natgillin/translations-raw huggingface dataset:
') EFT L 180 af 1.7.1981. beslutning ændret ved beslutning 1832/81/EKSF af 3.7.1981 (EFT L 184 af 4.7.1981) og 2804/8 l/EKSF af 23.9.1981 (EFTL 278 af 1.10.1981). ») EFTnr.
OJ L 180, 1.7.1981, amended by Decisions Nos 1832/81/ECSC of 3.7.1981 (OJ L 184, 4.7.1981) and 2804/81/ECSC of 23.9.1981 (OJ L 278, 1.10.81).
FÆLLESSKABSRETTEN
302 COMMUNITY LAW
Hvad angår spørgsmålet om begrundelsen i sådanne individuelle beslut ninger, der blot angav referenceproduktioneeme og produktionskvoterne for hver enkelt virksomhed på grundlag af de tal, som den enkelte virksomhed selv var fremkommet med, og beregnet efter den metode, der er foreskrevet i beslutning nr. 2794/80, udtalte Dom stolen, at denne begrundelse godt måtte være summarisk, forudsat at den ikke fratog sagsøgeren mulighed for at efterprøve, om reglerne i den almindelige beslutning var anvendt korrekt og ikke forhindrede Domstolen i at foretage kontrol.
IV-2 which were confined to indications of the reference production level and production quota of each firm based on figures supplied by the firm itself and using methods of calculation set out in Decision No 2794/80, the Court confirmed that the statement of reasons could be concise provided it did not deprive the applicant of the opportunity of checking that the rules laid down by the general decision had been properly applied or prevent the Court from carrying out its judicial review.
Spørgsmålet om forholdet mellem den almindelige beslutning og de individuelle beslutninger har ligeledes givet anledning til to udtalelser under sagsbehandlingen.
The Court also ruled on two points of procedure concerning the relationship between the general decision and individual decisions made under it.
I Krapp-sagen udtalte Domstolen i lighed med sin tidligere praksis, at man i et søgsmål om annullation af en individuel beslutning kun kan påberåbe sig ugyldigheden af visse bestemmelser i den generelle beslutning, dersom den individuelle beslutning er udstedt på grundlag af den bestemmelse, der påstås ulovlig.
Confirming previous rulings, the Court held in the Krupp case that the applicant bringing an action for the annulment of an individual decision addressed to him may challenge the legality only of such provisions of the general decision as are actually implemented by the individual decision.
Hvad angår begæringerne om foreløbige forholdsregler, skal det nævnes, at den i Rumi-sagen afsagte kendelse gav udtryk for en lignende opfattelse, når det heri udtaltes, at en begæring om foreløbige forholdsregler kun kan angå sådanne forholdsregler, der direkte vedrører den beslutning, som tvisten i hovedsagen drejer sig om, og dette var ikke tilfældet her, da begæringen vedrørte en række bestemmelser i den almindelige beslutning, som ikke var blevet gennemført ved den anfægtede individuelle beslutning.
A similar line was taken in the order on the application for an injunction by Rumi, where the Court held that applications for interim measures were admissible only if they had a direct link with the decision at issue in the main action and that this was not so in a case where the application referred to parts of the general decision that had not been implemented in the individual decision contested.
Virksomhederne havde gjort gældende, at bestemmelsen om leveringskvoter var ulovlige, men disse kvoter var ikke blevet fastsat ved de individuelle beslutninger.
The firms concerned had challenged the validity of a clause in the general decision which provided for delivery quotas, although no such quotas had in fact been imposed by the individual decisions.
De retlige konsekvenser af en bindende kvoteordning, hvor der fastsættes kvoter for korte tidsrum ad gangen, er, at en dom vedrørende realiteten først vil blive truffet, når det kvartal, som kvoten refererer sig til, er udløbet.
A mandatory quota system in which the quotas are revised every three months means that the judgment on a main action contesting a quota will not be delivered until after the threemonth period to which the quota relates has expired.
