natgillin/translations-raw huggingface dataset:
de bl.a. også tvinger de interviewede personer til at træffe et valg, mens de måske ville foetrække at udtrykke sig mere nuanceret, har spørgsmålet vist sig at være re levant i talrige analyser, der er foretaget af svarene. Det kan ikke bestrides, at de interviewede stilles over for et begrænset valg, men hvis dette valg blev betragtet som tvungent, er det sandsynligt, at et stort antal respondenter ville vælge at svare »ved ikke«, hvilket ikke er til fældet.
It is difficult to explain why as polling day approaches and the debate in political circles hots up attracting wide press coverage (particularly true in France and the United Kingdom), public awareness over the last eighteen months should have increased so little in some countries and even dropped in others.
Ser man bort fra Luxembourg på grund af prøvegruppens ringe størrelse, konstaterer man, at der kun i fem lande (Tyskland, Danmark, Nederlandene, Irland og Bel gien) har været en stigning i det vage og/eller nøjagtige
We will find the same problem arising in connection with the answers to other questions.
I hvor høj grad interesserer offentligheden sig for problemerne omkring fællesmarkedet; hvor stort et kendskab har den til det kommende valg til Europa-Parlamentet; hvilken holdning har den til dette valg; hvor stor er endelig samfundsborgernes tilbøjelighed til at vil le stemme ved dette valg; det er de vigtigste spørgsmål,
As these questions have been included in several previous polls, we can see how public interest has developed over the last five years. The overall trend shows a decline in most countries in the proportion of people who consider themselves
De nærmere enkeltheder vedrørende svarene på spørgsmålet om det almindelige kendskab til valget fremgår af label 5 og 6.
A breakdown of the answers to the question on public awareness of direct elections is given in Tables 5 and 6.
Jo mere de interviewede personer er tilhængere af valget til Europa-Parlamentet, jo mere finder de, at der er tale om en begivenhed af stor betydning.
The tendency to regard the elections as an impor­tant event rises with the level of support.
Derimod er der ikke nogen større sammenhæng for så vidt angår dimensioner »venstre« og »højre« i politik.
How­ever, there is no significant correlation between the importance interviewees attach to the elections and their position on the political spectrum.
Tilbøjeligheden til at ville stemme
Propensity to vote
Ajourføringen af en tendensindikator vedrørende deltagelsen i stemmeafgivningen ved valget til Euro pa-parlamenter er af stor betydning.
An indicator of the probable turnout on election day is clearly of particular interest.
Der har siden foråret 1977 været stillet et spørgsmål herom, og dette spørgsmål blev gentaget i efteråret 1978 ledsaget af end nu et spørgsmål om samme emne:
Two questions—one which has been featured regularly since spring 1977, and one new one—dealt with this point:
Som i foråret 1977 er det i efteråret 1978 mændene, som i alle landene er bedre informeret end kvinderne, lige som det stadig er de personer, der har et højere uddannelsesniveau end dem, der har forladt skolen før 16 års alderen, som er de bedst informerede.
In autumn 1978 as in spring 1977 men turned out to be much better informed than women in all countries; similarly, contacts with an advanced education were much more likely to know about the elections than those who had left school before the age of 16.
Men den mest udslagsgivende faktor er graden af »leadership« dvs. evnen til at diskutere politik og til at øve indflydelse på sine omgivelser.
But the most telling factor was lead­ership rating (leadership being a tendency to dis­cuss politics fairly frequently combined with the ability to persuade others).
Derfor kan gennemgangen af svarene land for land efter graden af »leadership« give os oplysninger om udbredelsen af informationen om valget til Europa-Parlamentet.
An examination of the results for each country by leadership rating can help to show us to what extent information about direct elections is reaching the public.
Holdningerne til valget
Cer­not?'1
»Hvor sandsynligt er det, at De vil stemme ? — Vil De helt sikkert stemme, sandsynligvis, sandsynligvis ikke eller helt sikkert ikke stemme ?«^)
How likely is it that you will go and vote? tainly, probably, probably not or certainly
»Når der har været afholdt valg til Europa-Parlamentet, vil De da personligt være interesseret i at Ja de forskellige partiers styrke i Europa-Parlamentet al vide?«
'When the European Parliamentary elections are held, will you be personally interested to know the strengths of the different parties in the new Euro­pean Parliament?'
Svarene på dette spørgsmål viser ikke nogen synderlig ændrig i forhold til de umiddelbart foregående undersøgelser '), idet i gennemsnit syv ud af ti personer erklærer sig for valget: 8096 eller derover i Italien, Lux-embourg_og_Nederlandene, men kun 5496 i Danmark.
