natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For at fastlægge rækkevidden af dens forrang må man derfor betragte den som en samlet retsorden, inden for hvilken der ikke må sondres efter beskaffenhed og rang af de retsregler, der indgår i den.
In considering therefore, the impact of this supremacy, the Community system must be taken as a whole within which no discrim­ination may be made as to the nature of the rules which constitute it or their relative standing.
Forrangen er således ikke noget, der alene tilkommer bestemmelserne i de traktater, hvorved Fællesskaberne er oprettet.
Thus, supremacy is not the exclusive preserve of provisions of the Treaties establishing the Communities. While the ruling in Costa ν ENEL25dealt with a conflict between the
Hvor der i sagen Costa/ENEL25) var tale om en konflikt mellem EØF-traktaten og en yngre lov, drejede Internationale Handelsgesell-schaft-sagen26) sig om modstrid mellem en forfatnings bestemmelser og en EF- forordning. eller med andre ord mellem en afledt retsregel og den højeste lov i en stat.
EEC Treaty and subsequent national legislation, the Internationale Handelsgesellschaft ruling2bwas concerned with a conflict between provisions in a constitution and a Com­ munity regulation, in other words between a provision of secondary legislation and the supreme law of a Member State.
I dommene i sag 43/71 og i sag 84/7127) blev forordningernes forrang endnu engang fastslået.
The supremacy of regulations was reaffirmed in Cases 43/71 and 84/71.27
Ud over forordningerne må man tilkende den afledte ret som helhed samme gyldighed i forhold til national ret. enten der er tale om direktiver, beslutninger eller aftaler, der binder Fællesskaberne; de fortrænger ubestrideligt nationale normer2 > s).
This indisputable supremacy over national law applies not only to regulations but to all secondary legislation directives, decisions and even agreements binding the Commu­nities28—to which the same authority must be attributed.
") Dom al' 14.12.1971. sag 43 71. (Politi). Sml.
Case 84/71 Marimex, see footnote 27 above.
1971. s. 319 I. og dom af 7.3.1972. sag 84/71 (Marimex). Sml.
As regards directives, Case 52/75 Commission ν Italian Republic [1976] ECR 277 and Case 148/78 Ratti [1979] ECR 1629.
(Marimex). se note 27 og dom af 30.11.1978, sag 31 78 (Bussone), Sml. I97S. s. 2429 I.
See Order in Joined Cases 24/80 and 97/80 Commission ν French Republic [1980] ECR 1319.
Rækkevidden af forrangen og beskaffenheden af de nationale normer
The impact of supremacy and the nature of the rules of national law
Fællesskabsrettens forrang gælder i forhold til samtlige nationale retsforskrifter uanset disses placering i den nationale retsorden.
Community law prevails over all types of national law.
Allerede i sin dom i sag 6/64 ) udtalte Domstolen, at »den af traktaten affødte ret. der hidrører fra en autonom retskilde, på grund af sin selvstændige natur retligt må gå forud for en hvilken som helst national bestemmelse«.
As long ago as Case 6/64 32 the Court stated that 'the law stemming from the Treaty, an independent source of law, could not, because of its special and original nature, be overriden by domestic legal provisions, however framed ...'.
Princippet om fællesskabsrettens forrang for nationale forfatninger, som blev diskret antydet i Costa/ENEL-dommen, er blevet præciseret og uddybet i senere domme.
Subsequent rulings have continued to clarify and amplify the principle of the supremacy of Community law over national constitutions which was first discreetly propounded in Costa ν ENEL.
En virksomhed, der havde anlagt sag om annullation af en beslutning truffet af Den Høje Myndighed, nedlagde for Domstolen påstand om udsættelse af sagen, indtil Den italienske Forfatningsdomstol havde truffet afgørelse angående påstået forfatningsstridighed af visse bestemmelser i EKSF-traktaten.
A firm seeking the annulment of a decision of the High Authority asked the Court of Justice to suspend judgment until the Italian Constitutional Court had ruled on the claim that certain provisions of the ECSC Treaty were unconstitutional.
