natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I Storbritannien forsøgte man at skabe orden ved lov af 1971 trods de traditioner, der er for, at staten er meget til bageholdende med hensyn til at gribe ind (eller slet ikke griber ind), og måske fordi dobbeltheden i forhandlingsvejene her var bedre sikret end endre steder.
lthen it assurnes this position, however, company bargaining is in no oasevery clearry linked to branch bargaining. rn sone cases this is becauee thed.elegates responsible for it, Iike the British shop.stewards, have a verypoorly defined. position in the unions ancl nake wide use of their indepenclentpowers in the major undertakings, especially when they are in comnittee, inaotne cases because neither the unions nor the enployers are quite sure whatthe function of each bargaining 1eve1 is,. l,lore generalry, issues specific tothe undlertaking are sometines not covered by formaL bargaining in its properforn. lrhig can be because unofficial agreements with many implicit clauses(ena aff the nisund.erstanclings this can engencler) ana taking'very untra.ditionalforns (management reply to a question, minutes at the enil of a dispute, internaltunilateralr note from the nanag:ement settling an issue after diecussion) arecurrentr as in the IIK and.
Uden at ville analysere Industrial Relations Aet, der i dag er ophævet, kan det konstateres, at den havde til formål at gengive fagforeningerne ansvaret for virksom-
Fbancel or because boclies which are not reaL1y unionsand not rea1ly responsible for bargaining ileal with a large number of the issues.fn the Federal Republic of Oermany nogt lnternal questions are reserved to the workE council and a careful line is d.rawn between the union contract and the t32
hedsdrøftelserne og at styrke dette ansvar samtidig med organisationernes ansvar, at gøre de overenskomstmæssige forpligtelser i aftalen åbenbar ved at fastsætte straffeforanstaltninger.
internal agreement. llhe growing inportance of the works eonrlittee in Francetelthough it ig fai fron having the eanre responsibilities as the Geman workE counci1., mailrpartLy explain wfur, in spite of the fact that sinilar disputeedevelopecl ae in the UK and in spite of the najor wave of large conpa4yagreenents., company bargaining has not rleveloped in the same way there asin the IIK ancl hae remained nuch nore reetrictecl and infornal,
At loven blev en fiasko på grund af fagforeningernes stejle modstand, men også på grund af arbejdsgivernes lunkne tilslutning, forklares ikke alene ved trofasthed over for traditionerne og modvilje mod fornyelser, som var inspireret af De forenede Staters eksempel, idet visse bestemmelser, hvorefter forhandlingerne skulle udgå af den rent private gentleman's agreement, faktisk er blevet gen taget i lov af 1975.
QoStgcls_bgtgegn_the_ttlflege4t_19vg1g lltre chenges in bargaining structures, such as the development of conparqrbargaining, are not the outcone of any preneditated plan or the inpleoentationof a programe. llhey are the result of taking given opportunities to settlean issue rather than baeed on anJr coneistent regolve by one party or theother. ilot surprieingLyr therefore, there is no autonatic co-ordinationbetween the clifferent bargaining 1eve1s ancl methods.
Denne fiasko viser snarere vanskeligheden ved ovenfra at ville regulere den tilskyndelse til decentraliserede initiativer, som virksomhedsforhandlingerne giver anledning til, og at trække i retning af en aftale, som mere end nogensinde er en konstant og dynamisk forbindelse mellem arbejdsmarkedets parter.
It nust also be pointedout that attempts to echieve such co-ordination have not been very successfirl.Relatione between the varlous levels remain very unstable and there has beenno eystematio allocation of the isgueg involved to partlcular channele ofdiscuesion.
I Italien har ønsket om at skabe en ordning for forhand lingerne på de forskellige niveauer, contrattazione articolata fra 60'erne, tværtimod givet sig udtryk i selve aftalerne.
In 19?1 in the llK the etteurpts to create orriler in this area were nade by}au, contrary to the Snitish tradition of very reluctant state intervention(if not abstention), perhape because tbe ilual nature of bargaining nethocls Ha's Dore established there than eleewhere. llithout nanting to analyee thenor ileftrnct Induetrial.
