natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— 14.12.1983, Société de vente de Ciments et Bétons de l'Est SA mod firma Kerpen & Kerpen GmbH, sag 319/82, foreløbig afgørelse efter begæring fra Oberlandesgericht Saarbrücken, i det følgende benævnt Ciments og Betons-dommen, endnu ikke offentliggjort. I sagerne G VL, Demo-Studio Schmidt, AEG-Telefunken og Navewa-Anseau afvises de af virksomheder ne indbragte klager i deres helhed, i sagerne Pioneer og Michelin NL afvises de fleste klagepunkter. Domstolen stadfæstede de af Kommissionen pålagte bøder i sagerne AEG-Telefunken og Navewa-Anseau, medens bøderne nedsættes i sagerne Pioneer og Michelin NL. 2) Jf. nr. 62-66 i denne beretning. KONK. BERETN. 1983
— Case 319/82 Societe de vente de ciments et betons de I'Est SA v FirmaKerpen & Kerpen GbmH, hereinafter Ciments et betons, not yet reported. In GVL, Demo-Studio Schmidt, AEG-Telefunken and Navewa-Anseau the firms' applications were dismissed in their entirety; in the Pioneer and Michelin NL they were dismissed for the most part. The fines imposed by the Commission were upheld in AEG-Telefunken and Navewa-Anseau and reduced in
Den retlige karakter af proceduren i konkurrencesager
Legal nature of restrictive practices proceedings
Pioneer-dommen ') gav igen Domstolen lejlighed til at tage principiel stilling til den retlige karakter af den procedure, Kommissionen følger i konkurrencesager.
The Pioneer judgment1 once again provided the Court with the opportunityof stating its position on the legal nature of the Commission's proceedings againstrestrictive practices.
En af sagsøgerne havde anført, at den omtvistede beslutning var ulovlig allerede, fordi den var blevet truffet inden for rammerne af en ordning, hvorefter Kommissionen både udøver påtale- og beslutningsfunktionen, hvilket var i modstrid med artikel 6, stk. 1, i Den europæiske Menneskerettighedskonvention.
One of the applicants maintained that the contested Decisionwas unlawful by the mere fact that it was adopted under a system in which the Commission combined the functions of prosecutor and judge, which was contraryto Article 6(1) of the European Convention for the Protection of Human Rights.
Overdragelse af undersøgelses-, beslutnings- og sanktionsbef øj eiser til Fællesskabets monopolmyndighed er derfor ikke — ifølge gængs retstradition — i strid med de fællesskabsretlige principper.
The investing of powers toundertake investigations, adopt decisions and impose sanctions in a Communityanti-trust authority in accordance with widespread legal custom was not, therefore,inconsistent with the principles of Community law.
Kommissionen er imidlertid, som fastslået af Domstolen, under den administrative procedure forpligtet til at overholde de processuelle garantier, som er fastlagt i fællesskabsretten.
However, as the Court pointed out, the Commission is bound to observe theprocedural safeguards provided for by Community law.
Den skal således i henhold til artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17, forinden der træffes beslutning, give de deltagende virksomheder lejlighed til at udtale sig vedrørende de fremførte klagepunkter.
Thus Article 19(1) of Regulation No 17 requires the Commission, before taking a decision, to give theparties concerned the opportunity of being heard on the matters to which the Commission has taken objection.
Den skal endvidere gennemføre den i forordning nr. 99/63 fastsatte kontradiktoriske procedure, inden for rammerne af hvilken den giver virksomhederne meddelelse om klagepunkterne, hvorefter disse virksomheder kan ytre sig skriftligt inden for en fastsat frist; eventuelt kan der — især når Kommissionen ønsker at pålægge bøder — gennemføres en høring af de pågældende virksomheder.
Furthermore, it has to implement the procedureof an adversary nature provided for in Regulation No 99/63/EEC, whereby it mustnotify its objections to the undertakings concerned, which may then reply inwriting within a stated period. Where appropriate, and particularly in cases wherethe Commission proposes to impose fines, the undertakings may be afforded anoral hearing.
Endelig må Kommissionen i henhold til artikel 4, i forordning nr. 99/63, i sine beslutninger kun tage sådanne klagepunkter i betragtning, om hvilke de virksomheder, som beslutningen er rettet mod, har haft lejlighed til at udtale sig.
Finally, under Article 4 of Regulation No 99/63/EEC the Commissionmay, in its Decisions, deal only with those objections raised against undertakings inrespect of which they have been afforded the opportunity of making known theirviews.
