natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det drejer sig således her om »virkningerne af kompetencefordelingen mel lem Fællesskabets institutioner og de nationale myndigheder« som følge af en traktat, og dette var derfor ikke uforeneligt med forfatningen.
The question there concerned the ' repercussions of the division of powers in operation between the Community institutions and the national authorities' arising out of a treaty and there is accordingly nothing contrary to the Constitution.
I Storbritannien er det European Communities Act fra 1972, der regulerer de forfatningsmæssige problemer, som opstår for denne stat ved inkorporeringen i national ret af traktatens bestemmelser og Fællesskabets retsakter.
In the United Kingdom it is the European Communities Act 1972 which governs the constitutional questions raised by the incorporation into domestic law of the provisions of the Treaty and the Community acts.
Stk. 1 vedrører den direkte anvendelighed, stk. 2 tager sigte på at løse problemet vedrørende eventuelle konflikter med en senere lov, idet den fastlægger et fortolkningsprincip til fordel for bestemmelserne i European Communities Act, dvs. indirekte for fælles skabsretten selv.
Section 1 concerns direct effect, Section 2 deals with the question of possible conflict with subsequent law by giving precedence to the provisions of the European Communities Act, that is to say indirectly to Community law itself.
Af denne hurtige gennemgang fremgår det, at det største problem, som retspraksis vedrørende forholdet mellem fællesskabsretten og forfatningerne giver anledning til angår de grundlæggende rettig heder.
As can be seen from this rapid survey, the principal problem raised by the decisions dealing with the relations between Community law and constitutional law concerns fundamental rights.
Foruden Domstolens retspraksis, som er omtalt tidligere8), skal her nævnes tre vigtige begivenheder:
Apart from the cases decided by the Court of Justice which have been mentioned above, 3there are three important points which must be noted in this connection:
— Vedtagelsen den 5. april 1977 af en fælles erklæring fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen om overholdelsen af de grund-
(a) the adoption on 5 April 1977 by the Parliament, the Council and the Commission of a joint declaration'on the observance of fundamental rights, under which these three institutions undertake to observe
101 læggende rettigheder, hvorved disse tre institutioner forpligter sig til »stedse at overholde disse rettigheder«.
Relations with national law and to continue to observe these rights.
Der er ikke her tale om en bindende retsakt, men dens politiske rækkevidde er ubestridelig; stridelig;
It is not a binding act but its political significance is undeniable ;
Stats- og regeringschefernes erklæring i anledning af Det europæiske Råds møde i København den 7. og 8. april 1978, hvor »stats- og regeringscheferne tilslutter sig den førnævnte fælles er klæring og for deres vedkommende højtideligt udtaler, at respekten for og videreførelsen af det repræsentative demokrati og menneskerettighederne i hver af medlemsstaterne er væsentlige elementer i medlemskab af De europæiske Fællesskaber«;
(b) the declaration by the Heads of State or of Government on the occasion of the meeting of the European Council in Copenhagen on 7 and 8 April 1978 in which they associate themselves with the joint declaration cited above and have in their turn solemnly de­clared that observance and maintenance of representative demo­cracy and human rights in each of the Member States shall consti­tute essential elements of membership of the European Communi­ties;
Fællesskabets mulige tilslutning til Den europæiske Menneskerettighedskonvention, hvorved institutionerne på en både højtidelig og effektiv måde underlægges den pagt, der er fælles for alle de stater, der er medlemmer af Europarådet.
(c) the possible accession of the Community to the European Conven­tion on Human Rights, which would signify in a way both solemn and effective the subordination of the institutions to the charter common to all the Member States of the Council of Europe.
EF-Domstolens retspraksis har haft en afgørende betydning for national retspraksis med hensyn til løsning af konklikten mellem fællesskabsretten og en senere lov.
The influence of the decisions of the Court of Justice on national decisions concerned with solving the conflict between Community law and subsequent law has been decisive.
I alle de oprindelige medlemsstater anerkendes nu princippet om fællesskabsrettens forrang af de øverste domstole.
In all the original Member States the primacy of Community law is currently recognized by the highest courts.
Vi skal ikke her gennemgå hele den udvikling, der er sket, men blot nævne de vigtigste afgørelser, som faldt i tiden fra 1970 til 1975.