In the Community as a whole, more than threequarters of contacts who will be eligible to vote, i.e. those aged over eighteen, said that they would 'certainly' (52%) or 'probably' (25%) turn out on polling day.4 in ten in favour: 80%or more expressed support in Italy, Luxembourg and the Netherlands compared with only 54% in Denmark.
I Fællesskabet under ét siger mindst 3/4 af de stemme berettigede, dvs. de personer, som er mindst 18 år, at de »helt sikkert« (5296) eller »sandsynligvis« (2596) vil stemme4).
Before we take a closer look at which sectors of the public are most or least committed to voting (or not voting), it is worth stopping to consider how reliable these results are.
I de lo lande, hvor der er slemmepligt (Belgien og Luxembourg), inde holdt spørgsmålet følgende nærmere præcisering: »... selv om der ikke var slemmepligt...«. ') Tabel 7 og 8.
3In the two countries where voting is compulsory (Belgium and Luxembourg) th phrase 'even if voting were not compulsory...' was added. < Tables 7 and 8. 3.4.9.
Selv om det ikke ser meget ud til, at der vil ske nogen ændringer i »for«-eller »imod«-holdningerne til valget i tiden frem til selve valgdagen, er det samme utvivlsomt ikke tilfældet hverken for den betydning, der til lægges valget, for viljen til at stemme ved dette eller — naturligvis — for sandsynligheden for, hvilket politisk parti den enkelte vælger vil give sin stemme.
But the most inter­esting point to emerge is the differing change in attitude in individual countries: only in Denmark has there been any significant increase in support for the first option since autumn 1976 (up by 11 points). In Luxembourg, the Netherlands and France the proportion viewing the election as an important event has fallen since spring 1977 by 11, 10 and 8 points respectively.
Inden den mere indgående gennemgang af de karakteristiske træk ved de samfundsborgere, der mere eller mindre har besluttet sig for at stemme (eller ikke at stemme), bør man spørge sig selv, hvor relevante disse svar egentlig er.
Eurobarometer actual polling day—as to just how many voters will turn out to elect the European Parliament.
ligvis stemme«. Ser man bort fra de særlige tilfælde Bel gien og Luxembourg, hvor der er stemmepligt, kan man anse denne vurdering af, hvorledes vælgerkorpsets stemmeafgivning ved valget i juni 1979 kan antages at ville blive, for at være den mindst vilkårlige vurdering heraf, som kan fremlægges i øjeblikket1)·
would have some interest at least in the election results, but less than three in ten (28%) would be very interested: the latter figure was the same for most countries, the only significant variations being found in the Netherlands (38%), Germany (21%) and Belgium (19%).
For at få bedre indblik i spørgsmålet er der blevet stillet endnu et spørgsmål, for at man indirekte kan få at vide, i hvor høj grad de interviewede føler sig personligt in volveret i valget.
One thing which does seem clear is that determination to vote increases with allegiance to a political party, whichever one it happens to be.
I Fællesskabet under ét siger otte ud af ti personer, at de i det mindste er lidt intereserede i at få resultaterne af valget til Europa-Parlamentet at vide, men under tre ud af ti personer (2896) er meget inter esserede. Denne procentdel på ca. tre ud af ti personer er den samme i alle landene på nær Nederlandene, hvor den kommer op på 3896, samt Tyskland og Belgien, hvor den er på henholdsvis 2196 og 1996.
But on the other hand, a majority of interviewees apparently consider candidates' ideas about Europe to be more important than their political party.
En krydsning af svarene på hvert af de to spørgsmål — viljen til at stemme og interessen for resultaterne — gi ver sandsynligvis et bedre instrument for målingen af den potentielle deltagelse, end man kan få gennem svarene på de to spørgsmål hver for sig.
We can probably produce a more reliable indicator of propensity to vote by collating the replies to both questions—on intention to vote and inter est in the results—rather than by considering them separately.
Denne analyse viser, at mens langt størsteparten af dem, der svarer, at de vil stemme, erklærer sig interesserede i at få valgresultaterne at vide (7296), erklærer et ikke ubetydeligt mindretal heraf (2696), at de kun er lidt eller slet ikke interesserede i at få disse at vide: n %)
Analysis shows that while the vast majority of those determined to vote will be interested to know the results of the election (72%), a sizeable minority (26%) are not at all or only a little interested in the outcome:
Et er sikkert og vist, og det er, at jo mere vælgerne er knyttet til et politisk parti — uanset hvilket — i desto højere grad erklærer de, at de er tilbøjelige til at ville stemme.
