particular in the Jean Monnet Foundation for Europe in Lausanne.
Således havde den franske regering til eksempel ikke givet sin delegation nøjere instrukser.
The extent to which this was true is illustrated by the fact, for example, that the French Government had not given any precise instructions to its delegation.
Man var optaget af en begyndende international krise, der var anderledes opsigtsvækkende.
People's minds were occupied with the emergence of a far more spectacular international crisis.
Selv om arbejdet på konferencen ikke blev besværliggjort heraf, ville det være ukorrekt at sige, at denne nye trussel mod
The main objective of the fledgling Community was to eliminate war and the instruments of war between France and Germany.
verdensfreden ikke fik indflydelse på opbygningen af et samlet Europa. Det nyoprettede Fælles skabs væsentligste mål var at fjerne betingelserne for krig mellem Frankrig og Tyskland.
Western Europe, the Germans were both fearful and yet tempted by this opportunity to recover their full sovereignty.
Det var på det tids punkt, at Jean Monnet mod stræbende udarbejdede den så kaldte Pleven-plan for en eu ropæisk hær, på samme måde som han 6 måneder tidligere havde udarbejdet kul- og stålplanen, kaldet Schuman-planen.
It was then that Jean Monnet reluctantly fathered the European army plan, called the Pleven Plan, just as six months earlier he had de vised the coal and steel plan, or the Schuman Plan as it was known.
Man måtte undgå, at en ny selvstændig tysk hær ledte et land, der knap nok havde på begyndt en integrationsproces, på afveje.
It was necessary to see that Germany, once it was militarily independent, did not stray from the path to integration on which it had just embarked.
For skerne vil kunne forklare, hvorledes der i hvert af vore lande og imellem dem opstår en spidsfindig sendrægtighed, hvori forbehold, pirrelighed og ikke ved kendte håb angående de nationale suveræniteter kommer til udtryk, når suveræniteten sæt tes under debat.
will tell us of the subtle ways in which each of our countries plays for time, of the ways in which unavowed reserves, feel ings and hopes of national sovereignty are expressed when ever they come under threat.
Politologerne vil kunne sige meget om partiernes holdninger og enkeltpersoners indstilling over for en ukendt situation, i hvilken man i dette tilfælde oplevede, at re præsentanterne for den nationale suverænitet traf beslutning om at overføre en del af denne suverænitet til en ny myndighed.
Political scientists will have much to say on the responses of parties and individuals to an unknown situation when representatives of the national sovereignty must decide to transfer part of that sovereignty to a new authority.
Man veg på ingen måde uden om en grundlæggende de bat.
Nowhere was the basic issue evaded.
Det usædvanlige og noget hurtige »kup« den 9. maj skulle være fuldt ud lovligt, og EKSF blev således oprettet på et særdeles solidt demokratisk grund lag. Ratificeringen af EKSF-traktaten gav anledning til politiske omgrupperinger og en vågnende bevidsthedsfølelse, der skulle komme til at få stor betydning i vore landes historie.
The unusual and somewhat hasty coup of 9 May was to acquire the fullest legitimacy, and the ECSC grew up on the most solid of democratic foundations.
Den går dog ikke i alle tilfælde tilbage til kilderne, og man for nemmer således ikke ret tydeligt det dilemma, som grundlæggerne af kul- og stålfællesskabet, Monnet, Schuman, Adenauer og Hallstein gennemlevede, der straks så, at dette var en ny farlig episode i den kolde krig.
But it does not always go back to the origins, and it is very difficult to picture the dilemma that faced the founders of the Coal and Steel Community — Monnet, Schuman, Adenauer, Hallstein — who immediately saw the implications of this new episode of the cold war.
Det vil bestemt kræve me gen forskning og et endnu fjernere historisk perspektiv at kaste lys over denne komplicerede debat, der var begyndt på et teknisk plan, og som sluttede præget af stærke følelser.
Much research and a more distant historical per spective will certainly be needed before we can get to the bottom of this debate, which started on a technical note and ended with passions raging.
Men da den på den anden side faldt uden for Fællesskabernes virke område, vil man ikke i deres ar kiver finde dokumenter, der be skriver en europæisk krise, som ikke desto mindre åbnede vejen for opsvinget ved Messina.