Without retracing here all the stages of development, the more important decisions, all situated between 1970 and 1975, will be noted.
1 flere tilfælde er EF-Domstolens retspraksis blevet suppleret med afgørelser truffet i medlemsstaterne.
In several cases, the authority of the Court of Justice has been supple­mented by the example of decisions given in other Member States.
I en række af disse sager lagde dommeren princippet om forrang til grund for sine afgørelser, ikke alene i konflikten mellem fællesskabsretten og den nationale ret, men også i den mere klassiske, men undertiden uheldigt løste konflikt om forholdet mellem den ved traktater skabte folkeret og den nationale lovgivning.
Some of these have led the courts to decide, in favour of primacy, not only the conflict between Community law and national law, but also the more classic but somewhat ill­resolved problem of the relations between conventional international law and domestic law.
I visse lande, såsom Nederlandene og Luxembourg, hvor enten forfatningen (artikel 65 ff. i den nederlandske forfatning) eller rets praksisl) fastslår princippet om folkerettens forrang fremfor national ret, er der ikke truffet principafgørelser vedrørende fællesskabsrettens forrang af de højere retsinstanser.
In certain States, such as the Netherlands and Luxembourg, where either the Constitution (Art. 65 et seq. of the Netherlands constitu­tion) or legal precedent1sanctions the primacy of international law over domestic law, there are no decisions of principle emanating from the higher courts regarding the primacy of Community law.
Prineippet følger nemlig af sig selv, x) Cour supérieur de justice i storhertugdømmet Luxembourg, dom af 14.7.1954, Chambre des Métiers mod Pagani, J.T., 1954, s. 694, med note fra P. Pescatore.
This is because the principle is self­evident, and its implicit application can be discerned in numerous decisions, often emanating from lower courts, especially when referring a case for preliminary ruling.
Det er udviklingen i retspraksis, som har bevirket, at der ikke indføjedes en bestemmelse vedrørende dette spørgsmål i forfatningen fra 1956.
694, with a note by P. Pescatore. It was the development of case law which led to a provision to this effect intended to be inserted into the constitution being abandoned in 1956.
Således forholder det sig ikke i Belgien, hvor tidligere rets praksis anså traktaten som værende »ligestillet med loven« (dvs. havende samme værdi) og således gav en yngre regel forrang.
It is not the same in Belgium, where there is an old line of pre­cedents which consider a treaty to be equivalent to a law (i.e. having the same force) and give precedence to the later rule.
Der skulle en særlig indsats til i den juridiske debat, hvorunder anklagemyndighederne ved kassationsdomstolen tog føringen]), og også en påvirkning fra EF-Domstolens retspraksis, før en tradition mod såvel international ret som fællesskabsret definitivt blev kuldkastet.
It has taken consid­erable effort to change the theory, headed by the Procureurs généraux at the Cour de Cassation, * together with the influence of the decisions of the Court of Justice, to bring about the final reversal of a tradition un­favourable to both international and Community law.
Den pågældende sag vedrørte følgende: Belgien havde efter EØF- traktatens ikrafttræden i strid med stand still-reglen i artikel 122) indført særlige afgifter ved indførsel af mejeriprodukter.
The case in question was as follows: after the entry into force of the EEC Treaty, Belgium had introduced special duties on imported milk products, contrary to the standstill rule contained in Article 12.
EF-Domstolen havde erklæret, at denne retsakt var i strid med de i traktaten fastsatte for pligtelser "). Belgien ophævede da de bekendtgørelser, der indførte disse afgifter, men ved lov af 19. marts 1968 stadfæstede Belgien dem med hensyn til tiden, der lå forud herfor.
2The Court of Justice had stated that this act constituted a failure to comply with Belgium's obligations under the Treaty.3Belgium repealed the decrees imposing the duties but by a law dated 19 March 1968 confirmed them with regard to the past.
Et firma anlagde sag om tilbagebetaling af de erlagte afgifter.
A firm brought an action claiming repay­ment of the duty.
Domstolen i første instans afviste sagen.
The court of first instance found against it.
Appeldomstolen i Bruxelles tog derimod sagen under påkendelse, idet den fastslog, at loven af 19. marts 1968 ikke in casu forbød dommeren at anvende fællesskabsreglen.