En kendelse om foreløbige forholdsregler, hvorved kvoterne for et kvartal forhøjes (eller suspenderes), vil i givet fald foregribe den senere afgørelse af tvisten i hovedsagen.
An interim order increasing or suspending a quota allocated for a particular threemonth period could prejudice the subsequent decision on the main issue.
I den i Rumi-sagen trufne kendelse af december 1980, synes Domstolen at have udledt heraf, at man, som betingelse for at de ønskede for holdsregler kan tillades, må kræve bevis for et »alvorligt og uopretteligt tab« ; i Arbed-sa-gen fra februar 1981 opfordrede Domstolen i øvrigt parterne til sammen at undersøge, om den skriftlige procedure i givet fald kunne fremskyndes for herved at mindske risikoen for, at dommen vedrørende realiteten bliver truffet på et for sent tidspunkt.
In the order made in the Rumi case in October 1980, the Court appears to have concluded from this that for it to be able to grant an injunction the applicant must above all show that he is likely to suffer 'serious and irreversible damage'.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
In the order made on the Arbed case in February 1981, the Court asked the parties to confer together on the possibility of speeding up the written procedure to avoid the judgment on the main action being delivered too late.
Ved dom af 25. marts 1981a) frifandt Domstolen Kommissionen i en sag, der var rettet mod en kommissionsbeslutning2) om anvendelse af traktatens artikel 85, og som var anlagt af et nederlandsk andelsselskab, der producerer animalsk løbe (det dækker 100 % af den indenlandske produktion) og farvestoffer til ost.
In a judgment1given on 25 March the Court dismissed the appeal by a Dutch cooperative manufacturing rennet of animal origin (accounting for 100% of the country's production) and colouring matter for cheese against a Commission
Nævnte beslutning blev således stadfæstet.
Case 61/80 Coöperatieve Stremsel- en Kleurselfabriek v Commission [1981] ECR 581.
Kommissionen erkendte i sin beslutning, at de to første betingelser for anvendelse af artikel 85, stk. 3, var opfyldt. Stiftelsen af andelsselskabet havde faktisk bidraget til at forbedre produktionen og fordelingen af løbe, samtidig med, at der sikredes forbrugerne en rimelig andel af fordelen herved.
INTERPRETATION & APPLICATION OF SUBSTANTIVE RULES OF COMMUNITY LAW 303 in a proceeding under Article 85 of the Treaty, and thereby upheld the decision1decision. The Commission had found that the exclusive purchase obligation imposed on the members of the cooperative and the obligation to pay, upon withdrawal, an amount in proportion to the quantity of rennet purchased from the cooperative each year (obligations laid down in the rules of the cooperative) constituted infringements of Article 85(1) of the Treaty.
Kommissionen fastslog imidlertid, at de to sidste betingelser for anvendelse af artikel 85, stk. 3, ikke var opfyldt.
The Commission recognized that the first conditions for the application of Article 85(3) were satisfied, since the setting-up of the cooperative had contributed to improving the production and distribution of rennet, while allowing consumers a fair share of the resulting benefit ; but the last two were not.
Domstolen fulgte Kommissionen, idet den bekræftede, at bestemmelserne i vedtægten vedrørende købsforpligtelsen og forpligtelsen ved udtræden ikke var nødvendige for at nå de i artikel 85 nævnte mål, og at andelsselskabet i hvert fald besad et kvasimonopol på det nederlandske marked for løbe.
The Court upheld the Commission's decision, ruling that the provisions in the cooperative's rules concerning the obligation to purchase and the obligation to pay an amount upon withdrawal were not indispensable to the attainment of the objectives referred to in Article 83(3) and that, in any event, the cooperative had a virtual monopoly on the Dutch rennet market.
De to sidste betingelser i artikel 85, stk. 3, var således ikke opfyldt, og Kommissionen kunne derfor ikke fritage andelsselskabet for anvendelsen af artikel 85, stk. 1.