De landsdækkende overenskomster omfattede bestemmelser, der udtømmende præciserede, hvilke emner der egnede sig for yderligere forhandling i virksomheden (helt nøjagtig havde der først været rinvio på tre niveauer), idet det hele indeholdt en bestemmelse om "borgerfred" eller "fredspligt".
Belatlons Act, it ney be seial that its objectivewas to bring conpany discussions back under-the autbority of the unionslto increase unlon eutbority anil the responslbility of tbe aesobiationstand to nake the contractual comnitnent of the agreement nore e:rplicit byenabling it to be endorsed 1egal1y.
I dag er dette system praktisk taget forsvundet inden for industrien, selv om det i princippet består inden for handel og bankvæsen.
Tlre feilure of thie law, due to theflrn opposition of the unionc anil the lukewanr eupport of the employerelcannot be ex1 > leined only in termE of loyalty to tradition ancl proteet atan;r innovations inspireit by the U.S.A. cxanple, for gone provisioaswhich ehift bargaining outside the purely private area of the gentlenanreagreenent were in fact also eoboilied j.n the 19?5 law.
Drøftelserne kan genoptages i virksomheden på et hvilket som helst tidspunkt og om et hvilket som helst spørgsmål, hvad enten det er behandlet i brancheoverenskomsten eller ej.
What this failuredoes show is the difficulty of trying to itiscipline fronr above the trend towards d.ecentrelized action which leads to compargr bargainingr tlrawing lnto tbe contract an area whlch nore tban ever involves antl ofconstant anil i[manic relations between the two sldes of industry.
Forhandlingerne finder sted på alle fronter, de er ikke længere egentlige "leddelte". Som vi netop har nævnt, har fagforeningerne forkastet C onfindustria's nylige forslag om at revidere funktionerne ved at lade brancheoverenskomsten få ansvaret for at fastsætte programmer og retningslinjer.
In Italy, on the contrary, the attempt in the 1960s to organizebargalning et tliffcrent leveler by the contrattasione artlcolata' orarticuletetl bargainingr ras reflectecl in the agreemente thearselvee. l['he nationaL a€re€ments incluclecl treferralt clauses which specifieal antlilmarcated the subjectg rlrich coulcl also be negotiated ln the undertaking(nore preclaely, tbe rrinvior was at first organized on tbree levels) an < lelso conprlsed a rtrucer or rrurion.peacer cfause.
Også i Frankrig trækker de en smule teoretiske bestræbelser på at sondre imellem "komplette" (uden forlængelse) og "ikke komplette" (der egner sig for nye forhandlinger i virksomheden) brancheaftaler i langdrag.
Toilatrtthia e;rstem haspractically ilisappeareil in inclustry although in prlnciple it etill exietsin trade an < t banking. lllhe discuasion nay now take place in tbe unilertakingagain, at any tine and on ar\y eubJeot, whether or not the issue is alealt with in the branoh agreement.
Der finder forhandling sted på tre niveauer uden sam ordning.
The bargaining takee place on all fronte analia no longer rErticulaterlr in the strict sense of the word.
Er problemet bedre løst andre steder?
As we saitl earlicrg r33
digt på hinanden på en kompleks måde (indtil begyndelsen af 1977 havde sidstnævnte tilhøjelighed til at afvente førstnævnte).
the unions rejected the rocent Confj.ndugtria proposals on rcdefiniag f\rnctioneand naking the branch agreement responsible for laying down programes andapproaches.
Op delingen af opgaverne mellem nationale og regionale aftaler er langt fra altid klar.
In spite of the great nunber of organizations and inetitutione, much vagueneaa renains.
Endelig er der en øjensynlig mangel på koordinering mellem de landsdækkende paritetiske møder og trepartsmøderne.
In Dennark there is onLy union repreeentation at the various levele, especially in. the ttK.
Trods mængden af organisationer og institutioner er der fortsat betydelig usikkerhed.
Blrt the nurnber of unofficial as in Italy anclstrikes (nostly onfrom perfect there scale) ehows that the co-orclination is far a sa1l either.
I Irland har det, at fagforbundene har indtaget en mere yderliggående holdning, bevirket, at de mere og mere direkte beskæftiger sig med problemer, der betragtes som for virksomheden interne anliggender.
