natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter at EF­Domstolen havde erklæret sig for kompetent til at fortolke artikel 12 »inden for fællesskabsrettens rammer og i henseende til dens virkning for den enkelte«, gav Domstolen en længere udredning med henblik på at beskrive karakteren af den ved traktaten skabte rets­orden, førend den analyserede selve artikel 12's retsvirkning.
After recognizing its own competence to interpret Article 12 within the context of Community law and with reference to its effect on individuals, the Court went on to describe at length the legal order created by the Treaty, before analysing the effect of Article 12 itself.
Domstolen begrundede sit standpunkt vedrørende Fællesskabets rets­orden ved at erklære, at »ved undersøgelsen af, om en international traktat har umiddelbar virkning i den nationale ret, må man tage trak­tatens ånd, opbygning og ordlyd i betragtning«.
The Court justified its position with regard to the Community legal order by stating that in order to find out whether the provisions of an international treaty have immediate effect in domestic law, it it necessary to consider ' the spirit, the general scheme and the wording of those pro visions'.
Rækkefølgen af disse elementer er karakteristisk for EF­Domstolens fortolkningsmetoderl). Den påpegede, at »målet for EØF­traktaten, at oprette et fælles mar­ked, hvis funktion direkte berører de retsundergivne i Fællesskabet, indebærer, at denne traktat udgør mere end en aftale, som blot skaber gensidige forpligtelser mellem de kontraherende stater«.
The order of these words throws light on the Court's methods of interpretation.1 The Court goes on to point out that: 'The objective of the EEC Treaty, which is to establish a common market, the function ing of which is of direct concern to the interested parties in the Community, implies that this Treaty is more than an agreement which merely creates mutual obligations between the contracting States'.
Den retlige argumentation er her direkte inspireret af en af traktatens økonomiske målsætninger, som uomtvisteligt i løbet af overgangsperioden var den vigtigste: Afskaffelsen af hindringer for produktionsfaktorernes frie be­vægelighed med henblik på skabelsen af et større marked.
The legal reasoning here is directly linked to one of the Treaty's economic objectives, indeed its principal objective during the transitional period: the elimination of obstacles to the free movement of factors of production in order to achieve an enlarged market.
Retsreglerne måtte nødvendigvis afspejle denne økonomiske realitet.
Hence the necessity for a law reflecting this economic fact.
Fællesskabets målsætninger, således som de er nedfældet i præamblet: Tilnærmelse mellem folkene, tildeling af beføjelser, der nødvendigvis skal udøves over for borgerne, adgang for borgerne til at deltage i Fællesskabets organer: Europa­Parlamentet og Det økonomiske og sociale Udvalg, mulighed for domstolskontrol, herunder navnlig af­gørelse af præjudicielle spørgsmål, bekræfter, at borgerne er direkte berørt af fællesskabsretten.
The objectives of the Community as stated in the preamble — to achieve harmony between peoples, to attribute powers necessarily exercised over citizens, to ensure the participation of nationals in Community bodies (the European Parliament and the Economic and Social Committee), to set up a system of legal remedies, including in particular the preliminary ruling procedure — confirmed that the citizens are directly concerned with Community law.
Domstolen har følgelig kunnet konklu­dere, »at Fællesskabet udgør en ny (folkeretlig) retsorden2), til hvis fordel staterne, om end inden for begrænsede områder, har indskræn­ket deres suveræne rettigheder, og hvis retssubjekter ikke blot er med­lemsstaterne, men også disses statsborgere«; og at »uafhængigt af med­lemsstaternes lovgivning pålægger fællesskabsretten derfor ikke blot private forpligtelser, men den skal også give dem rettigheder, som bliver en del af deres juridiske formue; disse rettigheder opstår ikke blot, når de udtrykkeligt er indrømmet i traktaten, men også når trak­
The Court drew the conclusion from this that the Community constitutes a new legal order (of international law) 2for the benefit of which the States have limited their sovereign rights, albeit within limited fields, and the subjects of which comprise not only Member States but also their nationals.
Jf. kapitel I, afsnit 4.
Above, Chapter I, Section 4.
2) Ordene i parentes står i Vand Gend & Ζ,οοί-dommen, men er ikke anvendt i senere retspraksis. Page 75
The words in brackets occur in the Van Gend & Loos Judgment but do not recur in subsequent decisions. Page 79
73 taten pålægger private såvel som medlemmsstater og Fællesskabets institutioner entydige forpligtelser«. Domstolen skulle herefter blot an vende disse principper på det forelagte problem.
