natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen statuerede, at den i artikel 184 fastsatte undtagelsesbestemmelse om ulovlighedstilfælde er begrænset til tvister angående forordninger.
In this connection the Court stated that the plea of inapplicability under Article 184 is available only in respect of disputes in which a regulation is in issue.
For så vidt angår fri bevægelighed for personer, blev Domstolen anmodet om præjudicielt at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt det er foreneligt med fællesskabsretten, herunder EØF-traktatens artikel 148, at en medlemsstat kræver, at borgere fra andre medlemsstater erhverver et nationalt fører bevis for at føre automobiler, selv om de pågældende borgere i Fællesskabet har ret til fri bevægelighed og er indehavere af et tilsvarende førerbevis udstedt af deres hjemstat.
With regard to freedom of movement of persons, the Court answered a preliminary question as to the compatibility with Community law, in particular with Article 48 of the EEC Treaty, of a rule imposed by one Member State requiring the citizens of other Member States to obtain a driving licence from the host Member State if they wish to drive in that State, although these Community nationals enjoy freedom of movement and are in possession of a comparable driving licence issued by their home country.
Domstolen statuerede:i), at et sådant krav ikke i princippet er uforeneligt med fællesskabsretten, men at det kunne anses for at indebære en indirekte indgriben i udøvelsen af retten til fri bevægelighed, den fri etableringsret eller retten til ydelse af tjenesteydelser, og som følge heraf som uforeneligt med traktaten, hvis det viser sig, at de betingelser, som bliver opstillet i en national lovgivning over for indehaveren af et førerbevis, som er
The Court held2that such a requirement is not in principle incompatible with Community law, but that it could be regarded as encroaching indirectly on the exercise of the right of free movement, the right of freedom of establishment or the freedom to supply services, and consequently as incompatible with the Treaty, if it was apparent that the conditions laid down in a country's legislation with regard to the holder of a driving licence issued by another Member State bore no reasonable relationship to road traffic safety needs.
2) EF-Domstolen, 12.10.1978 (Kommissionen/Belgien, 156/77) endnu ikke offentliggjort. :') EF-Domstolen, 28.11.1978 (Choquet, 16/78) endnu ikke offentliggjort.
In 1978 the Court, as is now traditional, was asked to give rulings on a number of questions concerning the interpretation of the regulations relating to
Tre sager vedrørte udbetaling af arbejdsløshedsunderstøttelse °), medens tre andre vedrørte spørgsmålet om invalidepension7). I en række andre sager har Domstolen taget stilling til spørgsmålet om ydelser i relation til syge
Three cases concerned the payment of unemployment benefits6 and three others invalidity benefits.7In a number of other cases the Court gave rulings on questions relating to sickness insurance benefits,8pensions9and family allowances.10In several of these cases the question of overlapping of benefits was raised.
I de fleste af disse sager blev spørgsmålet om sammenlægning af ydelser rejst.
The judgment delivered by the Court on 15 June concerning Article 119 of the EEC Treaty is undoubtedly the most striking decision delivered in the field of
Luftfartsselskabet Sabena.
2 brought by Miss social policy.
I denne sag ønskede den nationale domstol, der forelagde EF-Domstolen spørgsmålet til præjudiciel afgørelse, at få fastlagt, om princippet om ligeløn, der er nedfældet i artikel 119, skulle fortolkes derhen, ar bestemmelsen også kræver generel lighed med hensyn til arbejdsbetingelserne for mænd og kvinder, således at der er tale om ulovlig diskrimination, når man i en kontrakt om ansættelse af en stewardesse indsætter en bestemmelse om, at kontrakten udløber, når hun bliver 40 år, medens en sådan bestemmelse ikke findes i en kontrakt om ansættelse af en purser, der udfører samme arbejde.
In this case, the court seeking a preliminary ruling asked whether the principle of equal pay laid down in Article 119 should be interpreted as meaning that it requires general equality of conditions of employment for men and women, so that the insertion in an air hostess's contract of employment of a clause terminating the contract when she reaches the age of 40 years, while such a clause is not contained in the contract of male cabin attendants who do identical work, constitutes a form of discrimination which is prohibited.
Hertil har Domstolen svaret, at artikel 119 ikke kunne fortolkes således, at den udover ligeløn også foreskriver lighed med hensyn til andre arbejdsbetingelser for mandlige og kvindelige arbejdstagere.