Allegiance to a political party increases determination to vote
Vil stemme
Will vote
Vil ikke stemme
Will not vote
Kun lidt eller ikke interesseret Interesseret
Interested Don't know
I Fællesskabet under ét siger 3696 af de inter viewede personer, at de føler sig knyttet til et bestemt politisk parti, hvoraf 1296 siger »stærkt knyttet« og 2496 «løst knyttet«.
In the Community as a whole, 36% of those interviewed considered themselves to be close to a political party; 12% 'very close' and 24% 'fairly close'.
Tilknytningen til et bestemt politisk parti er særlig stærk i Italien (4696), i Nederlandene (4296) og i Storbritannien (4096) og særlig svag i Nordirland (2396) og i Frankrig (2896) ')·
Party allegiance is particularly strong in Italy (46%), the Netherlands (42%) and in Great Britain (40%): it is noticeably weaker in Northern Ireland (23%) and France (28%).z
Tilbøjeligheden til at ville stemme påvirkes imidlertid kraftigt af tilknytningen til et bestemt politisk parti.
Our findings show that there is a strong correlation between determination to vote and allegiance to a political party.
— det ene spørgsmål er af en vis interesse, fordi man herigennem — i flere lande — får mulighed for at sam menligne tendenserne »for« og »imod« et forenet Europa over en periode på mere end 25 år
This gives us for each country a percentage of 'probable voters' which is lower than the total number of contacts who indicated that they would 'certainly' or 'probably' go and vote.
— et andet spørgsmål — der er blevet stillet for første gang — vedrører opfattelsen af, at tanken om at forene Europa har gjort fremskridt (eller tilbageskridt) i de sidste 10 år.
With the exception of Belgium and Luxembourg—where voting is compulsory—these percentages are the most reliable estimates that can be produced at present of the actual turnout in June.'
Som vi så ovenfor, kommer den rent faktiske stemme afgivning i hvert land (bortset fra Belgien og Luxembourg, hvor der er stemmepligt) til at ligge mellem pro centandelen for dem, der i øjeblikket erklærer, at de »helt sikkert« vil stemme, og procentandelen for dem, der siger, at de »helt sikkert« eller »sandsynligvis« vil stemme.
Earlier on we concluded that the actual turnout in each country (leaving aside Belgium and Luxembourg where voting is compulsory) will lie some where between the percentage of those claiming at present that they will 'certainly' go and vote and the percentage of contacts replying that they will either 'certainly' or 'probably' turn out to vote.
Det er således interessant at gøre sig tanker om, hvorledes disse to fraktioner af vælgerkorpset er varierende i det enkelte land, alt efter den tilknytning, vælgerne erklærer at have til et bestemt politisk parti: den første fraktion udgør et i høj grad sandsynligt minimum, og den anden et mål, som sandsynligvis ikke vil blive nået.
It is therefore of interest to obtain a country-by-country breakdown of these two groups of voters according to their declared political allegiance: the first group representing a fairly safe minimum figure, and the second an upper limit which is unlikely to be reached.
I EF under ét en massiv opbakning af tanken om udviklingen mod et forenet Europa
These projections of the size of the ballot are undeniably low.
»Er De i almindelighed fór eller imod bestræbelserne på al forene Vesteuropa?
Table 11 shows that there is a closer link between a definite vote and allegiance to a political party in Germany and (to a lesser extent) in Great Britain, than in Denmark or France.
(HVIS IMOD) er De kun lil en vis grad imod, eller fuldstændig imod?«
1A revised estimate will appear in Eurobarometer No 11, in early April 1979.
Er medlemskabet af fællesmarkedet eller EF »godt« eller »dårligt« — For ejeblikket/Om 10­15 år
Graph 4 shows the trend in favourable attitudes for Germany, France, Italy and Great Britain since 1952.
I alle lande, med undtagelse af Luxembourg3), er der en tendens til stigning i de positive svar i forhold ens i de fire lande, hvad der sandsynligvis var begrundet i, hvorledes man opfattede de større begivenheder og til­dragelser i tiden såsom Korea­krigen og oprettelsen af Det europæiske Kul­ og Stålfælleskab (1952), Det euro­pæiske Forsvarsfællesskabs fiasko (1954), den sovjetiske intervention i Ungarn og Suez­krisen (1956) osv.
