natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Traktatens artikel 204 fastslår, at det under ordningen med foreløbige tolvtedele er bevillingsanvendelsen for hvert kapitel, der tages i betragtning.
With regard to the first two points at least, the Interinstitutional Agreements concluded in 1988 and 1993 have helped to reduce the risks of the budgetary procedure being brought to a standstill.
Dersom Parlamentet ikke inden udløbet af de tredive dage har truffet en afvigende afgørelse, betragtes Rådets afgørelse som endeligt vedtaget.
The object of the dual-limit rule is to ensure continuity in the European public service but without making avail able to the Commission more appropriations than are planned for the budget being prepared, which in principle reflect the Community's actual needs.
Dette sætter Kommissionen i stand til i januar at disponere over 3/12 for at udbetale forskud til medlemsstaterne og derefter over 1/12 for hver følgende måned.
The Joint Declaration of 30 June 1982 had already opened the ways towards conciliation, which have since been consolidated.
Dette princip kan medføre et fortolkningsproblem i det tilfælde, hvor budgettet er blevet forkastet: Kommissionen mener nemlig, at når først budgetproceduren er blevet sat i gang, skal der tages hensyn til de etaper, der allerede er blevet afviklet inden forkastelsen af budget tet, og at man derfor som grænse skal benytte det forkastede budgetforslag eller forslaget i den udformning, det havde på budgetbehandlingens foreløbigt sidste trin.
This rule poses a problem of interpretation when a budget is rejected: the Commission argues that once the budgetary procedure has started account must be taken of the stages reached up to the point of rejection of the budget and the limit should therefore be the draft budget rejected or the draft at the last stage of examination.
Derimod mener både Rådet og Parlamentet, at hele budgetproceduren skal begyndes på ny, og at der
The Council and Parliament, on the other hand, main tain that the entire budgetary procedure must begin again from the start and that there is therefore no real dual limit until the Commission has presented new budget proposals.
I afgørelsen om budgetdisciplin (artikel 18) og i aftalen mellem institutionerne (punkt 7) er det klart fastslå et, at gennemførelsen af enhver lovgivningsmæssig be stemmelse afhænger af, at der, for så vidt det er nødvendigt, foretages en tilsvarende ændring i budgettet og/eller i de finansielle overslag.
It is clearly established in the Decision concerning budgetary discipline (Article 18) and in the Interinstitu tional Agreement (paragraph 7) that the implementation of any legislative decision is subject to a corresponding amendment, where necessary, to the budget and/or the financial perspective.
Med andre ord kan budgetmyndigheden ikke påtvinges en lovgivningsmæssig bestemmelse.
In other words, a legislative de cision cannot be imposed on the budgetary authority.
Disponible indtægter: Hvad angår tilrådighedsstillelsen af indtægter under ordningen med foreløbige tolvtedele, er der ikke noget problem, når det gælder de traditionel le egne indtægter (da disse automatisk opkræves til Fællesskabet).
On the revenue side of the budget, when the provisionaltwelfths arrangements are in operation, there is no problem concerning the making available of traditional own resources (which are collected automatically on behalf of the Community).
Maastricht-traktaten udvidede Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige kompetence gennem den fælles be slutningsprocedure .
The Maastricht Treaty has extended the legislative powers of the European Parliament through the codecision procedure.
»Er budgettet endnu ikke vedtaget ved regnskabsårets begyndelse, skal den tidligere fastsatte ensartede moms sats og BNI-sats fortsat gælde, indtil nye satser træder i kraft«.
As regards VAT and GNP-based own resources, Article 2(6) of Decision 94/728 of 31 October 1994 states that if, at the beginning of the financial year, the budget has not been adopted, the previous uniform VAT rate and rate applicable to GNP will remain applicable until the entry into force of the new rates.
I forbindelse med fornyelsen i 1993 af aftalen mellem institutionerne udtalte aftalens parter, at de fortsat til sluttede sig de principper på området, der er fastslået i den fælles erklæring af 1982, og forpligtede sig til at gennemføre disse bedre i praksis.
When the Interinstitutional Agreement was renewed in 1993, the signatories confirmed their adherence to the principles laid down on the subject in the 1982 Joint Declaration and undertook to improve their implementation. mentation.
Ikke desto mindre står der i artikel 10, stk. 3, fjerde afsnit, i forordning nr. 2891/77 af 19. december 1977 (ajourført i den nye forordning nr. 1552/89 af 29. maj 1989), at tolvtedelene beregnes på grundlag af det sidste endeligt vedtagne budget.