The Court replied that Article 119 cannot be interpreted as prescribing, in addition to equal pay, equality in respect of the other working conditions applicable to men and women.
Domstolen udtalte, at afskaffelse af enhver form for diskrimination, der beror på køn, udgør en integrerende del af de grundlæggende menneskerettigheder, og at en sådan afskaffelse er et af de generelle principper i fælles skabsretten, hvis overholdelse Domstolen har til opgave at påse.
The Court confirmed that the elimination of all discrimination based on sex forms an integral part of fundamental human rights and is one of the general principles of Community law the observance of which the Court has a duty to ensure.
Men på daværende tidspunkt fandtes der rent faktisk ikke nogen direkte anvendelig fællesskabsregel4), der forbød forskelsbehandling af mandlige og kvindelige arbejdstagere, bortset fra en sådan, der er omhandlet i artikel 119, og som vedrører lønnen.
There was, however, at the time of the events giving rise to the case no directly applicable Community rule3prohibiting discrimination between male and female workers other than that on pay contained in Article 119.
Rådets direktiv nr. 76/207 af 9.2.1976 (EFT L 39 af 14.2.1976) var først obligatorisk
States were required to implement Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 (OJ L 39 of 14.2.1976) only within a period of 30 months following its notification.
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS GRUNDREGLER
COMMUNITY LAW imposing a charge on traders in a given sector will in future have to be examined in even greater depth from the standpoint of the principles of non-discrimination and proportionality.
I denne forbindelse henvises til de præjudicielle afgørelser, som er blevet truffet i isoglucose-sagerne4).
The preliminary rulings given in the 'isoglucose' cases1have a bearing on this question.
I anledning af, at der kom et sødemiddel, som hovedsagelig var fremstillet af majs, på markedet, vedtog Rådet efter forslag fra Kommissionen visse foranstaltninger.
The appearance on the market of a sweetener manufactured mainly from maize led the Council to adopt a number of measures proposed by the Commission.
Den produktionsrestitution, som var fastsat for stivelse, blev således ophævet i de tilfælde, hvor stivelsen anvendes til fremstilling af isoglucose.
For example, the production refund for starch was discontinued in respect of starch to be used for manufacturing isoglucose.
Desuden blev der vedtaget fælles bestemmelser for isoglucose.
In addition, common rules for isoglucose.
I disse bestemmelser fastsættes bl.a. en ordning med produktionsafgifter svarende til de afgifter, som er fastsat for det såkaldte kvote-B sukker.
In addition, common rules for isoglucose were adopted, and these included a production levy similar to the levy for 'quota B' sugar.
Disse foranstaltninger har givet anledning til en række sager, som blev anlagt af virksomheder, der har foretaget investeringer med henblik på produktion af isoglucose.
A number of firms which had committed investments for the production of isoglucose brought actions in respect of these measures.
Domstolen har kun i tre sager taget stilling til de nationale domstoles anmodninger om præjudiciel afgørelse af spørgsmålet om de pågældende forordningers gyldighed. Erstatningsspørgsmålet er endnu ikke afgjort.
The Court gave rulings only on the preliminary questions submitted in connection with three cases by national courts concerning the validity of the regulations concerned, and the actions for compensation are still unsettled.
For så vidt angår ophævelsen af restitutionen, fandt Domstolen ikke, at der forelå omstændigheder, som kunne begrunde en anfægtelse af gyldigheden heraf.
The Court saw no reason why the decision to discontinue the refund should be regarded as invalid.
Derimod fandt Domstolen, at en afgift beregnet af et fastsat beløb, var ulovlig, eftersom man herved krænkede det almindelige lighedsprincip, som har sin særlige hjemmel i forbudet mod forskelsbehandling, som er nedfældet i traktatens artikel 40, stk. 3.
On the other hand, the Court took the view that a levy of the amount set was illegal in that it offended against the general principle of equality of which the rule forbidding discrimination in Article 40(3) of the Treaty is a specific expression.
Domstolen understregede, at dens svar gav Rådet mulighed for at træffe enhver hensigtsmæssig foranstaltning, som er forenelig med fællesskabsretten, for at sikre markedet for sødemidler.
The Court stressed that its reply left the Council free to adopt any appropriate measure compatible with Community law with a view to ensuring the smooth working of the market in sweeteners.