Since the last two conditions of Article 85(3) were not satisfied, there were no grounds for the Commission to declare the provisions of Article 85(1) inapplicable to the cooperative.
Domstolen fandt ligeledes, at den fritagelse for landbragssammenslutninger, som er hjemlet i artikel 2 i forordning nr. 26/623) ikke kunne komme i anvendelse, eftersom løbe ikke er et af de i bilag II til EØF-traktaten nævnte landbrugsprodukter.
The Court also ruled that the exemption in respect of farmers' associations provided in Article 2 of Regulation No 262 did not apply, since rennet was not one of the agricultural products listed in Annex II to the EEC Treaty.
I sag 126/804) fik Domstolen forelagt spørgsmålet dels om, hvorvidt en national overenskomst mellem udgiverne og fagforbundet af videreforhandlere af aviser og tidsskrifter vedrørende eneforhandling af aviser og tidsskrifter i Italien kunne udgøre en overtrædelse af forbudet i EØF-traktatens artikel 85 mod karteller, dels om hvorvidt klausulen vedrørende selektivt videresalg i den pågældende overenskomst ikke kunne falde ind under forbudet i traktatens artikel 85, stk. 1, og 86, stk. 1.
In Case 126/803 the Court was asked to rule on whether a national agreement between publishers and the newsagents' federation concerning the exclusive distribution of daily newspapers and periodicals in Italy was an infringement of the prohibition on restrictive agreements in Article 85 and whether the selective distribution clause in the agreement was caught by the prohibition in Article 85(1) and the first paragraph of Article 86.
Domstolen blev endvidere spurgt, om den pågældende overenskomst kunne nyde godt af undtagelsen i traktatens artikel 85, stk. 3, eller eventuelt af gruppefritagelsen i Rådets forordning nr. 19/65 og Kommissionens forordning nr. 67/67.
The Court was also asked whether the agreement could be exempted under Article 85(3) or was eligible for the block exemption provided for by Council Regulation No 19/65 and Commission Regulation No 67/67.
1981, s. 581. -) Beslutning 80/234 af 5.12.1979 - EFT L 51 af 25.2.1980. ·') Radels forordning nr. 26 af 4. april 1962 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer - EFT nr. 30 af 20.4.1962. *) EF-Domstolen.
2 Council Regulation No 26 of 4 April 1962 applying certain rules of competition to production of and trade in agricultural products: OJ 30, 20.4.1962.
16.6.1981 (Salonia/Poidomani e figli, sag 126/80) - endnu ikke offentliggjort.
3 Salonia v Poidomani e figli: not yet reported.
FÆLLESSKABSRETTEN
304 COMMUNITY LAW
Vedrørende det første spørgsmål udtalte Domstolen, som herved fulgte sin hidtidige retspraksis, at en aftale om eneforhandling af aviser og tidsskrifter, som f.eks. den omtvistede aftale, kun rammes af forbudet i traktatens artikel 85, såfremt den mærkbart kan påvirke samhandelen mellem medlemsstater. Hvad angår klausulen om selektivt videre salg, fulgte Domstolen ligeledes sin hidtidige retspraksis og statuerede, aten sådan klausul, hvorefter kun godkendte forhandlere, der har fået meddelt autorisation, kan få leveret de varer, der omfattes af overenskomsten, ikke udgør nogen overtrædelse af traktatens artikel 85, stk. 1, eller 86, stk. 1, såfremt udvælgelsen af godkendte forhandlere sker i henhold til objektive kriterier vedrørende forhandlerens faglige kvalifikationer, hans personales faglige dygtighed og hans salgslokalers beskaffenhed og ud fra en bedømmelse af, hvad forhandlingen af de pågældende varer kræver, og såfremt disse kriterier fastsættes ens for alle videreforhandlere og anvendes uden forskelsbehandling.
