natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I den italienske lovgivning sættes der ingen begrænsninger (ud over dem, der findes i EF-Kommissionens meddelelse fra 1978 (jf· Vejledningens bind I, punkt 5.9 ff.), for gyldigheden af bestemmelser, som indskrænker underleverandårens rettigheder med hensyn til tavshedspligt anvendelse af knowhow, forbindelser til tredjemand osv.
Italian legislation does not impose any limits on the validity of clauses restricting the rights of the subcontractor with regard to confidentiality, the use of knowhow, dealings with third parties, etc., over and above those set out by the EC Commission's 1978 Notice (see Part One of the Guide, paragraphs 5.9 et seq.).
Muligheden for at tage ejendomsforbehold (jf· Vejledningens bind I, punkt 6.9) tillades i italiensk ret når der er tale om salg med betalingshenstand (civillovbogens artikel 1523).
Clauses retaining title (see Part One of the Guide, paragraph 6.9) are admissible in Italian law where goods are sold against deferred payment (Article 1523 of the Civil Code).
Dette har til fålge, at kåberen fårst erhverver ejendomsretten, når den fulde pris er betalt men påtager sig alle risici i forbindelse med den solgte genstand fra det åjeblik, den leveres.
As a result, the buyer acquires title only when the full price has been paid, but he assumes all the risks in respect of the goods sold from the time of delivery.
Ejendomsforbeholdet kan kun gåres gældende over for kåberens fordringshavere, hvis der foreligger en skriftlig aftale herom, som er dateret inden der gåres udlæg (civillevDogens artikel 1524, fårste afsnit): ved "datering" forstås datoen for dokumentets registrering (eller tinglysning) (eller - men det forekommer mindre hyppigt i praksis - den dato, som opfylder de i civillovbogens artikel 2704 omhandlede krav).
A clause retaining title can be relied upon against the buyer's creditors only if it arises from a written document bearing a certain date prior to the date of attachment (first paragraph of Article 1524 of the Civil Code); by "certain date" is meant the date of registration (or transcription) of the document (or - and here the assumption is of little practical relevance - the date upon which the requirements of Article 2704 of the Civil Code are satisfied).
Ejendomsforbeholdet kan ligeledes gåres gældende over for tredjemand, hvis salget vedrårer maskiner, og prisen er over 30 000 LIT (et tal, der på grund af inflationen nu er uden betydning), såfremt aftalen om ejendomsforbehold er tinglyst i en dertil indrettet protokol.
A clause retaining title can also be relied upon against a third party if the sale concerns machinery and the price exceeds LIT 30 000 (a sum of money rendered insignificant by inflation), provided that the clause in question has been recorded in a special register.
Hvis salget vedrårer andre genstande, kan ejendomsforbeholdet ikke gares gældende over for trejdemand, som i god tro af kåberen måtte have erhvervet rettigheder under forbehold (cicillovbogens artikel 1153).
If machinery is not involved in the sale, the clause cannot be relied upon against a third party who acquired the buyer's rights in good faith (Article 1153 of the Civil Code).
Derimod er der i italiensk ret ingen passende bestemmelse om det tilfælde, hvor en vare, der sælges under ejendomsforbehold, skal indarbejdes i en anden vare: dette er netop det mest relevante tilfælde i forbindelse med underleverance.
On the other hand, Italian law does not deal adequately with the case in which the goods sold with retention of title are intended for incorporation into another product, this being the most relevant case where subcontracting is concerned.
Set herudfra kan en bestemmelse om ejendomsforbehold i praksis kun give underleverandåren et mindstemål af sikkerhed, så længe den vare, der omfattes af underleverandåren, ikke er indarbejdet i slutproduktet (eller hvis udskillelse herfra kan ske uden nævneværdig skade, så længe slutproduktet ikke er sendt på markedet) og stadig kan identificeres hos hovedleverandåren (dvs. endnu ikke er blevet blandet sammen med andre genstande, sammen med hvilke den er fungibel).
-40- subcontractor with a minimum guarantee only for as long as the goods in question have not been incorporated into the final product (or, if separation can take place without notable damage, for as long as the final product has not been marketed) and are still identifiable to the contractor (i.e. they have not been mixed with other fungible items).
I italiensk ret forholder det sig i almindelighed således, at manglende opfyldelse af de forpligtelser, der fålger af en kontrakt om en af de kontraherende parters udfårelse af ydelser mod vederlag, medfarer (civillovbogens artikel 1453), at den anden part kan vælge mellem: (a) at kræve forpligtelserne opfyldt (b) at kræve kontrakten ophævet (med domstolens hjælp), idet han dog under alle omstændigheder har ret til skadeserstatning.