Ifølge Domstolens faste retspraksis3) afspejler disse bestemmelser et grundlæggende princip i fællesskabsretten, nemlig at der skal indrømmes ret til kontradiktion under enhver — også administrativ — procedure, og at der navnlig skal gives de pågældende virksomheder mulighed for at tage stilling til, om de påstående forhold og andre omstændigheder fakstisk foreligger, og til de dokumenter, som Kommissionen påberåber sig til støtte for, at der foreligger en overtrædelse af traktaten.
In accordance with the established case law of the Court,3the abovementioned provisions are an application of the fundamental principle of Community law which requires the right to a fair hearing to be observed in allproceedings, even those of an administrative nature, and lays down in particularthat the undertaking concerned must have been afforded the opportunity, duringthe administrative procedure, to make known its views on the truth and relevance
) Dom af 29.10.1980, van Landewijk, forenede sager 209-215 og 218/78, Sml. 1980, s. 3125 og s. 3248.
Grounds of Judgment 6 to 11.Joined Cases 209 to 215 and 218/78 van Landewijk [1980] ECR 3125, 3248.Case 85/76 Hoffmann la Roche [1979] ECR 461,511. 511.
Omfanget af retten til kontradiktion
Scope of the right to a fair hearing
Domstolen går ud fra det princip, at meddelelsen af klagepunkter skal begrænse sig til at angive alle de væsentlige faktiske forhold, som Kommissionen støtter sig på i denne fase af proceduren, samt til at angive de retlige følger, der kan udledes af dette sagsforhold. Denne angivelse kan være summarisk.
The Court starts from theprinciple that the statement of objections may be restricted to a description of theessential facts on which the Commission is relying in that stage of the procedureand to an account of the legal consequences of those facts.
Kommissionen skal imidlertid under den administrative procedure fremføre alle de oplysninger, der er nødvendige af hensyn til kontradiktionsprincippet. Hertil hører alle forhold af faktisk eller retlig art, som i beslutningen kan skønnes at være ufordelagtige for de pågældende virksomheder, samt alle bevismidler, som Kommissionen anvender til støtte for de klagepunkter, som den fremfører ').
However, in the course of the administrative procedure the Commission must make available all information necessary to the defence,including all circumstances of fact and law which are used in the Decision againstthe undertaking concerned and any evidence on which the Commission bases itsobjections. * But the Commission is not obliged to include in the procedure on itsown initiative facts that exonerate the undertaking.
Tilsidesættelse af ovennævnte principper virker til gunst for de berørte parter, men udgør ikke nogen egentlig procedurefejl.
Failure to take into accountsuch circumstances favourable to the parties concerned does not constitute anadministrative error.
Det er således i alles interesse, at Kommissionen — under sine undersøgelser og procedurer — sørger for at bringe alle relevante forhold frem, hvad enten de er til virksomhedernes fordel eller ej3).
It does, however, put the correct assessment of evidence injeopardy and lays open the Decision to the risk of being declared void.2 The Commission therefore acts in the general interest, in ensuring that its investigationsand proceedings cover all relevant circumstances, irrespective of whether they arefavourable or detrimental to the firms concerned.3
Til de forhold, som Kommissionen skal meddele under proceduren, hører den konstaterede overtrædelses varighed, idet dette forhold har afgørende betydning ved fastsættelsen af en bøde, jf. artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 4). Derimod behøver virksomhederne ikke at få meddelelse om bødens forventede størrelse og ej heller om de kriterier, som Kommissionen lægger til grund for beregningen.
The facts which the Commission must notify in the course of the administrativeprocedure include the duration of the infringement that it has established, since thisis of decisive importance in determining any fine.4 However, it is not required todisclose to the undertakings the probable amount of the fine or the criteria used as abasis in its calculation.
Kommissionen opfylder sin høringspligt, når den i meddelelsen af klagepunkter tilkendegiver, at den har til hensigt at pålægge bøder.
The Commission fulfils its obligation to give a fair hearingby indicating in its statement of objections that it intends to impose a fine.
Denne angivelse er tilstrækkelig til, at virksomhe­derne kan tage til genmæle over for påstanden om, at der er begået en forsætlig eller uagtsom overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler.
Thisinformation is sufficient to enable the parties concerned to defend themselvesagainst the contested finding of an infringement of Community anti-trust lawcommitted intentionally or negligently.
Kommissionen ville på uretmæssig måde foregribe beslutningen, hvis den gav oplysninger om størrelsen af de påtænkte bøder, inden virksomhederne havde haft mulighed for at fremsætte deres bemærkninger til de i meddelelsen indeholdte klagepunkter5).