Domstolen tilsidesatte uden videre denne påstand, idet den understregede, at »samtlige stater på samme vilkår, endeligt og uden andre forbehold end de, som er taget i tillægsprotokollerne, har tiltrådt traktaten, og at enhver påstand fra en borger i en medlemsstat, der drager denne tiltrædelse i tvivl, vil være i strid med Fællesskabets retsorden«, og Domstolen tilføjer, at »et sådant
The Court of Justice dismissed this application, stating that 'all States have adhered to the Treaty on the same conditions, definitively and without any reservations other than those set out in supple­mentary protocols, and that therefore any claim by a national of a Member State ques­tioning such adherence would be contrary to the system of Community law'.
anbringende må afvises, så meget mere som enhver beslutning om udsættelse af sagen i det foreliggende tilfælde ville være ensbetydende med at anse Fællesskabet for blottet for ethvert indhold ved i ratifikationsakten at se en kun delvis accept af traktaten eller hjemmel til at tillægge den forskellige retsvirkninger alt efter medlemsstaterne, eller mulighed for visse borgere for at unddrage sig dens regler« 33).
It went on 'such a claim is all the more inadmissible in that, in this case, any decision to suspend judgment would be tantamount to reducing the Community to a cipher by regarding the instrument of ratification either as only partially accepting the Treaty, or as the means of according to it different legal consequences, varying with the Member State concerned, or as the means whereby some nationals might evade its rules'.33
I præmisserne til samme dom. som er af største interesse, understreger Domstolen, at ethvert påskud, som anvendes af en stat til at give sine egne forfatningsmæssige kriterier forrang for fællesskabsretten, rummer en kim til tilsidesættelse af fællesskabet, og at den er i strid med det princip for tiltrædelse på gensidig basis, der allerede er omtalt i dommen i Costa/ENEL­sagen.
In these important grounds of judgment, the Court emphasizes that any claim by a State that the requirements of its own constitution should prevail over Community law is a source of disruption for the Community and is contrary to the principle of accession on the 'basis of reciprocity' already evoked in Costa.
Domstolen berører her noget fundamentalt ved integrationsprocessen.
The Court is here concerned with something which is fundamental to the integration process.
Staterne kan kun gå med til en suverænitetsbegrænsning med den hertil svarende betydelige ændring i deres beføjelser, hvis de regler, som de underkaster sig, virkelig er fælles34). Fællesskabsrettens forrang for staternes forfatninger er således et nødvendigt resultat af selve Fællesskabernes beskaffenhed.
'States can only accept the limitations of sovereignty corresponding to important changes of power if the rules to which they submit are genuinely common.'34The supremacy of Community law over national constitutions is therefore a necessary conse­quence of the very nature of the Communities.
Allerede i forvejen havde Domstolen nægtet at gøre fællesskabsrettens gyldighed afhængig af dens forenelighed med nationale forfatningsbestemmelser.
Previously the Court had refused to make the validity of Community law subject to its compatibility with national constitutional provisions.
I sin dom af 15. juli 1960 i Nold­sagen fastslog den, at den ikke skulle »sikre overholdelsen af interne retsforskrifter, der er gældende i den ene eller anden medlemsstat, selv ikke forfatnings­retlige« ).
In its ruling of 15 July 1960 in the Nold case it stated : 'It is not for the Court to ensure that rules of internal law, even constitutional rules, enforced in one or other of the Member States are respected.'35
Ej heller går Domstolen ind på at prøve forfatningsmæssigheden af de nationale retsakter, hvorved traktaten er gennemført36).
Nor would it agree to verify whether the national acts on which the Treaty was based were constitutional.36In a series of decisions following Costa ν ENEL it went beyond this 'reverse dualism' to insist that national courts were to make Community rules pre­vail even where they conflicted with their own constitutions. The Court has reaffirmed this principle on a number of occasions.
Domstolen har senere gentagne gange haft lejlighed til at fastslå dette princip.
Joined Cases 31, 37, 38 and 40/59 Präsident and Others ν High Authority [I960] ECR 423 and Case 1/58 Stork ν High Authority [1959] ECR 17.
I dommen i Leonesio­sagen37) forkaster Domstolen et anbringende fra en stat. der i henhold til sin forfatning ville gøre betaling af tilskud i medfør af visse forordninger betinget af vedtagelse af finanslovbestemmelser, selvom den begunstigede opfyldte samtlige betingelser.
In Leonesio37it rejected the claim of a country which, in accordance with the provisions of its own constitution, wished to make subject to the adoption of budgetary provisions the payment of a premium which was provided for by Community regulations despite the fact that the applicant had fulfilled all the conditions.
Domstolen har ved flere lejligheder gentaget dette synspunkt i endnu stærkere form i sager om manglende gennemførelse af fællesskabsretten ',K).