However, the fourth subparagraph of Article 10(3) of Regulation No 2891/77 of 19 December 1977 (retained in new Regulation No 1552/89 of 29 May 1989), pro vides for the calculation of twelfths on the basis of the amount entered in the last budget finally adopted.
Reguleringen af disse beløb foretages på det tidspunkt, hvor der første gang efter den endelige vedtagelse af budgettet forfalder et beløb.
The adjustment is made on the first due date following final adoption of the budget.
Denne bestemmelse gør det muligt for Fællesskabet at råde over tilstrækkelige midler til at dække de løbende behov.
This arrangement provides the Community with sufficient resources to meet its day-today requirements.
a) Hvad angår det i 1982 aftalte princip om at undgå, at maksimumsbeløb fastsættes ved forordning, er det Kommissionens holdning, at den modsætter sig, at de beløb, der anslås nødvendige, anføres i retsakter ne, bortset fra i undtagelsestilfælde (f.eks. struktur fondene og samhørighedsfonden), eller hvis dette er fastsat i traktaten (rammeprogrammet for forskning og teknologisk udvikling).
(a) With regard to the principle agreed in 1982 of avoid ing stipulating maximum amounts in regulations, the Commission's attitude was to oppose mentioning amounts deemed necessary in legal acts, apart from exceptional cases (Structural Funds and Cohesion Fund, for example) or where provided for in the Treaty (framework programme for research and technological development).
Kommissionen mener nemlig, at de anslåede økonomiske virkninger bør fremgå af den finansieringsoversigt, der ledsager forslaget, for at gøre det muligt for budgetmyndigheden at udtale sig med fuldt kendskab til sagen, men at disse virkninger ikke skal være genstand for en formel beslutning fra budgetmyndighedens side.
It considers that estimates of the financial impact must be presented in the financial statement accompanying its proposal to allow the legislative auth ority to take a decision with full knowledge of the facts, but that it should not be the subject of a formal decision by the legislative authority.
V. De vigtigste konfliktskabende faktorer i forbindelse med budgetproceduren. Forbedringerne siden reformen fra 1988
V — The main risks of clashes in the budgetary procedure — Improvements made since the 1988 reform
Erfaringen har vist, at der er tre faktorer, der især kan give anledning til konflikt, nemlig:
Experience has shown that the main risks of conflict are to be found in three areas:
— sondringen mellem obligatoriske udgifter (OU) og ikke- obligatoriske udgifter (IOU)
The budgetary auth- the interconnections between budgetary power and legislative power;
A. Overlapningen mellem budgetbeføjelser og lovgivende beføjelser
This distinction became a bone of contention between the Council and Parliament.
Budgetmyndigheden og Kommissionen har forpligtet sig til ikke at ændre dette beløb under de årlige budgetprocedurer, med mindre der er tale om objektive og varige nye omstændigheder, der er behørigt begrundet.
(b) The Joint Declaration of 30 June 1982 ority and the Commission undertake not to depart from this amount in the annual budgetary procedures unless new, objective, long-term circumstances arise for which an explicit and precise explanation is given.
Til gengæld gik alle institutionerne med til, at beløb, der skønnes nødvendige, ikke anføres i retsakter, som ikke er underlagt proceduren for fælles beslutningstagning.
On the other hand, all the institutions accepted that legislative instru­ments not subject to the codecision procedure should not contain an amount deemed necessary.
Det blev desuden præciseret, at såfremt Rådet i en sådan retsakt skulle ønske at anføre en finansiel reference, skal det kun ses som et udtryk for den lovgivende myndigheds holdning, men uden at budgetmyndighedens kompetence derved anfægtes.
It was added that if the Council wishes to include a financial refer­ence in such an instrument, this would be taken as illustrative of the will of the legislative authority and would not affect the powers of the budgetary authority.
»Den fælles erklæring« af 30. juni 1982 åbnede allerede vejen for en gensidig forståelse, og der er siden gjort yderligere bestræbelser i denne retning.
Each institution defended its own definitions until com­mon ground was found in the Joint Declaration of the European Parliament, the Council and the Commission on various measures to improve the budgetary proce­dure signed by the presidents of the three institutions on 30 June 1982.
b) Fælleserklæringen af 30. juni 1982 delsen af bevillingerne.
(b) Paragraph 18 of the Interinstitutional Agreement recalls the requirement of a legal basis prior to the implementation of appropriations.