The general rule in Italian law (Article 1453 of the Civil Code) where a party to a contract fails to perform his obligations is that the other party may, at his discretion: (a) require specific performance of the contract; or (b) seek to have the contract terminated through the courts; and, in any event, (c) claim compensation for the loss suffered.
Det skal bemærkes, at ophævelse af kontrakten kun kan kræves, når den manglende opfyldelse ikke er af "ringe betydning"; og i italiensk ret kan ophævelse almindeligvis kun opnås ved sagsanlæg.
It should be noted that a request to have the contract terminated can be made only when the breach of contract is of more than "slight importance"; under Italian law, this can be achieved as a rule only by taking proper legal action.
Dette kan kun undgås, hvis der i kontrakten er en udtrykkelig bestemmelse om, at kontrakten kan ophæves, eller hvis den anden part i forbindelse med den manglende opfyldelse afgiver klage over misligholdelse (efter passende skriftlig opfordring til at opfylde kontrakten inden for en passende frist); begge disse mekanismer medfarer redig ophævelse af kontrakten.
The need to do so can only be avoided if the contract contains an express cancellation clause or, where faced with the breach of contract, the other party gives notice in writing to perform within an appropriate time: both these mechanisms result in dissolution of the contract.
Ved siden af ovennævnte almindelige retsmidler findes der i italiensk ret også en særlig bestemmelse for visse kontrakter.
In addition to the above general solutions, the Italian Civil Code also includes special regulations for particular contracts.
Fålgerne af, at der finden en "skjult mangel", er, at kåberen efter eget valg kan kræve nedslag i prisen eller ophævelse af kontrakten, samt under alle omstændigheder skadeserstatning (civillovbogens artikel 1492 og 1494).
In the event of a latent defect, the buyer can seek to have the contract terminated or the price reduced, and in all cases he has a right to compensation for damages (Articles 1492 and 1494 of the Civil Code).
Men kåberen mister enhver ret hvis han ikke anmelder manglerne til sælgeren inden otte dage efter opdagelsen (medmindre parterne har bestemt en anden frist), og under alle omstændigheder forældes hans ret hvis den ikke udåves inden et år efter leveringen (civillovbogens artikel 1495).
The buyer, however, forfeits all rights if he fails to notify the seller of the defects within eight days of their discovery (unless a different time-limit is established by the parties concerned) and, in all cases, no action can be taken after one year from delivery (Article 1495 of the Civil Code).
I forbindelse med kåb er der endelig i almindelighed ikke for kaberen, i tilfælde af skjulte mangler ved den solgte genstand, fastsat nogen mulighed for at kræve udbedring eller ombytning af genstanden: dette kan kun ske, hvis kontrakten omhandler en særlig "garanti for god funktion" (i et bestemt tidsrum): civillovbogens artikel 1512.
Finally, in a sales contract, the buyer does not generally have the right to require that goods having latent defects be repaired or replaced; this is permitted only where a specific warranty of proper functioning ("garanzia di buon funzionamento") (for a specific period) has been included in the contract (Article 1512 of the Civil Code).
I forbindelse med leverance er leverandåren derimod ansvarlig i tilfælde af fejl og mangler ved arbejdet medmindre hovedleverandåren har accepteret arbejdet efter at fejlen eller manglerne er opdaget eller erkendt af ham; men for at gåre dette ansvar gældende må hovedleverandåren for at undgå forældelse indgive anmeldelse til underleverandåren inden tres dage, og hans ret forældes to år efter leveringen (civillovbogens artikel 1667).
In an independent contract, however, the independent subcontractor is liable for nonconformity or defects in the work, except where the customer has accepted the work and the changes or defects were known to him or were detectable; however, in order to enforce the subcontractor's liability, the customer must, under penalty of forfeiture, notify the contractor of the problems within sixty days, and no further action can be taken against the contractor after two years from the date of delivery (Article 1667 of the Civil Code).
Hvis der er grundlag for henvisning til underleverandårens farnævnte ansvar, kan hovedleverandåren (idet han dog under alle omstændigheder har ret til skadeserstatning) kræve ikke blot nedslag i prisen eller ophævelse af kontrakten (sidstnævnte dog kun, hvis fejl og mangler ved arbejdet er af en sådan art, at det bliver fuldstændig uegnet til sit formål), men også fjernelse af fejlene eller manglerne på underleverandårens regning (civillovbogens artikel 1668).