IV-2 distribution clause, the Court also reaffirmed earlier judgments in ruling that a clause of this sort which restricts the supply of the products covered by the agreement to authorized licence-holders is not in breach of Article 85(1) or of the first paragraph of Article 86 if it appears that the authorized vendors are selected on the basis of objective criteria relating to the capacity of the retailer, his employees and his facilities in connection with the requirements for the distribution of the product and that those criteria are determined uniformly in relation to all potential retailers and applied in a manner which does not lead to discrimination.
Endelig mente Domstolen, at den omtvistede aftale ikke, uden en anmeldelse til Kommissionen, kunne være genstand for en erklæring om uanvendelighed, som omhandlet i traktatens artikel 85, stk. 3, og at den pågældende aftale ikke er en aftale, hvori der kun deltager to virksomheder, og den kan derfor ikke henføres til de kategorier af aftaler, på hvilke bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 1, kan erklæres uanvendelige.
Finally, the Court held that the agreement at issue could not, in the absence of notification to the Commission, be exempted under Article 85(3) and that, since it is not an agreement to which only two undertakings are party, it does not qualify for block exemption from Article 85(1).
Domstolen har i øvrigt fastslået i sag 172/80a), at konkurrencereglerne også finder anvendelse på banksektoren 2). Spørgsmålet var i den foreliggende sag, om opkrævningen af et fast gebyr af de beløb, som bankerne eller størsteparten af disse overfører for deres kunder fra én medlemsstat til en anden, udgjorde en samordnet praksis, der er forbudt i medfør af traktatens artikel 85, stk. 1.
In Case 172/801 the Court affirmed that the rules on competition apply to banking.2 The case concerned the question whether the debiting by banks, or at least by most of them, of a uniform bank charge on transfers from one Member State to another of sums from their customers' funds was a concerted practice prohibited by Article 85(1).
Domstolen besvarede dette spørgsmål bekræftende under henvisning til, at den af bankerne udviste parallelle adfærd udgjorde en samordnet praksis, hvis denne parallelle adfærd opfylder de betingelser for koordinering og samarbejde, der kendetegner er sådan praksis, og dette har til formål eller til følge, at konkurrencevilkårene på markedet for de pågældende tjenesteydelser påvirkes mærkbart.
The Court held that it might well be so: parallel conduct such as that of the banks amounts to a concerted practice if such conduct exhibits the features of coordination and cooperation characteristic of such a practice, and if its object or effect is significantly to affect the conditions of competition in the market for the services in question.
Det til kommer den nationale ret at afgøre, om dette er tilfældet.
It is for the national court to establish whether this is in fact so.
Ved skrivelse af december 1980 meddelte Kommissionen virksomheden IBM, at den havde indledt en procedure mod IBM i anledning af en formodet overtrædelse af artikel 86 inden for edb-sektoren.
In December 1980 the Commission informed the IBM company by letter that it had initiated a proceeding against it for suspected infringements of Article 86 in the computer market.
IBM anlagde herefter sag ved Domstolen med påstand om annullation af de retsakter, hvorved Kommissionen indledte proceduren og tilstillede selskabet en meddelelse om klagepunkter.
IBM thereupon applied to the Court of Justice to declare void the measures taken by the Commission initiating the proceeding and adopting the statement of objections.
Ved dom af 11. november3) afviste Domstolen sagen.
In its judgment delivered on 11 November3 the Court held the action inadmissible.
Domstolen var nemlig af den opfattelse, at et sådant søgsmål kunne tvinge Dom stolen til at tage stilling til spørgsmål, hvorom Kommissionen endnu ikke har haft lejlighed til at udtale sig, hvilket ville være uforeneligt med den kompetencefordeling, der består
Such an action might make it necessary for the Court to rule on questions on which the Commission had not yet taken a final decision, which would be contrary to the separation of powers between the Commission and the Court. The measures in question did not affect the company's legal position or prejudice its interests.