Giving details on the level of the finesenvisaged, before the undertakings were invited to submit their comments on the
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER
COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES allegations against them, would anticipate the Commission's Decision and thus beinappropriate.1
Kommissionen må ikke forholde virksomhederne de oplysninger og bevismidler, hvorpå den vil støtte sin beslutning, under påberåbelse af at de er af fortrolig karakter.
The Commission may not withhold from undertakings, by invoking itsconfidential nature, information and evidence on which it wishes to base its Decision.
Dersom kravet om fortrolighed eller beskyttelsen af forretningshemmeligheder udelukker, at de pågældende forhold eller dokumenter meddeles, kan der ikke i konkurrencesager tages hensyn hertill).
Where disclosure of pertinent facts or documents is precluded for reasonsof confidentiality or business secrecy, they may not be used in proceedings againstrestrictive practices.2In principle the undertakings concerned must receivecomplete copies of documents containing written evidence.
Pricipielt skal de pågældende virksomheder have adgang til alle relevante skriftlige dokumenter i deres fulde ordlyd. Det er ikke op til Kommissionen, men derimod virksomhederne at afgøre, i hvilket omfang dokumenterne kan tjene i deres forsvar2).
It is not for the Commission, but for the undertakings concerned, to decide whether the documentsor a part thereof can be of use in their defence.3 The fact that the parties concernedare already aware of documents constituting evidence does not obviate the Commission's obligation to draw the undertakings' attention to them.
Er dette ikke tilfældet, annulleres beslutningen6).
If not, the Decision must be declaredvoid.7
Kommissionen tilsidesætter principperne om god forvaltning, såfremt den undlader at reagere på forslag fra de berørte virksomheder, som tager sigte på at afhjælpe de forhold, der kritiseres i meddelelsen af klagepunkter, og desuagtet fortsætter proceduren.
The Commission does not observe proper administrative procedure where it failsto respond to proposals by the undertakings concerned intended to take intoaccount the contents of the statement of objections, and carries on with theproceedings.
Kommissionens procedure i konkurrencesager tjener ganske vist i første række til at forberede en beslutning, hvormed det konstateres, at konkurrenceregler ne har været overtrådt.
The Commission's proceedings against restrictive agreements serveprimarily to prepare for a Decision establishing infringement of the competitionrules.
Men der skal dog samtidig gives virksomhederne mulighed for at bringe deres adfærd i overensstemmelse med fællesskabsretten.
But at the same time the undertakings should be given the chance to bringtheir conduct into line with Community law.
Sidder Kom missionen et forslag herom overhørig, kan en senere beslutning derved blive kendt ugyldig, såfremt disse forslag var egnede til at bringe de af Kommissionen konstaterede overtrædelser til ophør7).
Disregarding appropriate proposalscould make the subsequent Decision unlawful if they could have brought to an endthe infringement established by the Commission.8
107 ning til artikel 10 i forordning nr. 17, at høringen af Det rådgivende Udvalg er sidste fase i proceduren, inden beslutningen vedtages, og at udtalelsen afgives på grundlag af et foreløbigt forslag til beslutning.
Referring to Article 10a of Regulation No 17, the Court pointed out that the consultation of the Advisory Committee represents thefinal stage of the procedure before the adoption of the Decision and the opinion isgiven on the basis of a draft Decision.
Hvis virksomhederne fik lejlighed til at fremkomme med bemærkninger til udtalelsen og følgelig til det foreløbige forslag til beslutning, ville den forudgående fase af proceduren blive genoptaget, hvilket ville være i strid med den ordning, som tilsigtes i forordningen !).
To give the undertakings the opportunity ofmaking their views known on that opinion and, therefore, on the draft Decisionwould amount to reopening the previous stage of the procedure, which would becontrary to the system intended by the Regulation.*
GKL-dommen2) fastslår Kommissionens ret til ved formel beslutning, men uden bødepålæggelse at konstatere overtrædelser af bestemmelserne i EØF-traktatens artikel 85, stk. 1, eller artikel 86, selv om disse overtrædelser allerede er bragt til ophør inden procedurens afslutning.
The GVL judgment2 upheld the Commission's right to establish by formal Decision an infringement brought to an end before termination of proceedings, butnot to impose a fine.
Kommissionens kompetence til at udstede beslutninger, der alene konstaterer allerede ophørte overtrædelser, er baseret på den opfattelse, der kommer til udtryk i EØF-traktatens artikel 87, stk. 2, litra a) og d), og artikel 89, nemlig at det tilkommer Kommissionen at påse, at disse virksomheder overholder konkurrencereglerne, og i givet fald konstatere, om disse regler er blevet overtrådt.