In lreland, the radicalization of national trade unions hag 1ed thenrto concern themselves nore and nore directly in probleme considered internal to the und.ertaking.
Uden at søge at opstille et paradoks kan man sige, at det tilfælde, hvor der er færrest problemer, er det, hvor denne koordinering mellem de forskellige niveauer overhovedet ikke eksisterer, dvs. i Forbundsrepublikken Tysklands tilfælde ved adskillelsen mellem Betriebsrats område og metoder for medbestemmelse og de områder og metoder, der gælder for forhandlingerne med fagforeningen.
llithout wishing to suggest an;r paradoxes, yre could. say that the casewhere least probl€üts arise is where there ie no co-ordination at all betweenthe cl.lfferent-Ievels, ae in the Fecleral Republic of Cemany, because of theseparation between the area and nethoils of codetermination with the workscouncil and those of bargaining with the union.
Når der ikke er en klar og tydelig koordinering, kan man da i det mindste ikke se, at der tegner sig en "rationel" fordeling af forhandlingsområder mellem de forskellige niveauer?
In the absence of any fornal co-ordination, is there at leaet gomeevidence of a rratlonalr alLocation of bargaining issues between thevarious Levels ?
Til en vis grad er det rigtigt, og vi har konstateret dette med hensyn til de tværfaglige forhandlinger.
To some extent there is, as we noted ln the contertof intertrade bargaining. fn Italy and Dennrark the guaranteeal rageoannot be clecicled by the branch.
Den garanterede mindste løn i Italien og Danmark kan ikke besluttes på brancheniveau, og det er også meget logisk, om ikke nødvendigt, at behandle indeksreguleringen (Italien og Nederlandene) eller godtgørelse i forbindelse med arbejdsløshed (Frankrig) på et højere niveau.
Sirnilarly it iB nore 1ogioa1, if notnecessary, to d.iscuss the sliding scale (eg in Italy ancl.the Netherlands)and unernployment benefits (ruance) at the highest level.
De lands dækkende politiske beslutninger om løn, der hvor denne forhadles (Danmark, Irland og Nederlandene), henhører naturligvis under hovedorganisationernes kompetenceområde.
Otviously, decieioneon national pay policy, where this oan be negotiatect (Dennark, freJ.and, l{etherlands) clearly fal1 within the confeclerationsr terms of reference.
Men bortset fra et lille antal tilfælde, hvor arten af de behandlede spørgsmål kræver det, er det snarere vilkårligheden i fordelingen af spørgsmålene mellem niveauerne, som er af interesse. se.
Yet rhat rernains nost notable, epart from the maI1 nunber of caseswhere the nature of the issues at stake denands it, ie the arbitrary natureof the allöcation of issues between the various 1evels.
Især i en periode med stor arbejdsløshed med betydelige uligheder i arbejdsløshedsantallet, alt efter branche, synes det snarere at være nødvendigt med en tværfaglig kompensation.
A rSrrto of inteptrade adJuatneut rrculilsurely sea prefereblc, capeclally iluring a pcriod of high uuaplo;nent vbcuuaaplolnent rtrikca vcrJr unogually ilcpcruting on tbc brancb.
Grunden til dette valg ligger således snarere i levedygtigheden af forhandlingerne på sektionsniveau.
1!bercason for tbir cboloc llcg norc in tbc vitellty of bergalntng by acctore.
Er det naturligt, at indplaceringerne indgår som en del i virksomhedsaftalen hos Fiat?
Ig it natural that Job eval.uation ghoultl be incorporate < l in the Fiat conpa^rqr atroenent ?
Andre steder ville de snarere henhøre under branchen, men beslutningen om at behandle dem på dette niveau viser snarere fagforeningernes vilje (og arbejdsgivernes accept), ikke alene til at sammenkæde dem med organisationen af arbejdet og øve indflydelse herpå, men til at anvende arbejderrepræsentanternes indflydelse. Var det i Frankrig absolut nødvendigt i to år på tværfagligt ni veau at forhandle en aftale om forholdene på arbejdspladsen?