2) Anden Beretning om Konkurrencepolitikken, nr. 51 ff. 3) EF-Domstolen, 11.11.1981 (IBM/Kommissionen, sag 60/81) - endnu ikke offentliggjort.
2Second Report on Competition Policy, point 51 et seq. 3 Case 60/81 IBM v Commission: not yet reported.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS MATERIELLE REGLER
INTERPRETATION & APPLICATION OF SUBSTANTIVE RULES OF COMMUNITY LAW 305 Tax discrimination and taxation
Domstolen har i sagerne 140/79 og 46/80J) afsagt to interessante domme ved rørende fortolkningen af traktatens artikel 95.
The Court delivered two interesting judgments in Cases 140/79 and 46/801 on the interpretation of Article 95 of the Treaty.
Det spørgsmål, som rejstes i de to sager, var praktisk taget det samme, nemlig om Italien lovligt kunne anvende en højere beskatningssats for syntetisk fremstillet ethylalkohol fremstillet i Italien på grandlag af landbrugspro dukter. I fortsættelse af linjen fra dommene »Bobie«2
The question raised in both cases was virtually identical, namely whether Italy could lawfully impose a higher tax on synthetic ethyl alcohol than on ethyl alcohol produced in Italy from agricultural products.
Italien«4) udtalte Domstolen, at en sådan differentierende afgiftsordning ikke var i strid med artikel 95, skønt de to produkter var ens. Domstolen mente, at det, som det drejede sig om, var den italienske regerings legitime økonomiske valg, som bestod i at begunstige produktionen af alkohol, fremstillet på grundlag af landbrugsprodukter.
The Court, following its judgments xnBobie ,2 Hansen? and Commission v Italy,1* held that differential taxation of this nature was not contrary to Article 95, even though the two products were identical.
En sådan politik hvilede på objektive kriterier.
The policy was based on objective criteria.
Man kunne desuden ikke anse den for at have en beskyttende virkning, daden tillige havde den virkning, at den forhindrede en udvikling i selve Italien af produktionen af syntetisk alkohol.
Furthermore, it could not be regarded as protective since it also had the consequence of hampering the production of synthetic alcohol in Italy.
Tilbage står at konstatere, hvorledes denne dom kan forenes med dommene i »alkohol«-sa-geme af 27. februar 19805). Man bør imidlertid mærke sig, at de nationale ordninger havde en beskyttende virkning, mens Domstolen i de to foreliggende sager udtrykkeligt fremhævede, at det pågældende beskatningssystem ikke havde en beskyttende virkning.
It remains to be seen how this judgment can be reconciled with those in the alcohol cases of 27 February 1980.s It should be noted, however, that in those cases the national arrangements were protective, whereas in the present two cases the Court pointed out expressly that the tax system in question was not protective.
Domstolen har endvidere i to domme bekræftet sin retspraksis, hvorefter det ifølge EØF-traktatens artikel 95 er medlemsstaterne forbudt i afgiftsmæssig henseende at for skelsbehandle indenlandske og tilsvarende indførte produkter.
In two judgments the Court confirmed its previous case-law according to which Article 95 prohibits Member States from treating differently for tax purposes domestic products and similar imported products.
Således fastslog Domstolen i sagerne 142 og 143/806), at et nationalt afgiftssystem, der er »udformet« således, at afgiftsfritagelser eller -nedsættelser forbeholdes den indenlandske produktion, udgør en forskelsbehandling, som er forbudt ved EØF-traktatens artikel 95. Denne dom ligger på
First of all, in Joined Cases 142 and 143/806 the Court held that a system of national taxation 'organized so as to limit exemptions or reduced rates of tax to national production alone constitutes dis crimination prohibited by Article 95 of the EEC Treaty'.
22.6.1976, sag 127/75, Sml. 1976. s. 1079.
Case 127/75 [1976] ECR 1079.