I foråret 1994 forelagde Kommissionen budgetmyndigheden en ajourført for tolkning af denne bestemmelse i erklæringen af 1982, hvori den fastslog:
In spring 1994, the Commission submitted an updated interpretation of this provision of the 1982 Declaration to the budgetary auth­ority, specifying:
— kriterierne for en undtagelse fra reglen om, at enhver betydelig foranstaltning kræver, at der vedtages et retsgrundlag (f.eks. pilotaktioner eller forberedelsesaktioner, informationsforanstaltninger) ninger)
(i) the criteria for exemption from the rule that any significant action requires the adoption of a legal basis (e.g. pilot or preparatory projects, informa­tion activities);
I erklæringen defineres OU som de udgifter, der af budgetmyndigheden skal opføres på budgettet for at gøre det muligt f or Fællesskabet at overholde sine interne og eksterne forpligtelser i henhold til traktaterne eller retsakter udstedt i henhold til disse, medens alle andre udgifter er »ikke-obligatoriske«.
This Declaration defines compulsory expenditure as such expenditure as the budgetary authority is obliged to enter in the budget to enable the Community to meet its obligations, both internally and externally, under the Treaties and acts adopted in accordance with the Treaties. Conversely, all other expenditure is non-com­pulsory.
— betingelserne for anvendelse af en budgetpost, som endnu ikke har et retsgrundlag, under hen syntagen til lovgivningsprocessens art og stadium og til de hensigter, som budgetmyndighedens to parter har givet udtryk for i forbindelse med vedtagelsen af budgettet.
(ii) the terms for implementing a budget heading which does not yet have a legal basis, in view of the nature and state of progress in the legislative process and the intentions expressed by the two arms of the budgetary authority when adopting the budget.
Til erklæringen er knyttet et bilag med en fortegnelse over alle de dengang eksisterende budgetposter klassificeret i OU og IOU.
Annexed to the Declaration was a list of all the then existing budget headings, classified as compulsory or non-compulsory.
B. Opdeling i obligatoriske udgifter (OU) og ikkeobligatoriske udgifter (IOU)
Β — The distinction between compulsory expenditure and noncompulsory expenditure
Fremtidige budgetposter og budgetposter, for hvilke retsgrundlaget er blevet ændret, skal klassificeres efter en ny procedure, en tresidet drøftelse (trilog) mellem de tre institutioners formænd.
A new procedure (the trialogue between the presidents of the three institutions) was introduced to determine the classification of new budget headings or existing headings for which the legal basis had changed.
Ifølge proceduren:
This procedure is as follows:
Klassificering af udgifterne
(i) the Commission proposes a classification in its pre­liminary draft;
— fremsætter Kommissionen forslag til klassifikation af udgifterne i det foreløbige budgetforslag, og a) Opdeling i obligatoriske (OU) og ikkeobligatoriske udgifter (IOU)
(a) The distinction between compulsory expenditure and noncompulsory expenditure
Denne opdeling er hovedsagelig politisk.
This distinction is essentially political.
Den er af gørende for, hvordan Parlamentets og Rådets budgetmæssige beføjelser fordeler sig.
It is closely tied up with the division of budgetary power between Parlia­ment and the Council.
— i tilfælde af uoverensstemmelser mellem budgetmyndighedens parter om klassifikationen, bestræber de tre formænd sig på at finde en løsning inden udarbejdelsen af budgetforslaget.
It appears in Article 203(4) and (9) of the EEC Treaty, as amended by the 1970 Luxembourg Treaty.
c) Aftalerne mellem institutionerne af 1988 og 1993
(c) The contribution of the 1988 and 1993 Interinstitu­tional Agreements
De nye bestemmelser, der blev fastlagt mellem 1988 og 1993 gennem aftaler mellem institutionerne, har i høj grad formindsket problemerne i forbindelse med klassificering af udgifterne som obligatoriske og ikke-obligatoriske. toriske.
The new provisions agreed successively in 1988 and 1993 by means of Interinstitutional Agreements greatly lessened the problems arising from the classification of expenditure into compulsory and non- compulsory.
Begge udgiftskategorier falder ind under de finansielle overslag.
The two categories of expenditure are subject to the restrictions imposed by the financial perspective.
Formålet med denne traktat var at udvide Parlamentets budgetmæssige kompetence, navnlig ved at give det be føjelse til at ændre udgifter, »der ikke er en nødvendig følge af traktaten eller af retsakter udstedt i henhold til denne«.
The object of this Treaty was to increase Parliament's budgetary powers by giving it the right to amend expend­iture other than that necessarily resulting from the Treaty or from acts adopted in accordance with the Treaty.
Inden for de begrænsninger, der fastsættes i artikel 203, stk. 9, har Parlamentet det sidste ord vedrørende de »ikke-obligatoriske« udgifter.
Within the limits set in Article 203(9), Parlia­ment has the last say on noncompulsory expenditure.