Samtidig med, at Domstolen frifandt sagsøgte for sagsøgernes krav om skadeserstatning, præciserede den, at selv om en indehaver af en eksportlicens med forudfastsat restitution har en velerhvervet ret til at oppebære den forudfatstsatte restitution, har han ikke i medfør af denne licens noget krav på, at reglerne om forudbetaling af restitutionen finder anvendelse på ham, efter de på datoen for licensens udstedelse gældende vilkår.
Dismissing the applicants' claims for damages, the Court stated that although the holder of an export licence fixing the refund in advance has an established right to receive the refund fixed in advance when the export is carried out, he cannot acquire from the issue of that licence a right to have the system for advance payment of the refund applied to him in accordance with the rules in force on the day of issue of the licence.
Domstolen fastslog navnlig, at Kommissionen havde beføjelse til, under eksportlicensens gyldig hedsperiode, at forkorte den i tidligere forordninger fastsatte frist for henlæggelse i depotoplag, uden herved at krænke princippet om beskyttelsen af licensindehavernes berettigede forventning1).
The Court acknowledged that the Commission was able to reduce, during the period of validity of the export licences, the period during which the goods remained in the warehouse, provided for by its previous regulations, without adversely affecting the principle of the legitimate expectation of licence holders.2
Domstolen erklærede i øvrigt, at den såkaldte » grønne kurs « ved omregningen af regningsenheder kun gjaldt med hensyn til foranstaltninger, der var truffet inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, og at den ikke automatisk fandt anvendelse med hensyn til retsakter af konjunktur- og handelspolitisk karakter, der er udstedt med hjemmel i EØF-traktatens artikel 103 og 113.
In another case, the Court held that what is referred to as the 'green rate' of the unit of account applies only to measures taken in the context of the common agricultural policy and does not apply automatically to short-term economic and i
Når flere kurser som følge heraf vil kunne lægges til grund ved omregningen af en eksportafgift på kartofler, vil den for borgeren mest favorable kurs finde anvendelse2).
Where, as a result, several rates might be considered for the purpose of converting a tax on exports of potatoes, the rate which is the most favourable to the taxpayer concerned should be applied.1
I sagen 94/773) henviste Domstolen til sin faste retspraksis, ifølge hvilken en fællesskabsforordning og andre fællesskabsretlige regler har bindende virkning, og hvorefter der ikke må træffes nationale forholdsregler, der transformerer de nævnte bestemmelser til national ret.
In Case 94/77,2the Court reiterated its established case law concerning the binding nature of Community regulations and other rules of Community law and the prohibition on national measures reproducing them.
Medlemsstaterne kan ikke med hensyn til fortolkningsproblemer, som Fællesskabets forordninger måtte give anledning til, udstede bindende fortolkningsregler. De kan kun, med henblik på at få afklaret visse tvivlsspørgsmål, støtte sig på ikke-bindende retningslinjer eller kommentarer, eftersom tvisterne skal afgøres af de nationale dom mere med bistand fra EF-Domstolen.
It was recalled that the Member States may not conceal from those concerned the Community nature of a legal rule and the effect arising from that nature.
Domstolen er blevet anmodet om at tage stilling til, om et » Marketing Board« (markedsføringskontor) var foreneligt med fællesskabsretten4). Dom stolen er af den opfattelse, at den fælles markedsordning for svinekød, ligesom andre fælles ordninger, bygger på princippet om et åbent marked, som enhver
The Court had occasion to consider the compatibility of a marketing board with Community law.3In its reasoning, the Court started from the notion that the common organization of the pigmeat market, like the other common organizations, is based on the principle of an open market, to which each producer has free access and the working of which is governed solely by the instruments set up under this organization.
Domstolen fandt således, at enhver markedsføringsordning, som udføres ved en lov i en medlemsstat, og som administreres af et organ, som har beføjelse til at kontrollere en sektor i det pågældende marked, er uforenelig med EØF­trak­tatens artikel 30 og 34 og med den forordning, hvori den fælles markeds­ordning fastsættes.
It therefore held that any marketing system established by the legislation of a Member State and run by an agency having authority to control a sector of the relevant market is incompatible with Articles 30 and 34 of the EEC Treaty and with the regulation establishing the common organization.
For så vidt angår tvist i forbindelse med de monetære udligningsbeløb, har Domstolen endvidere i indeværende år afsagt en række domme, som på interessant vis præciserer rækkevidden af de forskellige regler på en række punkter.