The Court held that the Commission's power to take a Decision solely recording the existence of an infringement is set out in Articles87(2) (a) and (d) and 89 of the EEC Treaty, whereby the Commission's task is toensure that undertakings comply with the rules of competition and where necessaryto determine whether there has been an infringement of these rules.
I henhold til forordning nr. 17 har Kommissionen endvidere bemyndigelse til at tvinge virksomhederne til at bringe konstaterede overtrædelser til ophør og i tilfælde af overtrædelser pålægge bøder og tvangsbøder.
Moreover,Regulation No 17 empowers the Commission to require undertakings to bring toan end any infringements which it establishes and to impose fines and periodicpenalty payments in respect of an infringement.
Beføjelsen til at træffe beslutning herom forudsætter nødvendigvis også beføjelse til at konstatere den pågældende overtrædelse.
The power to take such decisionsnecessarily implies a power to make a finding that the infringement in questionexists.
Domstolen udtalte dog, at Kommissionen kun har kom petence til — ved formel beslutning — at konstatere overtrædelser, såfremt den har en legitim interesse heri.
The Court pointed out, however, that formal establishment of aninfringement already terminated is admissible only where the Commission has alegitimate interest in taking the Decision in question.
Denne forudsætning anses bl.a. som opfyldt, såfremt den pågældende virksomhed ganske vist ophører med den påklagede adfærd, men dog fortsat bestrider at have begået de påståede overtrædelser, således at det vil være nødvendigt med en afklaring af retstilstanden for at fjerne risikoen for en genoptagelse af denne praksis.
This requirement is satisfied,inter alia, where the undertaking concerned does bring to an end the practicescomplained of, but continues to dispute the infringements against which objectionshave been raised, so that it is necessary to clarify the legal position to avert any riskof the infringements being committed again.
Klagerens klagebeføjelser
The complainant's right to bring an action
Demo-Studio Schmidt-dommen giver et vigtigt bidrag til afklaringen af det omstridte spørgsmål om, hvilke rettigheder tredjemand har inden for rammerne af Fællesskabets konkurrenceprocedurer.
The Demo-Studio judgment constitutes an important step towardsclarification of the disputed question concerning the -rights of third parties in the Commission's proceedings against restrictive practices. The Court held3that
99/63/EØF, indeholdte bestemmelse om foreløbig meddelelse, og i hvilken klagerens anmodning om konstatering af en overtrædelse helt eller delvis afslås.
COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES complainants who have made an application pursuant to Article 3 of Regulation No 17, may apply for the annulment of the definitive opinion of the Commission,which is adopted following the communication of its provisional view as providedfor in Article 6 of Regulation No 99/63/EEC and which rejects wholly or in parttheir application for establishment of an infringement.
En sådan klagemulighed er berettiget ud fra hensynet til en rimelig retsbeskyttelse og en korrekt anvendelse af EØF-traktatens artikel 85 og 86.
Recognition of acomplainant's right to appeal in such cases is in the interests of a satisfactoryadministration of justice and a proper application of Articles 85 and 86 of the EECTreaty.
Denne retlige vurdering berørtes ikke af den omstændighed, at aftalen også havde til formål at beskytte sundheden, og at der ikke for alle de deltagende virksomheders vedkommende kunne påvises nogen konkurrencestridig adfærd. Der var ingen tvivl om aftalens konkurrencebegrænsende virkning på baggrund af deltagernes store markedsandele (i alt ca. 90 %)]).
The Court explained thesignificance of the individual criteria of the prohibition laid down by Article 85(1),defined the scope of the automatic nullity of prohibited agreements and decisionsprovided for by Article 85(2) and spelt out the formal requirements for exemptionunder Article 85(3).
Domstolen bekræftede, at bevisførelsen for en samordnet forretningspolitik kan ske både direkte, dvs. ved hjælp af vidner eller dokumenter, og indirekte ved hjælp af indicier.
The association denied that it could andasserted that the member undertakings were not legally bound by the agreementsince it was only entitled to issue recommendations to them.
Stillet over for de af parterne modstridende opfattelser og selvmodsigende vidneudsagn skulle Domstolen undersøge, om de andre bevismidler kunne underbygge en af disse opfattelser3).
The Court rejected thisargument and referred to its consistent practice.2 Article 85(1) accordingly appliesalso to associations in so far as their own activities or those of the undertakingsbelonging to them tend to produce the results which it aims to forestall.