Where the conditions exist for the subcontractor's liability to be ascertained, the customer can choose (without affecting compensation for damages) not only to have the price reduced or the contract terminated (although only where the non conformity or defects in the work are such as to render it totally inadequate for
I tilfælde af forsinket betaling pålåber der i Italien de i loven fastsatte renter (jf. Vejledningens bind I: de er pa 10% om året (fra 1991).
In the event of late payment of the purchase price, Italian law lays down that interest will be payable (see Part One of the Guide, paragraph 6.8) at an annual rate of 10% (from 1991).
Men - ud over renterne -anerkendes retten til erstatning for yderligere skader, hvis disse bevises (civillovbogens artikel 1224, 2. afsnit): og i de seneste år har der i retspraksis været en stigende tilbåjelighed til at anerkende ikke blot at sådanne yderligere skader kan bestå i pengenes værdiforringelse, men også, at det må formodes, at der er tale om en skade som fålge af værdiforringelsen, hvis fordringshaveren er en erhvervsdrivende (i praksis vil en erhvervsdrivende i Italien, hvis han fårer sin sag godt i retten, således kunne opnå fuld dækning for inflationens virkninger på hans fordringer).
Where further damage can be shown, then additional compensation is allowed over and above the interest payable (second paragraph of Article 1224 of the Civil Code). In the last few years, Italian case law has tended more and more to admit not only that such further damage may take the form of a fall in the value of money but also that the damage caused by such a fall is presumed to exist where the creditor is a businessman (which means, in practice, that the businessman in Italy, if well represented in law, can succeed in obtaining full cover against the effects of inflation on what he is owed).
Vejledningens bind I, punkt 8.5.5 ff.) blev gennemfart i Italien ved præsidentens dekret nr. 224 af 24. maj 1988. Ved de italienske bestemmelser gennemfares nævnte direktiv fuldt ud.
The Community Directive of 1985 (see Part One of the Guide, paragraphs 8.5.5 et seq.) was implemented in Italy by Presidential Decree No 224 of 24 May 1988, which transposes the Directive fully into Italian law.
Stort set ingen af de muligheder, som direktivet lader stå åbne (artikel 15 og 16) udnyttes: f.eks. fraviges der ikke fra reglen om, at producenten ikke er ansvarlig, hvis han beviser, at det på grundlag af den videnskabelige og tekniske viden på det tidspunkt da varen blev bragt i omsætning, ikke var muligt at opdage manglen (dvs. "udviklingsrisiko"); ej heller fastsættes der maksimumsbelåb for producentens samlede ansvar.
In general, the option to apply any of the derogations provided for (Articles 15 and 16) has not been exercised: thus, no exception is made to the rule that the producer is not liable if he proves that the state of scientific and technical knowledge at the time when he put the product into circulation was not such as to enable the existence of the defect to be discovered ("development risk"); and no ceilings are set on the producer's total liability.
Med hensyn til underleverandårens stilling anvendes såvel direktivets definition af "producent" (artikel 3 også i det italienske dekret) som dets bestemmelse om udelukkelse af producentens eller leverandårens ansvar for et delprodukt eller et råstof, hvis mangler udelukkende kan tilskrives udformningen af det produkt i hvilket delproduktet eller råstoffet indgår, eller de af det samlede produkts fabrikant givne anvisninger (jf. artikel 6, litra f) i det italienske dekret svarende til direktivets artikel 7, litra ƒ)).
As regards the position of subcontractors in particular, Italian law faithfully takes over the definition of "producer" (Article 3 in both instruments and the exclusion of liability in the case of a manufacturer or supplier of a component or raw material if the defect is attributable entirely to the design of the product into which it was incorporated or to the instructions given by the manufacturer who used it (Article 6(f) of the Italian Decree, corresponding to Article 7(f) of the Directive).
10.2 I tilfælde af, at underleverandåren sammen med den endelige producent hæfter solidarisk over for en tredjemand for skader, der skyldes en mangelfuld vare, opstår der yderligere et problem om fordelingen af skadeserstatningsansvaret over for tredjemand mellem de medansvarlige (jf. Vejledningens Bind I. punkt 8.3, 8.8 og 8.9).
Where a subcontractor finds that he is jointly and severally liable, along with the final producer, for damage caused to a third party by a defective product, the further problem arises as to how the burden of the compensation owed to the third party is to be apportioned between the parties jointly and severally liable (see Part One of the Guide, paragraphs 8.3, 8.8 and 8.9).