As regards disputes concerning monetary compensatory amounts, the Court again delivered several judgments this year which define in an interesting manner the scope of the rules on several points.
Dette har således været tilfældet med hensyn til anvendelsen af Kommissionens forordning nr. 1608/741), den såkaldte » billighedsordning «, hvorefter en medlemsstat, hvis valuta ændres i forhold til pari eller forlader slangen, har beføjelse til efter billighed og på nærmere fastsatte betingelser ikke at opkræve sådanne monetære udligningsbeløb — eller forhøjelse —■ heraf, som måtte følge af de ændrede valutaforhold.
This was the case with the application of Commission Regulation No 1608/74,4known as the 'discretionary regulation', which authorizes a Member State whose currency undergoes a change of parity, or which leaves the 'snake', to waive, on a discretionary basis and on certain conditions, the resulting monetary compensatory amount or the increase therein.
I anledning af den franske regerings beslutning af 15. marts 1976 om at lade francen flyde har en række erhvervsdrivende, alle sukkerforhandlere, anlagt erstatningssøgsmål eller annullationssøgsmål, der var rettet mod Kommis­sionen, fordi den havde nægtet at lempe de betingelser, der var opstillet i forordning nr. 1608/74.
Following the decision taken by the French Government on 15 March 1976 to permit the franc to float independently, a number of traders, all of them dealers in
Endelig statuerede Domstolen i sag 136/77, at en differentiering af de monetære udligningsbeløb alt efter de monetære markeder og områder var lovlig.
Lastly, in Case 136/77, the Court ruled that monetary compensatory amounts could be varied according to markets and monetary areas.
Den anså monetære udligningsbeløb, der for visse vine alene fandt anvendelse i samhandelen med en enkelt medlemsstat3), for gyldige.
It accepted as valid monetary compensatory amounts applied in respect of certain table wines solely in trade with a given Member State.5
I anledning af en sag anlagt af Kommissionen, statuerede Domstolen ved dom afsagt den 12. oktober 1978 i sag 156/774) at Belgien ved ikke, inden for de frister Kommissionen havde fastsat, at efterkomme dennes beslutning af 4. maj 1976 om støtte fra den belgiske regering til Société nationale des chemins de fer belges (SNCB) til de direkte internationale jernbanetariffer for kul og stål, havde tilsidesat en forpligtelse, som påhviler det i henhold til traktaten.
On an application by the Commission, the Court held in a judgment given on 12 October in Case 156/776that Belgium, having failed to comply, within the time- limits set by the Commission, with a Commission Decision of 4 May 1976 relating
Med denne dom følger Domstolen den retspraksis, som kan udledes af dommen, som blev afsagt i sag 167/735) ifølge hvilken EØF-traktatens almindelige regler vedrørende støtte finder anvendelse på transport sektoren.
325 to Belgian Government aid to the Belgian State Railways in respect of direct international coal and steel rail tariffs, had infringed a requirement incumbent upon it under the Treaty. In this judgment, the Court confirmed its ruling in Case 167/731that the general rules of the EEC Treaty concerning aids apply to transport as well.
Af denne dom følger principielt, at artikel 77 ikke har til virkning, at transporter undtages fra disse almindelige regler.
From this it inferred the principle that Article 77 does not have the effect of excluding transport from the general rules.
I den ovenfor nævnte dom i sag 16/78l!) henviste Domstolen i sin begrundelse navnlig til det forhold, at der ikke er blevet vedtaget fællesskabs bestemmelser med hensyn til førerbeviser. Der bør i denne forbindelse erindres om, at Kommissionen har forelagt Rådet et forslag på dette område.
In the judgment already mentioned,2given in Case 16/78, the Court based its reasoning mainly on the observation that no Community rules have been adopted with regard to driving licences.
I sag 21/78 '), der var anlagt efter reglerne i EØF-traktatens artikel 177, skulle Domstolen for første gang dels fortolke visse bestemmelser i Rådets
In Case 21/783 the Court had its first opportunity to interpret, in response to a preliminary question, certain clauses of Council Directive No 74/562/EEC of 12 November 1974, concerning admission to the occupation of road passenger transport operator in national and international transport operation, including the concept of 'good repute' and to assess the validity of this Directive.
EF-Domstolen, 28.11.1978 (Choquet, 16/78) endnu ikke offentliggjort; nr. 556 i denne beretning.
CJEC 28.11.1978 (Choquet), 16/78: not yet reported; point 556 of this Report.