The Brus­sels Court of Appeal, on the other hand, upheld the appeal, pointing out that in the case in question the Law of 19 March 1968 did not for­bid the court to apply the Community rule.
På grundlag af generaladvokat Ganshof van der Meersch's forslag til afgørelse udtalte kassationsretten, som af den belgiske stat havde fået forelagt en begæring om ændring af appeldomstolens dom, sig i utvetydige vendinger til fordel for princippet om forrang, både for så vidt angår den ved traktater skabte folkeret og fællesskabsretten:
On the submissions of the Procureur général, Mr Ganshof van der Meersch, the Cour de Cassation, deciding an appeal by the Belgian State against the judgment of the Court of Appeal, gave judgment in unequivocal terms in favour of the pri­macy of both conventional international law and Community law:
»Når der består en konflikt mellem en intern retsnorm og en folkeret lig regel, som har direkte virkning i den interne retsorden, skal den ved traktaten fastsatte regel gå forud; en sådan forrang følger af selve beskaffenheden af den traktatskabte folkeret; dette gælder så meget desto mere, når konflikten, som i dette tilfælde, består mellem en intern retsnorm og en fællesskabsretlig norm; traktaterne, som har skabt fællesskabsretten, har nemlig indført en ny rets orden, til fordel for hvilken medlemsstaterne har begrænset deres suverænitetsbeføjelser på de områder, som disse traktater fastlægger«4).
' This principle is a fortiori valid where, as in the present case, a rule of dom­estic law conflicts with a rule of Community law; the treaties which created Community law have established a new legal order for the benefit of which the Member States have limited their sovereign powers within the fields determined by the treaties.'4
*) Først R. Hayoit de Termicourt og senere W. Ganshof van der Meersch.
Successively, Messrs R. Hayoit de Termicourt and W. Ganshof van der Meersch.
2) Ovenfor, afsnit 1.
Above, Section 2.
3) Dom af 13.11.1964, forenede sager 90 og 91/63, Kommissionen mod Belgien og
Cases 90 and 91/63, Commission ν Belgium and Luxembourg, [1964] ECR 625 et seq.
Endvidere kan der ikke på grundlag af denne dom ved en modsætningsslutning argumenteres imod folkerettens anvendelse.
Relations with national law to international law is possible.
Kassationsretten gav snarere yderligere argumenter til fordel for fælleskabsrettens forrang.
Rather, the Cour de Cassation provides supplementary arguments supporting the primacy of Community law.
Denne vigtige dom citeres udtrykkeligt i en afgørelse fra den italienske kassationsretx), og generalprokurøren ved appeldomstolen i Paris 2) såvel som generaladvokaten ved kassationsretten i Frankrig3) lagde den til grund for deres forslag til afgørelse i en sag, der sandt at sige frembød store lighedspunkter med den ovennævnte dom, og som vil blive analyseret nedenfor.
This important judgment was to be expressly cited in a decision by the Italian Corte di Cassazione1and to influence the submissions of the Avocat général before the Cour de Paris2and those of the Procureur général before the French Cour de Cassation,3in a case really very sim­ ilar to that analysed above.
En lang række afgørelser — både fra den belgiske kassationsret og fra de lavere domstole — viser, at den løsning, man nåede frem til den 27. maj 1971, i dag er endelig gældende belgisk ret.
A number of decisions — both from the Belgian Cour de Cassation and from the lower courts — show that the solution upheld on 27 May 1971 is now definitively accepted in Belgian law.
Det samme er tilfældet med Forbundsrepublikken Tyskland.
It is the same with the Federal Republic of Germany.
Det er tilstrækkeligt i den henseende at henvise til de meget klare vendinger i forfatningsdomstolens dom af 9. juni 1971, hvori fællesskabs retten beskrives som værende en retsorden af højere rang end den almindelige lov, og som overlapper og fortrænger (»überlagern und verdrängen«) denne.
In this con­nection it is enough to refer to the categorical terms of the judgment given on 9 June 1971 by the Constitutional Court, which described Community law as a law of superior status to ordinary law, overlaying and displacing (überlagern und verdrängen) the latter.