It was to repeat this point of view more vehemently at a later date in proceedings for failure to fulfil an obliga­tion.38
Endnu klarere har Domstolen stedse forkastet de yderliggående argumenter fra forkæmperne for teorien om den såkaldte »kongruens«, hvorefter fællesskabsrettens gyldighed skulle være betinget af deres forenelighed med grundlæggende forfatningsretli­ge principper i medlemsstaterne, men den har dog altid bestræbt sig på at sikre beskyttelsen af borgernes grundlæggende rettigheder. I Internationale Handelsgesell­schaft­sagen39) gentager Domstolen en af nævnte præmisser i dommen i Costa/ENEL­
The Court has consistently and still more clearly rejected the excessive claims of those proponents of the concept of'convergence' who wished to make the authority of Community rules dependent on their compatibility with the fundamental constitutional provisions of the Member States, although it has shown itself concerned to respect the fundamental rights of the individual.
I Internationale Handelsgesellschaft-dommen4I) bekræfter den sin afgørelse og tilføjer, at »respekten for disse rettigheder skal, selv om den har sit grundlag i medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, sikres inden for rammerne af Fællesskabets struktur og mål«.
In confirmation of this solution, it stated in Internationale Handelsgesellschaft41that 'the protection of such rights, whilst inspired by the constitutional traditions common to the Member States, must be ensured within the framework of the structure and objectives of the Community'.
På denne måde viser Domstolen vilje til at sikre respekten for Fællesskabets retsordens særegne beskaffenhed.
This illustrates the Court's concern to ensure that the special nature of the Community legal order is respected.
Gennemførelse af princippet om fællesskabsrettens forrang
The supremacy of Community law in practice
I kraft af sin direkte virkning udgør fællesskabsretten »en integrerende del, som har forrang i den retsorden, der gælder på den enkelte medlemsstats område«45). Af denne grund er de nationale domstole ordinære retter, der anvender fællesskabsretten i det omfang, hvori de direkte står over for en konflikt mellem fællesskabsret og national ret.
Provisions of Community law are 'an integral part of. and take precedence in. the legal order applicable in the territory of each of the Member States'.45This means that the national court is in effect a Community court whenever it is directly faced with a conflict between Community rules and national law.
Domstolen har således lagt vægt på at fastlægge de nationale retters forpligtelser på en sådan måde, at fællesskabsrettens forrang sikres effektivt (1).
The Court of Justice has therefore sought to define the function of the national courts in such a way as to ensure that Community law really does prevail.
Der er endelig grund til at betragte, hvorledes de af Domstolen fastslåede principper er slået igennem i hver enkelt medlemsstat (2).
But we also have to consider how the principles it has propounded have actually been applied in the Com­munity countries.
) Se tidligere anf. domme i sagerne 43/71 og 84/71. note 27. ) Principperne »Lex posterior priori derogat« eller »Lex specialis generali derogat«.
See footnote 7 above. Cases 43/71 and 84/71, cited at footnote 27 above.
Dette ville nemlig være at indrømme, at fællesskabsretten befandt sig på samme plan som national ret.
This would place Community law on the same footing as national law.
"""'J Se note I og 24.
See footnotes 1 and 24 above.
Domstolen har drevet det så vidt som til at præcisere, hvilken holdning de skal indtage i tilfælde af konflikt mellem en norm, der har direkte virkning og en national norm.
When the Court of Justice stated in Costa ν ENEL that Community law 'cannot be overridden by domestic legal provisions',47then refer­ ence was clearly to the national courts.
I Lück-dommen50) udtaler Domstolen således, at den direkte virkning
The combined effect of direct applicability and the supremacy of Community law is to ensure the full effectiveness of Community law.
»udelukker anvendelse af enhver nationalretlig foranstaltning, som er uforenelig (hermed)«.
In Lück50it stated that direct effect 'has the effect of excluding the application of any national measure incompatible with (the Treaty)'.
På samme måde konstaterer Domstolen i Marimex-sagen51), at »den virkning, der tilkommer forordninger ... (er) til hinder for anvendelsen af enhver ... lovgivning, som strider mod forordningsbestemmelserne«.
Like­wise in Marimex51it held that no provision of national legislation which is incompatible with a Community regulation may be applied.
Endnu klarere finder Dom stolen angående den »franske lov om arbejde til søs«52). at den umiddelbart anvendelige ret medfører rettigheder for borgerne, som de nationale myndigheder må beskytte, således at »enhver modstående bestemmelse i den interne ret herved gøres uanvendelig«.