These rights arise not only where they are expressly granted by the Treaty but also by reason of obligations which the Treaty imposes in a clearly defined way upon individuals as well as upon the Member States and upon the institutions of the Community.'
Efter at have placeret artikel 12 i sin rette sammenhæng udtalte den, at denne bestemmelse »indeholder et klart og ubetinget forbud, som ikke er en pligt til at handle men til at undlade«, og »ydermere knytter der sig ikke til denne forpligtelse noget forbehold fra staternes side om, at dens gennemførelse skal være afhængig af vedtagelsen af en udtrykkelig national retsforskrift«, og »selve dette forbuds karakter gør det særdeles velegnet til at skabe umiddelbare virkninger i de retlige relationer mellem medlems staterne og deres retsundergivne«. Domstolen kan dermed fastslå, at artikel 12 »har umiddelbar virkning og medfører individuelle rettigheder, som de nationale domsmyndigheder skal beskytte«.
After setting Article 12 in its context, it pointed out that this provision contains a clear and unconditional prohibition which is not a positive but a negative obligation, and that this obligation is not qualified by any reservation entitling the Member States to make its implementation dependent on a positive act of domestic law; that it is, by its very nature, ideally adapted to have direct effect on the legal relationships between the Member States and their subjects.
Den kunne have gjort som det italienske Conseil d'Etat, som kort før dommen i Van Gend & Loos-sagen direkte anvendte forbudet i traktatens artikel 31, der også er en »stand stilk-bestemmelse, vedrørende kvantitative restriktioner og foranstaltninger med tilsvarende virkning J). At Domstolen her fandt det nødvendigt at behandle spørgsmålet om fællesskabsrettens karakter i flere præmisser skyldes først og fremmest, at den måtte besvare de indlæg, som var afgivet over for den af en række regeringer, der anså princippet om direkte virkning som værende en undtagelse.
It could have followed the Italian Council of State which, shortly before the Van Gend & Loos case, recognized as directly applicable the prohibition contained in Article 31 of the Treaty, the ' standstill' provision regarding quantitative restrictions and measures having equivalent effect.1 The Court found it necessary to devote a great many paragraphs to the nature of the Community legal order, firstly because it had to reply to the submissions made before it by certain governments which regarded direct effect as an exception.
Det var derfor nødvendigt at angive fortolkningsprincipper, der også havde gyldighed ud over det ved artikel 12 rejste problem.
It therefore had to lay down wider principles of interpretation than were required for the problem set by Article 12.
Dernæst var der en mere generel interesse i at undgå ethvert tilløb til, at der i fællesskabsretten vinder et subjektivt kriterium frem, der som oftest tager sigte på at afvise traktaternes direkte virkning med den begrundelse, at bestemmelserne heri, således som de er affattet, var en afspejling af traktatforfatternes ønske om, at forpligtelserne kun skulle gælde staterne som sådan.
In addition, it was of more general importance to eliminate any tendency to allow a subjective criterion to prevail in Community law since this would tend to eliminate the direct effect of the Treaties on the ground that the texts as drafted reflect the wish of their authors to keep the obligation at the level of inter-state relations.
Ved at fremhæve individet som værende den fællesskabsretten gælder for, åbner Domstolen mulighed for, at også borgerne kan udgøre et middel til at få medlemsstaterne til at overholde deres forpligtelser.
Finally, by emphasizing the role of the individual as the party affected by Community law, the Court gave him the 'equipment' to ensure that the Member States observe their obligations.
Dette blev af Domstolen understreget i Van Gend & Loos-sagen, idet den imod regeringernes anbringende erklærede, at den omstændighed, at traktatens artikel 169 og 170 giver mulighed for at konstatere, at en stat ikke har opfyldt sine forpligtelser, »indebærer ikke, at det skulle være umuligt for private i givet fald at 'gøre medlemsstaternes forpligtelser gældende for den nationale dommer«. EF-Domstolen udtalte videre, at »hvis garantierne mod medlemsstaternes overtrædelse af ') Dom af 7.11.1962, Foro italiano, 1963, III, kol. 143.