Eloqhere it woulrl bc negotietcd by the branoh; but thc deoigion to ilcal rtth it at thig lwe1 prinarily ahors the regolve of the uniong (ecoeptedby the oployers) to lialc thie igEue to tbe organizetlon of nork and toinflucnce thls organization a^nil aleo to tning the weight of the rorkgrgtilelegater to bcar. lfae it really necosssrJr in trbancc to eperul tro yea,ranegotieting an agreaent on the conrlltlons of workiag life at inten-trade Iovcl ? & 1o subJcct could have lent iteelf well to talke cloee to thcundortaking, t'ut it le cvldent tbat the oploycre ranteil to kecp a oerteinillsta^noe in or{er to J.ay ilown guiilellnes. hon these ard. other cxauplee it is clcal that the choice of bargaini.nglevel is oaly very partlelly ilictateil by the actual nature of the nrbjectsto bc ilieouaeecl.'
Tværtimod, emnet burde have fremkaldt en nærmere drøftelse på virksomheden, og det er åbenbart, at arbejdsgiversiden havde til hensigt at vige for at bekræfte nogle retningslinjer.
It is bae€d far nore on the etrategic concerna of bothpartlee. & e unione ars oorcerneil to nobilize tbelr forces as beet thcy oen,to arouse tbe oployeesr lnterett and to offer tha tangtble regults. Tbeoployere wa,nt to avoial aJoJr overlaB of neasu.r€6 or nultiplicetion of p:ressures.l{here can the tro partieo bcet final pointe of agrcoent and opportunitlee for rclaye Joint pirogrees ? tithin cach orga,nizetlon, rho takee the lnitiativer itp supporte itr oontrolg it ? .Anong the organrizations, ig therc anJr inEtitutionel neans of coming to a^nana,ngment or reacbing agreement ?
Af disse eksempler og af mange andre ser man, at valget af forhandlingsniveau kun delvis dikteres af selve arten af de spørgsmål, der skal behandles. Det er i højere grad dikteret af den enes eller den andens strategiske overvejelser.
tle ha,vepointcil ofüen enough to the €oerg.noe in the bargaining eyataof ner iggues rbich favour intcr-trade digcuegione or conpart;r dlgcuggionsfor thls to be olcar. lfe tlo not nean that the all.ooetion of ieeues to oneor tbe other is nerely a guestion of obanoe or opportunity.
Vi har i tilstrækkelig grad vist, at der i forhandlingerne er opstået nye problemer, som presser i retning af tværfagligeforhandlinger eller virksomhedsforhandlinger, for at der
& c chengee in powers (the nili.tarcy or Bupport of tbe oployece in tbccage of the unione, the capaoity to ileal ritb enal reepond to thei.r probLas in the caee of tbe aployers) ald the cbangcs ln neane of action tbercfore
forhåbentlig ikke opstår misforståelser.
have rnore influence on.the change of nethods used.
Det er nemlig strategierne, der skal koordineres, eller i det mindste afstemmes.
For it is the strategies whichmuet be co-orclinated. or at least reconcilecl.
Vi tillader os at anvende ordet procedure, ikke i dets strengt juridiske betydning (formaliteter, nødvendige etaper for at forhandlingerne er gyldige) men i en videre (og måske mindre streng) betydning. Arbejdsmarkedets parters skridt og handlemåde
Sargaining procedures l{e are not using the terrn procedures in its strict legaL eense (formalities,necessary stages before the bargaining becomes valid) but in the wider andperhaps less rigoroua sense of the approach and conduct of the two sidee ofinclustry during the bargaining.
Det er os ikke muligt at gen nemgå dem i detaljer. Så vidt vi ved, foreligger der ingen systematisk undersøgelse, der gør det muligt i dag at sammenligne for løbet af forhandlingerne i de ni lande.
This cannot be exarnined in cletailr for toour knowlecLge there is no systematic stucly comparing the bargaining proceduresin the nine countries toclay.
I mangel af en sådan undersøgelse, der ville være meget hensigtsmæssig for at få en bedre forståelse af den konkrete rækkevidde af retsreglerne og parternes brug af dem, må vi begrænse os til nogle generelle bemærkninger.