Indeed it held, in connection with the French Code du Travail Maritime,52that directly applicable Community law confers rights on individuals which the national authorities must 'respect and safeguard' and that 'all contrary provisions of internal law are rendered inapplicable to them'.
I sag 48/71 53) gik Domstolen så vidt som til at fastslå, at den direkte anvendelighed for disse myndigheder medførte »absolut forbud mod at anvende« en national retsforskrift, der er uforenelig med en fællesskabsretlig forskrift.
In Case 48/7153it went so far as to hold that direct applicability entails 'a prohibition having the full force of law... against applying a national rule recognized as incompatible' with a Community provision.
1974. s. 359 f. særligt s. 371. ") Se note 24.
See footnote 24 above.
Af denne overførsel følger, at staterne har frasagt sig retten til at gribe ind på områder, på hvilke kompetencen er henlagt til Fællesskabet, hvorfor de er uberettigede til at træffe foranstaltninger, der strider mod fællesskabsretten. De nationale myndigheder er fundamentalt inkompetente59).
ENEL57the Court held that 'by creating a Community... having... real powers stem­ming from a limitation of sovereignty or a transfer of powers from the States to the Community, the Member States have limited their sovereign rights...', an idea which is echoed in several other judgments, and particularly in that given in Case 48/71.58As a result the Member States have lost certain powers; they may no longer interfere indivi­dually in matters that are within the Community's responsibility nor, consequently, pass measures in conflict with Community law.
I Bollmann-sagen60) finder Domstolen, at »i det omfang medlemsstaterne har overført normative beføjelser på toldtarifområdet... er de ikke længere beføjet til at udstede normative bestemmelser på området«.
In Bollmann,60for instance, it holds that 'to the extent to which Member States have transferred legislative powers in tariff matters... they no longer have the power to adopt legislative provisions in this field'.
Det er i Simmenthal-dommen61). at man finder den klareste stillingtagen til spørgsmålet om forholdet mellem den del af fællesskabsret ten, der er direkte anvendelig, og yngre nationale regler, som er i strid hermed.
It is in Simmenthal^ that the relationship between directly applicable Community law and conflicting but subsequent national rules is con­sidered in the clearest terms.
Efter Domstolens opfattelse følger det »af princippet om fællesskabsrettens forrang...«, at de bestemmelser i traktaten og retsakter fra institutionerne, som gælder umiddelbart, for medlemsstaternes nationale ret ikke blot, alene i medfør af deres ikrafttræden, bevirker, at enhver modstridende bestemmelse i den eksisterende nationale lovgivning uden videre bliver uanvendelig, men også — for så vidt som disse bestemmelser og retsakter udgør en integrerende del, som har forrang i den retsorden, der gælder på den enkelte medlemsstats område — at nye nationale love ikke gyldigt kan udstedes i det omfang, de matte være uforenelige med fællesskabsreglerne.
The Court held that 'in accordance with the principle of the precedence of Community law, the relationship between provisions of the Treaty and directly applicable measures of the institutions on the one hand and the national law of the Member States on the other is such that those provisions and measures, not only by their entry into force render automatically inapplicable any conflicting provision of cur­rent national law but—in so far as they are an integral part of, and take precedence in. the legal order applicable in the territory of each of the Member States—also preclude the valid adoption of new national legislative measures to the extent to which they would be incompatible with Community provisions'.
Når den nemlig i samme dom betragter følgen af denne uforenelighed og den deraf følgende pligt for den nationale domsmyndighed, erklærer den. at den nationale dommer, der inden for sin kompetence har til opgave at anvende fællesskabsrettens bestemmelser, har pligt til at sikre disse reglers fulde virkning og beskytte rettigheder, som private er udstyret med af fællesskabsretten, idet han i påkommende tilfælde af egen drift skal undlade at anvende en modstridende — selv nyere — bestemmelse i den nationale lovgivning.
What it did was to consider the penalty for incompatibility and the proper reaction of the national courts, stating that 'every national court must, in a case within its jurisdiction, apply Community law in its entirety and protect rights which the latter confers on individuals and must accordingly set aside any provision of national law which may conflict with it, whether prior or subsequent to the Community rule'.
I begge tilfælde er således den nationale regels uanvendelighed en følge af, at den strider mod en direkte anvendelig fællesskabsnorm.
In either case, then, the inapplicability of the nation­al rule would be the penalty for conflicting with a directly applicable Community provi­sion.