This is what the Court stressed in its Van Gend & Loos judgment — to counter the submissions made before it by a number of governments — stating that the existence of procedure for obtaining a declaration of default under Articles 169 and 170 of the Treaty does not imply that it is impossible for individuals, in appropriate cases, to rely, before a national court, on the Member States' obligations. It went on to state that: Judgment of 7.11.1962, Il Foro italiano, 1963, III Col. 143.
Forholdet til national ret artikel 12 alene begrænses til procedurerne i artikel 169 og 170, vil dette udelukke enhver umiddelbar beskyttelse af deres statsborgeres individuelle rettigheder; der er en risiko for, at anvendelsen af disse artikler bliver virkningsløs, såfremt den skal afhænge af gennemførelsen af en national beslutning, som tilsidesætter traktatens forskrifter« og endelig, at »agtpågivenheden hos de private, som er interesserede i at beskytte deres rettigheder, medfører en effektiv kontrol, der supplerer den kontrol, som det i artiklerne 169 og 170 overlades til Kom missionen og medlemsstaterne at drage omsorg for«.
' A restriction of the guarantees against an infringement of Article 12 by Member States to the procedures under Article 169 and 170 would remove all direct legal protection of the individual rights of their natio­nals. There is the risk that recourse to the procedure under these articles would be ineffective if it were to occur after the implementation of a national decision taken contrary to the provisions of the Treaty.'
Princippet om direkte virkning forøger fællesskabsrettens effektivitet, fordi enhver borger kan anmode den pågældende nationale domstol om ikke at bringe en national bestemmelse i anvendelse, som er i strid med den direkte anvendelige fællesskabsret.
Finally, it declared that: 'The vigilance of individuals concerned to protect their rights amounts to an effective supervision in addition to the supervi­sion entrusted by Articles 169 and 170 to the diligence of the Commission and of the Member States.'
Den nationale domstol kan få belyst rækkevidden af disse retsregler ved at forelægge EF-Domstolen præjudicielle spørgsmål, og denne fremgangsmåde har som bekendt været benyttet af en lang række nationale domstole, der skulle løse en mulig konflikt mellem deres nationale ret og fællesskabsretten.
The court may obtain guid­ance on the scope and effect of this law through the machinery for referring questions to the Court of Justice for preliminary ruling and it may be said that this procedure has been employed by numerous national courts faced with a possible conflict between their law and Community law.
Denne procedure har således til fulde opfyldt sit mål, som er den ensartede anvendelse af fællesskabsretten i medlemsstaterne.
The procedure has thus proved perfectly adapted for achieving its aim, which is the uniform application of this law throughout the Member States.
I det følgende omtales EF-Domstolens praksis med hensyn til bestemmelserne i traktaten, den afledede ret og de internationale af taler indgået af Fællesskabet.
The Court's case law will be examined with regard to the provi­sions of the Treaty, of derived legislation and of international agreements concluded by the Community.
Domstolen har udtalt sig til fordel for en direkte virkning af bestemmelser, som pålægger medlemsstaterne en undladelsesforpligtelse, såsom traktatens artikel 12.
The Court found that provisions imposing on the Member States an obligation to refrain from acting, such as Article 12 of the Treaty, could have direct effect.
I den berømte dom i Costa/EN EL-sagen har Domstolen således anerkendt en sådan virkning af artikel 53, som forbyder medlemsstaterne at indføre nye restriktioner i adgangen for andre medlemsstaters statsborgere til at etablere sig på vedkommende stats område, og af artikel 37, stk. 2, der, for så vidt angår de statslige handelsmonopoler, forbyder indførelsen af nye diskriminerende foranstaltninger over for medlemsstaternes borgere x).
Thus in its famous Costa ν ENEL judgment it recognized such an effect in the case of Article 53, which prohibits the Member States from introducing any new restrictions on the right of establishment in their territory of nationals of the other Member States and in the case of Article 37 (2), forbidding any new discriminatory measure regarding the nationals of Member States in State monopolies of a commercial character. * The Court held in the Salgoil judgment that Article 31, forbidding the introduction of any new quantitative restrictions or measures having equivalent effect in intra-Community trade, gives rise to rights which national courts have a duty to protect. 2
75 tilsvarende virkning i samhandelen inden for Fællesskabet, »afføder rettigheder, som de nationale domsmyndigheder skal beskytte«x). Det samme gjaldt for artikel 32, stk. 1, hvorefter medlemsstaterne i deres indbyrdes samhandel afstår fra at gøre de på tidspunktet for denne traktats ikrafttræden gældende kontingenter og foranstaltninger med tilsvarende virkning mere restriktive -).