In the absence of any such stud;r, whioh wouLtl bea very ueeful aid to und.erstanding the practicaL scope of the rules of lawand the extent to which the strategies of the two aides are based on thentwe nust confine ourselves to a few general remarks.
Forhandlingsprocedurerne kan fastlægges ved lov, der mindst fastsætter de generelle regler med større eller mindre medvirken fra domstolene (naturligvis vigtigere i lande med common law). Men de fastsættes også delvis af arbejdsmarkedets parter selv, enten stiltiende gennem de sædvaner, der er opstået eller udtrykkeligt gennem formelle aftaler.
Bargaining procedures canbelaidd.own by1aw,whichatthevery}eastfixesthegeneralrules,withthemore orlesssubstantialparticipationofthetribunals(obviouslymoresignificantinconmon lawcountries).Buttheyare a1so laid down in part by the two sides of industry themselves, either implicitly by the habits they have adopted, or explicitly by ag?eements ind.ue form.
Lovens rolle skal ikke påvises.
The role of the law is quite clear.
Selv i Storbritannien, hvor den officielle doktrin længe har været, at det offentlige skulle afholde sig fra at gribe ind, var denne reserverede og dernæst velvillige neutralitet det samme som en godkendelse af en række grundlæggende forhandlingsprincipper. Tendensen i de sidste tyve eller tredive år, som i alle lande har været at fremme de kollektive forhandlinger og at give dem større autonomi, har snarere på en tilsyneladende paradoksal måde ført til en styrkelse af lovgivningen om procedurerne for at hjælpe parterne til at mødes, nå til gensidig anerkendelse og få forhandlingerne afsluttet.
Even in the UK the official doctrine has long been that of abstention by the public authorities; this neutralityt at first reserveil then benevolent, was equivalent to approval of a nurnberof baeic bargaining principlee. lltre tendency in all countries over the lasttwenty or thirty years to promote collective bargainlng ancl to give it moreautonony has by an apparent paradox 1ed instead to increased legislation onproced.ures, in ordler to give more facilities for meeting, mutual recogrritionand the development and conclusion of bargaining.
Således har man ved lov af 1975 i Storbritannien givet en blandet institution en mæglingsfunktion med hensyn til anerkendelse af fagforeningen som forhandlingsberettiget.
Thus the 1975 Act in the UK conferred on a joint service the mediating function for recognition ofthe unions by the nanagement.
Udtalelserne fra Advisory Conciliation and Arbitration Service er ikke bindende, men hvis arbejdsgiveren forkaster dem, har fagforeningen ret til at søge voldgift med hensyn til sine krav. I henhold til lov af I97I i Frankrig er parterne forpligtet til at træde sammen, hvis en af dem anmoder herom.
The conclusions of the Aclvlsory Conciliationanil Arbitration Service ane not bi.nding but if an ernployer rejects them theunion iB entitlecl to seek reilress fronr the Central Ärbitration Committee onthesubstanceofitsclaims.Intrbance the1971 law obliges the two parties to meet if one of them so requests; it also enforces discussions at regular intervals (wages must be exanined at least every year). fn the IIK the newrules whicb oblige the employer to provide the unions with the info:mationnecessary to the proper proceclure of the bargaining have been specified bythe sa.ne joint service, ACAS, in a ctraft code of practice (the scale anclprecision of the information that rnay be required are striking; the ttrafücode has four headings : payr conditions of service, employmentr productivityanil financial data).
Der er ligeledes pligt til at foretage drøftelserne med en vis hyppighed (lønningerne skal drøftes mindst hvert år).
If the enployer refuses to disclose the relevant inforrnationl
Hvis arbejdsgiveren afslår at give de relevante oplsyninger, kan de substantielle spørgsmål - som i tilfældet med recognition - forelægges en voldgift.
issues tlay bc aubnittcd for arbitration, ae in thc casc of thc bargaining union recogritioa.
I dette tilfælde er tendenserne i loven klare. At til skynde mest muligt til forhandling og at fremskaffe de nødvendige midler, i størst muligt omfang undgå at træffe principiel afgørelse og at lade parterne deltage i gennemførelsen af denne procedure.