Retten til at foretage ændringer giver det mulighed for at kontrol lere udgifterne og samtidig følge sine egne politiske prioriteringer.
This right of amendment not only gives it some control over expenditure, it also enables it to express its own political priorities.
Inden for disse rammer er de ikkeobligatoriske udgifter beskyttet mod en eventuel udvidelse af de obligatoriske udgifter.
Within this framework, noncompulsory expenditure is protected against any increase in compulsory expendit­ure.
I aftalen mellem institutionerne (punkt 13) er det således fastsat, at en revision af de finansielle over slag for så vidt angår de obligatoriske udgifter ikke må bevirke, at det disponible beløb til ikkeobligatoriske udgifter nedsættes.
The Interinstitutional Agreement (paragraph 13) provides that any revision of the compulsory expendit­ure in the financial perspective may not lead to a reduc-
Denne opdeling er blevet et stridsspørgsmål mellem Rådet og Parlamentet
As the Luxembourg Treaty provided for a four-year transitional period, it was not until the 1975 budget that the new classification was first applied.
bevillinger (BB). Dette er ikke til hinder for, at de to kategorier af bevillinger undergives reglen om en maksimalsats for forhøjelser.
(ii) to commitment appropriations (for differentiated appropriations): it is possible that different rates of increase be set for commitment appropriations and payment appropriations.
— udgifterne vedrørende EUGFL, Garantisektionen
(i) EAGGF Guarantee Section expenditure;
Dette bekræftes i en fælleserklæring, der er fremsat af Parlamentet, Rådet og Kommissionen, opført i protokollen for Rådets samling den 20.- 21. december 1977 og gentaget i fælleserklæringen fra juni 1982.
This was confirmed in a Joint Declaration of the European Parliament, the Council and the Commission entered in the minutes of the Council meeting of 20 and 21 December 1977 and incorporated in the June 1982 Joint Declaration.
— visse udgifter vedrørende tredjelande (fiskeriaftaler, deltagelse i internationale finansieringsorganers ka pital mv.) b) Beregning af maksimalsatsen og underretning af budgetmyndigheden
(ii) certain external expenditure (fisheries agreements, subscriptions to the capital of international financial institutions);
— udgifter til pension til tidligere tjenestemænd eller andre ansatte ved institutionerne.
(iii) expenditure on pensions for former officials or staff of the institutions.
De øvrige udgifter er ikkeobligatoriske udgifter.
The other expenditure is noncompulsory expenditure.
Efter høring af Udvalget for Økonomisk Politik fastsætter Kommissionen maksimalsatsen på grundlag af en række objektive økonomiske parametre:
After consulting the Economic Policy Committee, the Commission announces the maximum rate of increase as determined objectively from a number of economic parameters:
Med aftalen mellem institutionerne af 1993 indførtes en ad hoc-procedure for samråd, som gør det muligt for Europa-Parlamentet at indlede en dialog med Rådet om omfanget af de obligatoriske udgifter, selv om Rådet forsat har »det sidste ord« vedrørende disse udgifter.
The ad hoc conciliation procedure introduced by the 1993 Interinstitutional Agreement enables the European Parliament to enter into a dialogue with the Council on the amount of compulsory expenditure, even though the Council continues to have the final say on this expenditure. iture.
— gennemsnitsvariationen i medlemsstaternes budget ter
(ii) the average variation in Member States' budgets;
Maksimalsatsen for forhøjelse af IOU
The maximum rate of increase for noncompulsory expenditure
— udviklingen i leveomkostningerne i løbet af det seneste regnskabsår.
(iii) the rise in the cost of living during the previous financial year.
a) Definition og anvendelsesområde
(a) The concept and its applications
Efter denne metode er der siden 1981 beregnet følgende forhøjelsessatser (i %):
Application of this method has given the following statistical maximum rates of increase (in %) since 1981:
I henhold til artikel 203, stk. 9, »fastsættes for samtlige udgifter, der ikke er en nødvendig følge af traktaten eller af retsakter udstedt i henhold til denne, hvert år en maksimalsats for forhøjelser i forhold til udgifter af samme art i det løbende regnskabsår«.
Article 203(9) states: 'A maximum rate of increase in relation to the expenditure of the same type to be in curred during the current year shall be fixed annually for the total expenditure other than that necessarily resulting from this Treaty or from acts adopted in ac cordance therewith.'
Ifølge traktatens tidsplan for budgetbehandlingen skal alle institutionerne have meddelelse om maksimalsatsen for forhøjelser senest den 1. maj året inden det pågældende regnskabsår, men i »den pragmatiske tidsplan« er denne frist rykket frem til den 1. marts.