Bestemmelser om regresret henhårer ifålge EF-direktivet (artikel 5) under national ret: ifålge italiensk lov (artikel 9), vil fordelingen af produktansvaret parterne imellem ske - ifålge domstolens vurdering - under hensyn til omfanget af den risiko, som hver part må bære, til graden af den eventuelle uagtsomhed og til de samlede fålger (i tvivlstilfælde fordeles ansvaret ligeligt).
Italian law, the courts will apportion between those jointly and severally liable the measure of risk attributable to each party, the seriousness of any fault and the resulting consequences (where doubt exists, the apportionment will be of equal measure).
Af ovennævnte årsager (punkt 5) må det dog befrygtes, at kontraktbestemmelser parterne imellem, der måtte indebære, at skadeserstatningsansvaret over for tredjemand helt og aldeles pålægges en af parterne, (f.eks. underleverandåren, der oftest er den svageste part) i italiensk retspraksis vil blive anset for gyldige.
For the reasons given above (see 5.), Italian case law may deem to be valid contractual clauses between the parties which lay the burden of compensating an injured third party on one of them (for example, on the subcontractor, usually the weaker contracting party).
Underleverandårkontrakten falder derfor ind under de almindelige bestemmelser og under bestemmelserne i den kontrakttype, som den alt efter omstændighederne (jf. punkt 3) henregnes under: salg eller leverance.
They are governed by the general principles applicable to commercial contracts and by those applicable to the category of contract into which they fall: sales contract, or contract for the supply of goods and services.
I Luxembourg findes der ingen statsanerkendte standardunderleve­ randårkontrakter, og der findes heller ingen standardunderleveran­dårkontrakter udarbejdet af arbejdsgiverforeningerne.
There are no standard subcontracting agreements in the Netherlands which have been officially approved by governmental bodies or drawn up by trade associations.
1.3­ Det sker derimod ofte, at hovedleverandårerne udarbejder standardmodeller for underleverandårkontrakter og forsåger at pålægge deres underleverandårer sådanne almindelige vilkår.
1.3-On the other hand, large contractors frequently prepare standard subcontracting agreements and tend to impose these general terms on their own subcontractors.
HVAD SKER DER, HVIS UNDERLEVERANDAREN IKKE FOJRHANDLER EN SKRIFTLIG AD HOC­KONTRAKT MED HOVEDLEVERANDÅREN?
WHAT HAPPENS WHERE THE SUBCONTRACTOR DOES NOT NEGOTIATE A SPECIFIC WRITTEN AGREEMENT WITH THE CONTRACTOR?
I modsat fald vil der for aftalen gælde falgende: (A) meget ofte de almindelige kontraktvilkår, som modparten foreskriver, eller (B) retsreglerne, såfremt der ikke findes sådanne almindelige vilkår, eller såfremt en del af aftalen ikke er omfattet af disse vilkår.
If this is not done, the contract will be governed: (a) very often by the general terms imposed by the other party; or (b) in the absence of general terms or where the general terms are silent, by rules of law.
Som allerede antydet er det i praksis almindeligt at hovedleverandårerne forsåger (og ofte har held til) at pålægge underleverandårerne deres almindelige kontraktvilkår.
As already indicated, it is common in practice for large contractors to seek, often successfully, to impose their own general terms on subcontractors.
Lovgivningen fra den 23 juli 1991, der vedrører underleverancer, vedrøcer ikke den industrielle underleverance.
The law of 23 July 1991, which regulates subcontracting activities does not cover industrial subcontracting
Endvidere findes der i nugældende luxembourgsk ret ingen bestemmelser om almindelige kontraktvilkår, der tager sigte på at udelukke, at disse vilkår kan bevirke, at en af parterne kan udåve et vidtgående og urimeligt misbrug af kontrakten over for den anden part
Furthermore, Luxembourg law does not currently impose restrictions on the general terms of contract with a view to preventing excessive and unjustified exploitation of one side's negotiating strength.
Den udenlandske underleverandår må således være særlig forsigtig på dette punkt
Therefore, a foreign subcontractor should always exercise particular caution over the contractor's general terms of contract.
DE ALMINDEUGE RETSREGLER
THE SUBSTANITVE LEGAL RULES
Det skal dog indledningsvis anfåres, at Luxembourg har ratificeret Haagkonventionen af 1964 vedrårende aftaler om internationale låsårekåb; medens det endnu ikke har ratificeret Wienerkonventionen af 1980.