10.10.1978, sag 148/77. Sml. 1978, s. 1787. EF-Domstolen.
Rumhaus Hansen GmbH & Co v HZA Flensburg: not yet reported. 8
FÆLLESSKABSRETTEN
Point 828 of this Report.
) og 26/803
306 COMMUNITY LAW
Det drejer sig om sag 158/804), hvor Domstolen uafhængigt af de institutionelle og toldmæssige aspekter tog stilling til fortolkningen af Rådets direktiv 69/169 af 28. maj 19695) om harmonisering af de administrative eller ved lov fastsatte bestemmelser om fritagelse for omsætningsafgifter og punktafgifter ved indførsel i den internationale rejsetrafik.
IV-2 from the institutional and customs aspects, the Court gave a ruling on the interpretation of Council Directive 69/169/EEC of 28 May 19691 on the harmonization of provisions laid down by law, regulation or administrative action relating to exemption from turnover tax and excise duty on imports in international travel.
Domstolen udtalte, at dette direktiv er ud tømmende i den forstand, at det kun overlader medlemsstaterne den begrænsende kom petence, som fællesskabsretten tillægger den med hensyn til at indrømme afgiftsfritagelser, som er forskellige fra de i direktivet fastlagte.
The Court held that the Directive was exhaustive in that it left the Member States with only the limited power conferred on them by Community law to grant duty-free allowances different from those specified in the Directive.
Endvidere udtalte Domstolen, at hvad angår trafikken mellem tredjelande og Fællesskabet, gælder direktivet kun for rejsende, som ankommer fra et tredjeland, uanset hvorledes de indførte varer er erhvervet.
The Court also considered that, as regards travel between the Community and non-member countries, the Directive applied only to travellers coming from a non-member country, irrespective of the circumstances in which the imported goods were obtained.
I trafikken mellem medlemsstater gælder afgiftsfritagelserne (med to undtagelser) imidlertid kun over for varer, som er blevet købt under almindelige skatte- og afgiftsbetingelser på en af medlemsstatemes inteme marked, og som ikke giver ret til nogen godtgørelse af om sætningsafgifter.
On the other hand, in the case of travel between Member States, the duty-free allowances apply—apart from two exceptions—only to goods purchased in accordance with the general conditions governing taxation on the internal market of a Member State and do not qualify for any reimbursement of turnover tax.
Med hensyn til etableringsret har Domstolen afsagt en dom6), som for første gang fortolker Rådets direktiv 75/362 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for læger omfattende foranstaltninger, som skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser.
In the field of right of establishment, the Court delivered a judgment2 which, for the first time, interprets Council Directive 75/362/EEC concerning the mutual recognition of diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications in medicine, including measures to facilitate the effective exercise of the right of establishment and freedom to provide services.
Domstolen fastslog, at en medlemsstat, som på sit område gør den faktiske adgang til erhvervet som alment praktiserende læge afhængig af, at der gennemføres en uddannelse ud over den grunduddannelse, som fører til en medicinsk embedseksamen, ikke længere har ret til at kræve denne betingelse opfyldt af statsborgere fra en af Fællesskabets medlemsstater, som i en anden medlemsstat end den, der stiller betingelsen, har opnået et i henhold til direktivets
The Court held that a Member State which makes effective access in its territory to the profession of general medical practitioner subject to training requirements in addition to the basic training which led to the granting of the degree of doctor of medicine may not impose that obligation on nationals of a Community Member State who have obtained, in a Member State other than the State in question, a degree in medicine recognized under Article 3 of the Directive and conferring entitlement to practise general medicine.
2) EF-Domstolen, 10.10.1978 (Hansen/HZA Flensburg, sag 148/77), Sml. 1978, s. 1787. 3) EF-Domstolen, 30.10.1980 (Schneider Import/HZA Mainz, sag 26/80), Sml. 1980, s. 3469.
States were still entitled to impose restrictions on the re-exportation of bank notes