) EF-Domstolen, 29.11.1978 (Delkvist/Ministeriet for offentlige arbejder, 21/78) endnu ikke offentliggjort.
CJEC 29.11.1978 (Delkvist v Danish Public Prosecutor), 21/78: not yet reported. CJEC 28.11.1978 (Schumalla), 97/78: not yet reported.
Det europæiske Atomenergifællesskab
The European Atomic Energy Community
2) i medfør af artikel 103, stk. 3,
1 pursuant to the third paragraph of Article 103 of
EF-Domstolen har truffet en afgørelsei Euratom-traktaten.
The Court gave a rulingthe Euratom Treaty.
Afgørelsen er den første, der er truffet under anvendelsen af den procedure, der er fastlagt i denne artikel, og det var anden gang3), Domstolen skulle tage stilling til spørgsmålet om anvendelsen af Euratom-traktaten.
This is the first time that the procedure referred to in that Article has been used and the second case2 in which the Court of Justice has had to consider the application of the Euratom Treaty.
Afgørelsen har fundamental betydning for fortolkningen og anvendelsen af denne traktat.
The ruling is of fundamental importance as regards the interpretation and application of that Treaty.
IV­2 med Euratom­traktaten, såfremt Fællesskabet som sådant deltager som part i konventionen.
In the reasoning leading to its conclusion that the participation of the Member States in a convention relating to the physical protection of nuclear materials, facilities and transports being negotiated under the aegis of the International Atomic Energy Agency was compatible with the provision of the EAEC Treaty only if the Community as such were a party to the convention, the Court made a detailed analysis of the Community's powers in internal and external relations.
Domstolen fastslog for det første, at det nukleare fælles marked er underkastet de samme regler, som den der ligger til grund for opbygningen af det almin­delige fælles marked jf. EØF­traktaten.
The Court first confirmed that the nuclear common market was governed by the same rules as those forming the basis of the structure of the general common market under the EEC Treaty.
Der er her tale om et økonomisk homogent område, inden for hvilket overførsel af nukleart materiale og udstyr sker under tilsyn fra Kommissionen og Forsyningsagenturet, uden mulighed for direkte eller indirekte hindringer fra medlemsstaternes side.
It is a homogeneous economic area in which transfers of nuclear materials and equipment, under the control of the Commission and the Supply Agency, may not be obstructed by direct or indirect barriers put up by the Member States.
Domstolen fastslog for det andet princippet om Fællesskabets enekompetence med hensyn til nukleare forsyninger både inden for Fællesskabet som sådant og i forholdet udadtil.
Secondly, the Court confirmed the principle that the Community has exclusive jurisdiction in the field of nuclear supply in both internal and external relations.
Navnlig fastslog Domstolen endnu en gang, at Forsyningsagenturet er det nødvendige mellemled mellem brugerne inden for Fællesskabet og leverandørerne fra tredjelande.
In particular, the Court reaffirmed that the Supply Agency must be used as the intermediary between Community users and outside suppliers.
Enhver begrænsning i overførslen af nukleart materiale, der berører Fællesskabet, og som indføres af medlemsstaterne, ville således være i strid ikke alene med princippet om den fri varebevægelse, men også med den forsyningsordning, der er indført ved traktatens kapitel VI.
Any restriction that might be introduced by Member States on transfers of nuclear materials in which the Community is involved would thus be incompatible not only with the principle of free movement but also with the supply system set up by Chapter VI of the Treaty.
Domstolen udtalte endvidere, at den fysiske beskyttelse falder inden for begrebet » sikkerhedskontrol «, således som dette er fastlagt af traktatens forfattere.
The Court then affirmed that physical protection was included in the clear concept of 'safguards' as envisaged by the authors of the Treaty.
Præamblen, såvel som traktatens artikel 2, litra e), viser nemlig, at dette begreb går videre end til blot at kontrollere, om den af brugeren angivne anvendelse af de nukleare materialer erstattes med en anden form for anvendelse. Den i traktaten indeholdte sikkerhedskontrol tager nemlig sigte på enhver anden anvendelse af nukleare materialer, som indebærer risiko for, at befolkningernes eller staternes vitale interesser krænkes.
Both the preamble and Article 2(e) of the Treaty show that this concept has a wider scope than the mere substitution of a different destination for the one declared by the users of nuclear materials : it applies to any diversion of nuclear materials that might jeopardize the vital interest of the public or the States.