The same conclusion was reached in respect of the first paragraph of Article 32, under the terms of which the Member States in their trade with one another shall refrain from making more restrictive the quotas and measures having equivalent effect existing at the date of the entry into force of the Treaty. x
Domstolen er gået et skridt videre med hensyn til artikel 95, som forbyder pålæggelsen af indirekte afgifter, der er diskriminerende over for lignende importerede varer (stk. 1) eller varer (stk. 2), der konkurrerer med den indenlandske produktion.
The Court took a further step with respect to Article 95, which forbids any discriminatory internal taxation of imported products similar to (first paragraph) or competing with (second paragraph) national pro ducts.
Artikel 95, stk. 3, lyder som følger: »Medlemsstaterne ophæver eller ændrer senest ved begyndelsen af anden etape de ved denne traktats ikrafttræden gældende bestemmelser, som strider mod ovenstående regler«.
The third paragraph of Article 95 reads as follows: 'Member States shall not later than at the beginning of the second stage, repeal or amend any provisions existing when this Treaty enters into force which conflict with the preceding rules.'
I den i Liitticke-sagen afsagte dom af 16. juni 1966 bemærkede Domstolen, at artikel 95, stk. 1, indeholder et »forbud mod diskrimination som indebærer en klar og ubetinget forpligtelse«, og at stk. 3 uomtvisteligt indebærer »en forpligtelse for medlemsstaterne til at »ophæve« eller »ændre« de bestemmelser, der strider mod de i de foregående stykker nævnte principper«, og at «imidlertid overlades der ikke ved denne forpligtelse medlemsstaterne nogen skønsmargen med hensyn til den dato, hvor disse forhold skal være bragt i orden, nemlig før den 1. januar 1962«; og »fra denne dato er det tilstrækkeligt, at den nationale dommer, i påkommende tilfælde, konstaterer, at gennemførelsesakterne til de trufne nationale regler er blevet vedtaget efter den 1. ja nuar 1962, for at han kan tillægge stk. 1 umiddelbare virkninger i et hvert tilfælde« 3).
In the judgment delivered on 16 June 1966 in the Liitticke case, the Court observed that the first paragraph of Article 95 imposed a prohibition against discrimination constituting a 'clear and unconditional obligation' that whilst the third paragraph im posed an obligation on the Member States to 'repeal' or 'amend' any provisions contrary to the rules set out in the preceding paragraphs, the said obligation did not leave the Member States any discretion as to the date by which these operations had to be completed, that is to say before 1 January 1962 ; 'after this date it is sufficient for the national court to find, should the case arise, that the measures implementing the contested national rules of law were adopted after 1 January 1962 in order to be able to apply the first paragraph directly in any event.'2
Ved denne vigtige dom konstateredes det, at en forpligtelse til at handle, dvs. til at »ophæve« eller »ændre« de diskriminerende foran staltninger, bliver til en undladelsesforpligtelse efter udløbet af den frist, der er fastsat for opfydelsen af den positive forpligtelse; i det heromhandlede tilfælde var der tale om udgangen af første etape, nemlig den 1. januar 1962.
This important judgment makes it clear that an obligation to act by ' repealing' or ' amending' discriminatory provisions is transformed into an obligation to refrain from imposing such provisions after the expiration of the period fixed for fulfilling the positive obligation; in the case in question this was 1 January 1962, the end of the first stage.
Man kan klart se, hvilke retsvirkninger og perspektiver en så dan retspraksis kan have med hensyn til de retsakter, som pålægger medlemsstaterne en forpligtelse inden for en vis frist4), men også med hensyn til konsekvenserne af overgangsperiodens udløb.
The consequences and possible developments of this line of cases can be seen not only as regards acts which impose obligations on the States to be fulfilled within a certain period but also as regards the im portance of the end of the transitional period.3
I artikel 8, stk. 7, hedder det nemlig, at »med forbehold af de i denne traktat nævnte undtagelser eller afvigelser skal overgangsperiodens
Article 8 (7) states that: 'Save for the exceptions and derogations pro vided for in this Treaty, the expiry of the transitional period shall constitute the latest date by which all the rules laid down must enter into force and all the measures required for establishing the common market must be implemented.'