In this casc, thc trcnd ia the lau is clear : it iE to Prodlrcc the na:cinur anount of aegotiation and to providc the neang for this, to avoid uhcre possible any settlsnent of questions gf substance, and to aggociatc thc two sides in implcnenting thc procedurc.
Selv om den ikke går helt så langt, er loven af 1971 i Frankrig blevet udarbejdet efter samme retningslinjer (og vi erindrer om, at parterne er blevet konsulteret i så høj grad, at det er det samme som en aftale).
Although it does not go ncarly as farr thc French 1971 lav ras draftcd in the sanrcepinit epinit
Men en betydelig del af procedurerne kan også stamme fra selve aftalen.
l{any of thc proccdurcE rlay also bc lai < l down in the agrecmcnt itself,.
I Danmark er de vigtigste forhandlingsprincipper, her under den fredspligt, der foreskrives i aftalen, blevet fastlagt i en aftale af 1910 ("Normen") mellem DA og LO.
In Dcrurar*, thc nain principlcs of bargainiugr including that ofiadustrial pcace inposed by the agrcsncats, vere laid doua in .rn agre@cntof 1910 (tthc normst) betueca DA and LO.
Hovedreglerne for det nuværende forhandlingssystem stammer fra en aftale af 1936. Denne meget store stabilitet udelukker ikke smidighed, idet for handlingerne i 1976 fulgte særlige regler, som de to hovedorgani sationer uofficielt havde vedtaget.
Thc principal rules of thc actual ncgotiatioa originatc fron an agrcarcnt of 1936. fhis vcry firn stability docs not cxclude the possibility of flcxibility, for thc 1975 bargaining vas bascd gn dcrogating rulca on vhich the ttro confcderations had agnccd inforrally.
I Italien er de vigtigste procedurer for forhandling og konflikt et resultat af praksis.
In ltaly the nain body of bargaining and diEputc Arocedrucs is thc result of practicc.
De "leddelte" forhandlinger er opstået og forsvundet, der er op stået interne udvalg, der er blevet erstattet af bedriftsråd,der er oprettet en fagforeningsforhandlingsinstans i virksomheden (lov af 1970 har stadfæstet denne nydannelse).
this agplies to thc introduction and thcn disap- pearancc of tarticulatcdr bargaining and to the sctting up of iaternal cqnlttceg arrd their rcplaccnent by vorks councils to create a turionbargaining unit yithin the undcrtaking (the 197O lav cndorsed thisirmovation).
DGB har fast sat de ønskelige regler for handlemåde, som meget generelt over holdes af medlemmerne (både for at udløse en strejke og for at godkende en aftale).
In thc Fcdcral Republicof, Gernan5rthe EB laid dovn the necoeelrded lulca of conduct uhich its n(sberE generally oUey (vitfr rcgard to calling strikcg or approvingagrecnents).
De er ofte stiltiende. I samme land kan der være en betydelig forskel i praksis fra branche til branche.
Oftcn these ruleE arnetacit, for practices can vary uidclyrfirm onc branch to anothcr in a sac countty.
Forhandlingerne inden for de grafiske fag i Frankrig, England og Tyskland ligner hinanden mere end de i hvert enkelt land ligner forhandlingerne inden for andre områder.
In Francc, the Itf end the Fqderal Republic of Gcrmanytherc are norc Einilaritics bctvcen printiaglndwtr)r bargaining than bctvccn the branch bargaiafag proeedrncs ingeneral vithin each countr.lr.
Mere generelt kan arbejdsmarkedets parter, selv når loven er ret præcis og detaljeret, anvende den på forskellig måde.
l{ore gencrally, evcn ulrcn the law ls f,airly precise and detalledr thcteo 3ides of industry can apply it diffcrently.
I henhold til loven er der mulighed for at indgå tidsbegrænsede eller ikke tidsbegrænsede overenskomster i Frankrig. Praksis har bevirket, at de ikke tidsbegrænsede overenskomster er blevet fremherskende med de meget betydelige konsekvenser, dette indebærer.
In Prance, thc law nakesit possible to coaclude fixcd-tcrn or indcfinite-te$r agnccßcate; thcrecornd syst€n bccanc dqdnant therc as a result of, practice, vith thc aaJor c on se q u c n ceE this inplies.