Mere nøjagtigt drejer det sig om et minimumskrav, som ikke er til hinder for. at en national dommer går videre, hvis hans eget lands ret indeholder hjemmel hertil.
More precisely, this is a minimum requirement, which does not prevent each national court from going further if it has jurisdiction to do so.
Denne løsning er i overensstemmelse med »den institutionelle autonomi«, som normalt gælder ved gennemførelsen af fællesskabsretten i medlemsstaterne.
The solution is in con­formity with the principle of institutional autonomy which normally governs the imple­mentation of Community law in the Member States.
Påbudet om tilsidesættelse af en national regel, der findes uforenelig med en direkte anvende lig bestemmelse, er bindende for de nationale domsmyndigheder i kraft af fælles skabsrettens naturlige forrang.
The obligation to disregard a national rule found to be incompatible with a directly applicable Community provision is incumbent on national courts by virtue of the inherent supremacy of Community law.
Den kan derfor af og til medføre, at man må lade princippet om autonomi vige.
This, of course, may have the effect of weakening the autonomy principle.
Derfor forkaster Domstolen i Simmenthal-sagen et anbringende fra den italienske forfatnings domstol om, at tilsidesættelsen af en national lov kan gøres betinget af en forudgående erklæring om forfatningsstridighed.
In Simmen­thal, for instance, the Court of Justice rejected the Italian Constitutional Court's claim that the national law would be inapplicable only if it had first been declared unconstitu­tional.
At acceptere nødvendigheden af et forudgående indgreb fra denne instans ville være ensbetydende med at lægge hindringer i vejen for -den samtidige og umiddelbare anvendelse af direkte anvendelige fællesskabsregler 63).
If the need for the prior intervention ofthat court had been accepted, this would have meant compromising the immediate, simultaneous application of directly applicable Community law.63
Påbudet til de nationale domsmyndigheder om at tilsidesætte en national retsforskrift, der er fundet uforenelig med en regel, der har direkte virkning, idet de eventuelt må sætte sig ud over regler, der begrænser deres kompetence, er kun en konkret anvendelse af en grundsætning, i henhold til hvilken fællesskabsrettens forrang ligger i dennes natur og er uafhængig af forfatningsbestemmelser. som på ingen måde kan svække dens effektivitet.
The requirement for a national court to disregard a national rule that has been found to be incompatible with a directly applicable Community rule, if necessary exceed ing its jurisdiction, is simply the practical expression of the theory that Community law prevails by its very nature, regardless of any constitutional rules in the Member States, none of which may be allowed to impede its effect.
Det er således ikke at gå for vidt at hævde, at den funktion, som varetages af de nationale domstole, bevirker, at disse deltager i håndhævelsen af Fællesskabernes retsorden, idet deres beføjelser er fastlagt efter deres forhold hertil, i det mindste når den praktiske virkning af fællesskabsretten, og da navnlig dens forrang, berøres af restriktioner, der følger af den nationale retsorden.
It is therefore not unreasonable to suggest that the national court is playing a full part in the Community legal system, its jurisdiction being defined by reference to its position in that system, at least where the efficacy and especially the supremacy of Community law are subject to restrictions bound up with the national legal order.
Domstolen er således gennem en fastlæggelse af fællesskabsrettens direkte virkning og forrang nået til en fastlæggelse på fællesskabsplan af de nationale domsmyndigheders funktion.
By defining the impact of direct effect and of the Community law, the Court of Justice has in effect given a Community definition of the jurisdiction of the national courts.
Den umiddelbare anvende lighed ved domstolene er en logisk følge af reglernes umiddelbare anvendelighed.
Judicial immediacy is thus seen to be the corollary of legislative immediacy.
Dette vil igen sige, at hensynet til domstolenes uafhængighed må vige for tvingende fælles skabsregler 64).
Respect for procedural autonomy must always be tempered by deference to the Community legal order.64
Ved slutningen af en udvikling, der er foregået i en rytme, der har varieret fra stat til stat, er princippet om fællesskabsrettens forrang blevet anerkendt i national ret. selvom der af og til endnu kan være betydelige vanskeligheder.
Following a process which has unfolded at different speeds in different countries, the principle that Community law prevails has finally been accepted in all the domestic legal systems, although appreciable difficulties still remain in some cases.
Disse isolerede områder, hvor der fortsat findes modstand, må dog ikke bevirke, at man overser betydningen af de fremskridt, der er sket.
But the few pockets of resistance should not blind us to the great progress that has in fact been made.