3) Dom af 16.6.1966, sag 57/65, Sml. 1965-1968, s. 201. 4) Se pkt. 105.
Case 57/65 [1966] ECR 205.
Forholdet til national ret
Relations with national law
Man ser heraf, at borgeren for den nationale dommer kan påberåbe sig, at der ikke er sket underretning til Kommissionen om en ny støtte.
It is on the basis of this rule that the Court has recognized the direct effect of provisions in the Treaty regarding both the right of establishment and the free movement of goods.1
Til gengæld kan borgeren ifølge EF-Domstolen ikke påberåbe sig, at en eksisterende støtteordning er i strid med traktaten. »Støttens forenelighed med fællesmarkedet ... (er) i øvrigt hverken absolut eller ubetinget«.
The Treaty, in Articles 52 to 58, provides that the restrictions on the right of establishment shall be 'abolished by progressive stages in the course of the transitional period', (Art. 52) by directives which the Coun cil was to adopt in implementation of a general programme (Art. 54).
EF-Domstolen udtalte, at der ikke blot var »fastsat undtagelser«, men at såvel artikel 92 som artikel 93 »tillægger Kommissionen en omfattende skønsfrihed og Rådet en udstrakt beføjelse til at tillade statsstøtte ved undtagelse fra det almindelige forbud i artikel 92, stk. 1«, og den konkluderede, at traktaten ... »forudsætter, at konstateringen af en støtteordnings uforenelighed med fællesmarkedet skal ske under Domstolens kontrol og i henhold til en særlig procedure, hvis gennemførelse påhviler Kommissionen2).
Furthermore, by directives issued in the course of the same period, the Council was to give effect to mutual recognition of diplomas, certificates and other qualifications and to coordinate the rules under which persons take up and pursue activities as self-employed persons (Art. 57).
Det var ligeledes eksistensen af skønsbeføjelser, denne gang ikke for institutionerne men for medlemsstaterne, som førte til, at EF-Domstolen afviste en direkte virkning for artikel 32 (sidste punktum) og artikel 33 vedrørende toldkontingenter;i) såvel som for artikel 97 vedrørende medlemsstaternes beføjelser til at fastsætte gennemsnitssatser med henblik på at afbøde virkningerne af visse diskriminerende kumulative flerledsafgifter4).
However, at the end of the transitional period, no directives had yet been adopted with regard to several occupations, in particular the legal profession. In a preliminary ruling on a question referred by the Belgian Conseil d'Etat, the Court held that Article 52 had had direct effect since 1 January 1970.
Denne retspraksis har, for så vidt angår det første tilfælde, ikke længere betydning som følge af overgangsperiodens udløb og med hensyn til det andet tilfælde som følge af indførelsen af merværdiafgift (moms), der træder i stedet for den kumulative flerledsafgift. Men det anvendte kriterium, nemlig at der foreligger en skønsbeføjelse, har stadigvæk gyldighed.
It held that in laying down that freedom of establishment shall be attained at the end of the transitional period, Article 52 thus imposes an obligation to attain a precise result, the fulfilment of which had to be made easier by, but not dependent on, the implementation of a programme of progressive measures.
Institutionernes foranstaltninger giver indhold til bestemmelser, der i sig selv er rene programerklæringer.
This interpretation is in accordance with Article 8 (7) of the Treaty...'2
2) 7a««e//;'-dommen, jf. ovenfor, præmis 11 og 12.
This rule has been effective and applicable since 1 January 1970 by virtue of Article 52.
I så henseende kan man nævne nogle domme vedrørende Fællesskabets kompetence på det monetære område.
The Court held that the same effect occurred at the expiration of the transitional period in the case οι Article 37 (1) regarding the progressive adjustment of national monopolies of a commercial character. It pointed out that:
Domstolen fik forelagt spørgsmålet om, hvorvidt artikel 5 og artikel 107 i traktaten såvel som resolutionen af 22. marts 1971 fra Rådet og repræsentanterne for med lemsstaternes regeringer vedrørende den etapevise gennemførelse af Den økonomiske og monetære Union skulle fortolkes som indeholdende et forbud mod, at medlemsstaterne lod deres valutaer flyde.
'The fact that at the end of the transitional period no discrimi­nation regarding the conditions under which goods are procured and marketed must exist between nationals of Member States constitutes an obligation with a very precise objective, subject to a clause postponing its operation.