When this question was first asked, support was expressed by 70% of contacts in Germany, 60% in France, 58% in Great Britain and 57% in Italy. Up to 1958 and the birth of the European Economic Community the fluctuations in replies followed a fairly constant pattern in all four coun­tries and were probably determined by events such as the Korean war and the founding of the Euro­pean Coal and Steel Community (1952), the fail­ure of the European Defence Community (1954), the Soviet intervention in Hungary and the Suez crisis (1956) and so on.
Fra og med 1958 ændres situationen.
But from 1958 the situation changed with public opinion in Great Britain going off at a tangent.
Den offentlige me­ning i Det forenede Kongerige udvikler sig selvstændigt i forhold til den offentlige mening i de øvrige tre lande, idet kurverne i disse lande bevæger sig opad; støtten i befolkningen i Italien og Frankrig når op på og passerer endog (i henholdsvis 1970 og 1975) niveauet i Tyskland.
The curves for the other three countries meet at the top end of the scale with public support in Italy and France catching up with and even over­taking the level recorded in Germany (around 1970 and 1975 respectively).
Som tidligere fastslået har indførelsen af tidsfaktoren i spørgsmålet næppe påvirket besvarelserne, undtagen i Det forenede Kongerige, hvor den offentlige mening synes at være mere positiv over for Fællesska­bet, når det drejer sig om bedømmelsen på længere sigt (10­15 år)3).
Although Eurobarometer No 10 was largely devoted to direct elections, a number of questions were also asked to gauge general reac­tions to European unification and the Community itself: some of these appear regularly in the six­monthly European opinion polls and others were geared specifically to issues likely to crop up in the course of the election campaign.
I efteråret 1978 erklærer mere end tre fjerdedele af de in­terviewede personer sig »for«: 83% i Italien og Neder­landene, 80% i Frankrig og 78% i Tyskland, mens kun 69% af de interviewede i Irland og Belgien, 63% i Det forenede Kongerige samt 48% i Danmark går ind for tanken om at forene Europa1).
By autumn 1978 more than three in four of those interviewed were in favour: 83% in Italy and the Netherlands, 80% in France and 78% in Ger­many.
Ud af 100 interview­ede personer i EF under ét erklærer de 75 sig »for« denne udvikling mod et forenet Europa, mens de 60 finder, at deres lands medlemskab af EF er »godt«5).
3.4.IS. Two general questions were asked on the unification of Western Europe:
Opfattelse af, at tanken om at forene Europa har gjort fremskridt i de sidste 10 år
(a) one very interesting one which enables a com­parison to be made of 'for' and 'against' trends in several countries over more than 25 years;
Skal man fremskynde udviklingen mod et forenet Eu­ropa, eller skal man bremse den?
Progress towards European union over the last ten years
Seks ud af ti personer i gennemsnit mener, at tanken om at forene Europa har gjort fremskridt i de sidste 10 år.
cation had made progress over the last 10 years.
Denne overbevisning er mere udbredt i Tyskland, Nederlandene og Irland end i de øvrige lan­de2).
This conviction was more widespread in Germany, the Netherlands, and Ireland then elsewhere.3
Medlemskabet af fællesmarkedet eller EF
Community membership
Det for­enede Kongerige og Irland, ja endog i Nederlandene 6).
General emotional identification with the European cause
Til det traditionelle spørgsmål angående landets medlemskab af Det europæiske Fælleskab, som er blevet rettet til samtlige interviewede personer, er føjet et spørgsmål om den seneste udvikling i forståelsen mel­lem fællesmarkeds­ (EF­) landene samt to spøgsmål om fremtidsudsigterne: hvorledes ser forholdene ud om ΙΟ­Ι 5 år?
In addition to the usual question on Community membership Eurobarometer No 10 included a question on understanding between member countries in recent months and two ques­
Skal man fremskynde udviklingen mod et forenet Europa, eller skal man bremse den?
'In general, are you for or against efforts being made to unify Western Europe?
I det udvidede spørgsmåls anden del blev den enkelte interviewede person spurgt om, hvad hans/hendes regerings indstilling til samme spørgsmål var efter hans/hendes opfattelse.
The second part of the question required contacts to state what they considered their government's position to be.
• ønsker (undtagen i Danmark), at medlemslandene skal gå meget længere i retning af en økonomisk og politisk union i Europa,
tions on future prospects: how will the situation evolve over the next 10 or 15 years and should the movement towards European union be speeded up or slowed down?
• mener, at medlemskab af EF er den bedste garanti for det enkelte lands politiske og økonomiske stabilitet.
Then to round things off a battery of questions designed to investigate the public's hopes and fears with regard to the Community, the feeling of solidarity among Member States and the attitude to enlargement, with particular reference to Spain.