Et vigtigt indicium for at samordnet praksis foreligger, kan være de deltagende virksomheders adfærd navnlig, når en sådan afviger fra normale forretningsmæssige sædvaner eller endog står i modsætning til virksomhedernes egen kommercielle interesse.
Even a nonbinding recommendation by the association will be caught by the prohibitionwhere the members of the association act upon it, thereby appreciably affectingconditions on the relevant market as occurred in this case.3
KONKURRENCEPOLITIKKEN OVER FOR VIRKSOMHEDER til de nationale eneforhandlere, og for det andet på visse initiativer og foranstaltninger, der var blevet truffet af virksomheden.
COMPETITION POLICY TOWARDS ENTERPRISES held by the parties (some 90% in all), there was no doubt that the effect of theagreement was to restrict competition.1
Således havde Pioneer videregivet klager fra den franske eneforhandler MDF til Melchers & Co. Virksomheden havde desuden foranstaltet et møde mellem forhandlerne i Antwerpen, på hvilket problemet med hensyn til parallelimport blev indgående drøftet. Først i tilslutning til disse handlinger fra Pioneers side havde Melchers & Co. samt Shriro truffet konkrete foranstaltninger for at forhindre leverancer til Frankrig ·). Aftaler, vedtagelser og samordnet praksis, der har til formål at forhindre parallel import og dermed afskærme de nationale markeder, er efter Domstolens retspraksis principielt egnet til at påvirke handelen mellem medlemsstater mærkbart.
The principal subject-matter of Pioneer2was whether the Commission hadadequately substantiated its charge that the firms involved had engaged inconcerted practices aimed at preventing parallel imports from the Federal Republicof Germany and the United Kingdom to France.
Er der derimod tale om virksomheder med små markedsandele kan anvendeligheden af artikel 85, stk. 1, udelukkes, såfremt aftalens faktiske eller forventede indflydelse på markedsforholdene ligeledes er ubetydelig3).
The Court held that proof of concerted business policies may be furnished eitherdirectly, that is by witnesses or documents, or indirectly, by means ofcircumstantial evidence.
I Pioneer-sagen fandt Domstolen ikke, at der forelå en sådan undtagelsessituation, men anførte tværtimod, at også selv om de af de deltagende virksomheder selv anførte markedsandele, der for Shriro og MDF udgjorde 3 % af det nationale marked for hi-fi-produkter, og den af Kommissionen konstaterede årlige omsætning i de to virksomheder på henholdsvis mellem 10 mio og 15 mio ECU, blev lagt til grund, var den påtalte samordnede praksis egnet til at påvirke handelen mellem medlemsstaterne mærkbart4).
In the event of opposing arguments by the parties andcontradictory statements by witnesses, what matters is whether the other evidenceis capable of confirming one or the other of those arguments.3 The conduct of thefirms concerned may provide substantial circumstantial evidence of concertation,particularly if it departs from normal business practice, or even contrasts with theirown commercial interests.
I Ciments et Betons-dommen fik Domstolen anledning til at tage stilling til et præjudicielt spørgsmål om rækkevidden af artikel 85, stk. 2. Oberlandesgericht Saarbrücken havde stillet spørgsmålet om, hvorvidt en femårig rammeaftale mellem et fransk og et tysk firma om årlig levering af ca. 40000 tons cement skulle anses for ugyldig i henhold til artikel 85, når den forpligtede den tyske virksomhed til ikke at afsætte den af den franske virksomhed leverede cement i Saarland, ved leveringer i Karlsruhe-området at tage hensyn til den virksomhed i Wòssingen/Tyskland, som det franske firma havde interesser i, og først at søge ordrer indhentet dér efter forudgående samråd med det franske firma.
After a comprehensive assessment of the evidence, the Court ruled that the refusal of the German sole distributor, Melchers & Co., tosupply a German agent could be explained only by efforts on the part of the formerto impede the export to France of the goods ordered. This circumstance pointed toa concerted practice between Melchers & Co. and the French sole distributor,MDF, which had complained on many occasions about cheap parallel imports intoits appointed territory.4 The written request made by the British sole distributor,Shriro, to its main customers not to resell Pioneer equipment in France wasregarded by the Court as direct evidence of a concerted practice by Shriro and MDFwhich had as its object a restriction of competition within the common market. Thefirms' response to the letters in question and the ensuing effects on the market wereimportant only in regard to the gravity of the infringement.5 Furthermore, the Court considered there was proof of Pioneer's participation inboth concerted practices, which were closely connected in respect of both timingand substance.