However, since it went beyond the scope of the Communities, their archives will not contain documents on a European crisis which none the less paved the way for a fresh start at Messina.
Efter en række politiske genvordigheder — for traditioner, protektionistiske ordninger
After several political ups and downs — vested interests, protectionist systems and ageold cartels do not die without a fight — the Treaty was signed on 18 April 1951.
18. april 1951 — Undertegnelsen af Paris-traktaten; fra venstre til højre: Paul Van Zeeland (B), Joseph Bech (L), Joseph Meurice (B), grev Carlo Sforza (I), Robert Schuman (F), Konrad Adenauer (D), Dirk Stikker (NL), Johannes Van Den Brink (NL).
18 April 1951 — Signing of the Treaty of Paris. Left to right: Paul van Zeeland (Β), Joseph Bech (L), Joseph Meurice (B), Count Carlo Sforza (I), Robert Schuman (F), Konrad Adenauer (D), Dirk Stikker (NL), Johannes Van Den Brink (NL).
EKSF's Høje Myndighed i Luxembourg opnåede, at man i løbet af de følgende dage startede i Luxembourg i mangel af en virkelig føderal hovedstad.
The High Authority of the ECSC in Luxembourg
Hvad der siden hændte henhører ikke under nærværende undersøgelse. Materialet herom findes i de rig holdige arkiver for den første fællesskabsinstitution, der blev oprettet den 10. august 1952 i Storhertugdømmets hovedstad, der den dag mistede meget af sit stille præg, men som til gengæld vandt et kald og en di mension af international karakter.
The final vote was cast on 16 June 1952, and the ministers, who once again had become the leading lights, then had to rearrange their timetables so as to bring to an end a period of waiting that had been too long.
Lad det her være nok at an føre, at disse arkiver, i modsætning til, hvad der er den sædvanlige opfattelse, rummer muligheder for politologisk forskning, der er mindst lige så vigtige som deres økonomiske og juridiske indhold. Hvis årene 19501952, som allerede er tilgænge-
En thusiasm among Europeans had begun to wane, but would be revived by fulfilment of hopes for the ECSC.
De europæiske borgeres be gejstring var dalet, gennemførelsen af de forhåbninger, som EKSF åbnede mulighed for, ville vække den til live igen.
This last tussle for inalienable national sovereignties almost took a bad turn.
Men oprettelsen af EKSF skulle finde sted under de rette omstændigheder.
Jean Monnet staked his prestige and managed to get the show under way some days later in Luxembourg, for lack of a real federal capital.
I øvrigt så det ikke lovende ud den 23. juli, den dag, hvor de seks regeringschefer mødtes for at afgøre, hvilken by, der skulle være sæde for institutionerne, og for at udpege medlem merne af disse.
What happened after that does not concern this study and will be covered by the rich archives of the first Com munity institution set up on 10 August 1952 in the capital of the Grand Duchy, which that day lost much of its tranquility, but gained a new vocation and an international dimension.
Denne sidste de sperate kamp for den uafhændelige nationale suverænitet var lige ved at ende galt. Jean Monnet satte sin prestige på spil og
Suffice It to say that the potential for political research in these archives, contrary to accepted opinion, is at least as great as their economic and legal content.
10. august 1952 — EKSFs Høje Myndighed afholder sit indle dende møde på rådhuset i Lu xembourg.
10 August 1952 — Inaugural session of the High Authority of the ECSC at the Hôtel de Ville, Luxembourg.
lige for historikeren, er årene, i hvilke en blændende skabelsesproces fandt sted, så er de år, der nu bliver tilgængelige med åbningen af EKSFs arkiver, årene med de talrige erfaringer.
But let us not overlook one point which may be a problem: the records of the Paris Conference will certainly provide a basis for much historical research, but they have never been considered as preparatory work for an international treaty.
Vi bør ikke gå uden om en tilsyneladende vanskelighed: akterne fra Paris-konferencen, der uden tvivl vil komme til at ligge til grund for en betydningsfuld forskning, har aldrig været be tragtet som det forberedende ar bejde til en international traktat.
The boldness, the hesitancy and the second thoughts of the authors of this considerable work, as they emerge from analytical ac counts and correspondence,* cannot be called forth to help interpret the Treaty's actual pro visions.