It should be pointed out, however, that Luxembourg has ratified the Hague Convention of 1964 on the international sale of goods but has yet to ratify the Vienna Convention of 1980.
Hvis forudsætningerne er til stede, skal bestemmelserne om underleverandårkontrakten altså fortrinsvis såges i nævnte Haag-konvention, der dog kun finder anvendelse på samhandelen med enkelte lande (idet den kun er ratificeret i ganske få tilfælde).
Where the appropriate conditions are met, therefore, the rules governing a subcontract should be sought primarily in the Hague Convention, although this Convention applies only to trade between the small number of countries which have ratified it.
Hvis derimod kontrakten henhårer under luxembourgsk ret går der sig to problemer gældende: for det fårste er det en væsendig ulempe, at der ikke findes passende særlige bestemmelser om underleverandårkontrakter, for det andet er det vanskeligt i hvert enkelt tilfælde at finde frem til, under hvilken kontrakttype hver enkelt underleverandårkontrakt skal henregnes, og dermed hvilke bestemmelser der skal gælde herfor.
On the other hand, if, in a particular case, it is Luxembourg law which applies, the not insignificant drawback of the lack of special rules adapted to the particular features of subcontracts is compounded by the difficulties in deciding on the category to which a particular subcontract belongs and hence on the rules that will be applicable.
Om der er tale om det ene eller det andet er i praksis af stor betydning for, hvilke bestemmelser der skal gælde (f.eks. med hensyn til overdragelse af ejendomsretten, risici, mangler osv.).
Classification in one or other of these categories entails significant differences in the rules applicable (e.g. as regards transfer of title, and risks).
Få den anden side er sondringen i luxembourgsk ret mellem salg og leverance ikke særlig skarp, idet den er forbundet med betingede kriterier, hvis anvendelse i de konkrete tilfælde er usikker.
Furthermore, in Luxembourg law the distinction between sale and supply is not clear-cut and definite but is based on criteria which are relative and uncertain in their application.
Dette gælder således kriteriet hvorefter kontrakten betegnes på grundlag af det element der har stårst åkonomisk værdi; hvis de leverede materialer har stårre værdi end arbejdet med varens fremstilling, er der tale om salg; i modsat fald om leverance.
An example of this is the criterion whereby classification of a contraa is determined by the component which has greater economic value; if the materials supplied are of greater value than the labour involved in manufacturing the product, the relationship is one of the sale and, in the opposite case, one of supply.
Denne usikkerhed med hensyn til den retlige betegnelse, og dermed også med hensyn til, hvilke almindelige love der skal gælde, er således en yderligere grund til at råde en udenlandsk underleverandår til under alle omstændigheder at forsåge at forhandle en særlig "ad hoc"-kontrakt om underleverandårforholdet.
These uncertainties as to the legal classification and hence as to the presumptive rules applicable are a further reason why foreign subcontractors should make every endeavour to negotiate a specific contract to govern his relations with the contractor.
I Luxembourg findes der ingen standarder (jf. Vejledningens bind I, punkt 2.8); de standarder, der oftest henvises til i underleverandårkontrakter, er de mest kendte internationale standarder: (DIN, AFNOR, BSI) eller fællesskabsstandarderne.
Luxembourg does not apply its own standards (see Part One of the Guide, paragraph 2.8.). Those most frequently referred to in subcontracts are the better-known Community or international standards (DIN, AFNOR, BSI).
Det skal dog anfåres, at i Luxembourg er der så at sige ingen begrænsning af gyldigheden af bestemmelser om ansvarsfraskrivning eller begrænsning af ansvaret
Furthermore, it should be pointed out that, under Luxembourg law, no significant restrictions exist on the validity of clauses excluding or limiting liability.
I den luxembourgske lovgivning sættes der ingen begrænsninger (ud over dem, der findes i EF-Kommissionens meddelelse fra 1978 (jf. Vejledningens bind I, punkt 5.9 ff.), for gyldigheden af bestemmelser, som indskrænker underleverandårens rettigheder med hensyn til tavshedspligt anvendelse af knowhow, forbindelser til tredjemand osv.
Luxembourg legislation does not impose any limits on the validity of clauses restricting the rights of the subcontractor with regard to confidentiality, the use of knowhow, dealings with third parties, etc., over and above those set out in the EC Commission's 1978 Notice (see Part One of the Guide, paragraphs 5.9 et seq.).