Størsteparten af dem, der svarer andet end »ved ikke« i Luxembourg, Italien, Tyskland og Belgien mener, at deres landes regering er for, at man skal fremskynde ud viklingen mod et forenet Europa.
The majority view of those answering in Luxembourg, Italy, Germany and Belgium was that their governments were in favour of speeding up the movement towards European unification.
Franskmændene for deler sig ligeligt på de to opfattelser »fremskynde« og «fortsætte som for øjeblikket«.
The French were divided into two equal camps.
I Nederlandene, Dan mark, Irland og Det forenede Kongerige er den overvejende opfattelse den, at landets regering ønsker at »fortsætte som for øjeblikket«.
The majority in the Netherlands, Denmark, Ireland and the United Kingdom felt that their govern ments wanted the movement to 'continue as at present'.
De eneste udsving af betydning i forhold til efter året 1976 vedrører Italien og Nederlandene:
The Common Market: 'a good thing' or 'a bad thing': now and in 10 to 15 years
— I Italien er 9% fiere af den opfattelse, at landets re gering er stemt for, at man skal fremskynde udviklingen; gen;
The results are given in Table 18, alongside those for autumn 1976.
Den forventede solidaritet mellem EF's medlemslande
The only significant change was in Italy and the Netherlands:
— i Nederlandene er 10% færre af den opfattelse, mens der er flere ubeslutsomme (eller ligegyldige).
(i) in Italy there was a 9point increase in the number of contacts who considered the govern ment to be in favour of speeding up the movement;
To spørgsmål er blevet stillet fiere gange siden efteråret 19732).
Everywhere except in Luxembourg' support for the Common Market has increased since spring 1978, but the longterm trend since 1973 (i.e. before the economic crisis) is towards stability rather than change.
I gennemsnit svarer mere end tre fjerde dele af de interviewede personer positivt, men de tidsmæssige udsving og udsvingene fra land til land er in teressante :
As in previous polls, introduction of the time element made little difference to the replies, except in the United Kingdom, where the Community is viewed more positively as a longterm proposition.'
Det vil bemærkes, at der i disse to opinionsundersøgelser, mellem hvilke der er forløbet to år, er en nøjagtig ligevægt mellem antallet af franskmænd, der mener, at deres lands regering ønsker, at man skal fremskynde ud viklingen, og antallet af franskmænd, der mener, at re geringen foretrækker, at man skal fortsætte som for øjeblikket.
It is worth noting that in both polls, despite the two-year gap, the proportion of Frenchmen who consider that their government wishes to speed up the movement exactly matched those who consider that it wishes to continue as at present.
— Italien er fortsat det af de ni lande, hvor det største flertal går ind for, at man skal hjælpe europæiske lande, der befinder sig i vanskeligheder: 88% i 1973 og 94% i 1978.
There is a very strong link between the answers to these two questions, particularly the first, and basic attitudes to Europe, but what we have termed general emotional identification with European unification2is much more widespread than support for the European Community as such.
Italienerne er uden tvivl klare over, at de drager fordel af denne hjælp fra andre fællesskabslande3).
For every hundred interviewees in the Community as a whole, 75 were in favour of European union and 60 felt that Community membership was 'a good thing'.3
Med hensyn til spørgsmål af denne art, hvor mere end 30% i gennemsnit af de interviewede personer har svaret »ved ikke«, er det imidlertid særdeles interessant at se på, hvorledes opinionslederne har svaret.
In a question such as this, to which on average nearly 30% of contacts could not or would not reply, it is of particular interest to analyse the answers of the opinion leaders.
I næsten alle landene med undtagelse af Det forenede Kongerige er opinionslederne mere end offentligheden under ét tilbøjelige til at mene, at regeringen snarere er stemt for, at man skal fremskynde udviklingen mod et forenet Europa.
Nearly everywhere, except the United Kingdom, opinion leaders were more inclined than the general public to hold the view that their government wishes to speed up the movement towards European unification.
Ifølge en opinionsundersøgelse i 1976 har mere end syv ud'af ti italienere svaret, at den europæiske solidaritet i praksis har fungeret til deres eget lands fordel.
A country-by-country analysis reveals that only in Italy is there more support for 'speeding up' than for 'continuing as at present'.
lesskabet, er, i 1978 som i 1977, Italien, Irland og Tyskland.
A majority in all countries:
Som forudset er der her klart færre positive besvarelser: én ud af fire personer erklærer sig personligt indstillet på at bringe et personligt offer.
As might be expected, support for solidarity is much lower when seen in these terms: only one person in four would be prepared to make sac­rifices.