The budget timetable set by the Treaty provides that the maximum rate of increase should be communicated to all the institutions by 1 May of the year preceding the financial year in question; the 'pragmatic timetable' sets the earlier deadline of 1 March.
Med forbehold af de undtagelser, der er fastsat i traktaten (jf· punkt c) nedenfor), skal institutionerne således overholde denne maksimalsats under budgetbehandlingen. gen.
Subject to the exceptions allowed by the Treaty (see (c) below), the institutions must comply with the maximum rate of increase during the budgetary procedure.
c) Overskridelse af maksimalsatsen
(c) Exceeding the maximum rate of increase
Udtrykket »samtlige udgifter« i definitionen i artikel 203 har givet anledning til nogen tvivl om anvendelsen af maksimalsatsen:
The expression 'total expenditure' used in Article 203 caused some doubt about the application of the maximum rate of increase:
EF-traktatens artikel 203, stk. 9, indeholder to undtagelser fra kravet om overholdelse af maksimalsatsen.
Article 203(9) of the EC Treaty allows two exceptions to the obligation to comply with the maximum rate of increase.
Den første er knyttet til Parlamentets udnyttelse af sin »aktionsmargen« og den anden til en »fælles aftale« mellem Rådet og Parlamentet om overskridelse af sat sen.
The first is for Parliament to use its 'margin of manoeuvre', and the second is for the Council and Parliament to agree on a higher rate.
I øvrigt kan en eventuel uudnyttet del af forhøjelsessatsen stadig anvendes i et forslag til tillægs- og/eller ændringsforslag, uden at dette får virkninger for fastsættelsen af en ny sats.
This procedure caused increasing difficulties from 1979 onwards, because of the conflicting strategies of Parliament and the Council.
I henhold til traktatens artikel 203, stk. 9, fjerde afsnit, kan Parlamentet udøve sin ret til at foretage ændringer og yderligere forhøje det samlede beløb for sådanne udgifter med op til halvdelen af maksimalsatsen, hvis
The fourth subparagraph of Article 203(9) of the Treaty provides that if, in respect of noncompulsory expenditure, the actual rate of increase in the draft budget established by the Council is over half the maximum rate, Parliament may, exercising its right of amend ment, further increase the total amount of that expenditure to a limit not exceeding half the maximum rate.
— For forpligtelsesbevillingerne (opdelte bevillinger): den forhøjelsessats, der følger af det budgetforslag, Det er muligt, at fastsætte forskellige maksimalsat Rådet har udarbejdet, er større end halvdelen af maksiser for forpligtelsesbevillinger (FB) og for betalings-malsatsen for IOU's vedkommende.
At the end of the 1979 budgetary procedure, the Pres ident of the European Parliament declared the budget finally adopted without obtaining the Council's explicit agreement to a rate of increase higher than the original maximum rate; this new rate was the result of amend ments for the ERDF voted by Parliament on first reading which the Council had not rejected for want of the necessary qualified majority.
behandlingen, og som Rådet ikke havde kunnet afvise med kvalificeret flertal.
The dispute was resolved by the adoption of supplementary and amending budget No 1/79, when the Council and Parliament agreed on a new maximum rate.
Denne bestemmelse sikrer Parlamentet mulighed for at udnytte sin margen, selv om Rådet under udarbejdelsen af budgetforslaget har udnyttet maksimalsatsen for forhøjelse fuldt ud.
This provision guarantees Parliament the right to use its margin, even if the Council were to use up all the maximum rate in establishing its draft budget.
Det betyder i praksis, at den nye forhøjelsessats for IOU efter anvendelsen af denne »margen« ikke kan overstige 150% af den oprindelige statistiks beregnede maksimalsats for forhøjelser.
In practice, this means that the new rate of increase for noncompulsory expenditure after Parliament's use of this margin may not exceed 150% of the original statistical maximum rate.
For at undgå nye problemer af denne art blev der fastsat en ny samrådsordning i fælleserklæringen fra juni 1989 (erklæringens punkt III. 1).
Concern to avoid this type of problem was behind the new conciliation mechanism established by the June 1982 Joint Declaration (point 111(1 ) of the Declaration).
Ordningen er aldrig blevet anvendt i praksis. Siden 1979 har Rådet pålagt sig selv den regel, at IOU højst må sættes op med halvdelen af maksimalsatsen for forhøjelser i budgetforslaget (jf· kapitel 4).
In practice, the system has never been applied: since 1979 the Council has set as its rule of conduct when adopting its draft budget not to allow the increase in noncompulsory expenditure in relation to the previous year to exceed half the maximum rate (see Chapter 4).