Det er den almindelige dommer, som efter at have fået forelagt hele sagen, der skal afgøre, hvilke retsregler der skal an vendes, og som følgelig i den konkrete sag skal give fællesskabsretten den forrang4), som tilkommer den.
It is for the ordin­ary court before which the whole case is brought, to decide the law to be applied and then, in an actual case, to accord Community law the priority due to it. 4
Princippet om forrang er blevet fastlagt i en række afgørelser, truffet af de øverste forbundsdomstole eller lavere domstole.
Primacy has been upheld in several decisions emanating from supreme federal courts or from lower courts.
I Italien er retspraksis undergået en stor udvikling siden Costa/ ENEL-dommen af 7. marts 1964, der blev afsagt af forfatningsdomstolen, som ud fra et strengt dualistisk synspunkt fandt, at loven til gen nemførelse af EØF-traktaten ikke kunne gives forrang for en almindelig lov 5).
In Italy, case law has come a long way since the decision by the Constitutional Court on 7 March 1964 in the case of Costa ν ENEL, where that Court, taking a narrow dualist view, held that the law imple­menting the EEC Treaty could not be accorded any greater authority than that of an ordinary law.5
2) Generaladvokat Cabannes's forslag til afgørelse, citeret i J.T., 1974, s. 691.
Submissions of Avocat général Cabannes, quoted in J.T., 1974, p. 691.
3) Generalprokurør Touffait's forslag til afgørelse, Dalloz, 1975, s. 497. 4) Europarecht, 1972, s. 56. 5) Foro it., 1964,1, spalte 465.
Submissions of Procureur général Touffait, Dalloz, 1975, p. 497. Europarecht, 1972, p. 56.
Ved dom af 18. - 27. december 1973 anerkendte forfatningsdomstolen indirekte, om end utvetydigt, at forordningen har forrang for en senere lov J).
107 a problem as to the constitutionality of such a law on the grounds of an indirect infringement of Article 11 of the constitution, the basis of the limitation of sovereignty entailed by adherence to the Communities.
Dette problem skal forelægges forfatningsdomstolen af den ret, som har fået anmodning om at fravige en formel lov-), det være sig både når loven blot gengiver bestemmelserne i en direkte anvendelig fællesskabs retsakt, og når der er en egentlig konflikt mellem denne og den pågældende lov.
This problem had to be referred to the Constitutional Court by any court called upon to disregard a formal law,1 whether such a law was limited to reproducing the provisions of a directly applicable Community act or there was a genuine conflict between the act and the law.
Det var denne fremgangsmåde, fulgt af forfatningsdomstolen i en række domme, som EF-Domstolen vendte sig imod ved den førnævnte Sim-menthal-dom3), idet den erklærede, at det er »uforeneligt med de krav, der følger af selve fællesskabsrettens natur«, om løsningen af en konflikt mellem fællesskabsretten og en senere national lov var forbeholdt »en anden myndighed end den dommer, der er udset til at sikre fælles skabsrettens anvendelse, og denne myndighed havde en særlig skønsbeføjelse, endog selv om den hindring, der således ville opstå for fælles skabsrettens fulde virkning, kun var midlertidig«.
It was against this technique employed by the Constitutional Court in several judgments that the Court of Justice reacted in the Simmenthal case quoted above, 2holding incompatible with the requirements in herent in the very nature of Community law the fact of reserving the solution of a conflict between the latter and a subsequent national law for any authority other than the court called upon to ensure the appli cation of Community law and invested with its own discretionary power, even if the resulting obstacle to that law having full effect was only temporary.
Hvorom alt er, kan man konstatere, at selve princippet om forrang ikke er blevet underkendt af forfatningsdomstolen.
However that may be, it can be noted that primacy as such was not questioned by the Constitutional Court.
Princippet er endog, på en vis måde, blevet yderligere bekræftet, derved at der nu kan skrides til drastiske sanktioner: En lov, der er i strid med fællesskabsretten, kan erklæres for forfatningsstridig, hvorved den pratisk taget ophæves både med tilbagevirkende kraft og for fremtiden.
Indeed, it was to some extent supported by a drastic sanction: a declaration of constitutional illegality, the effect of which in practice is to abolish, for the past as well as the future, the consequences of the invalidated law.
I Frankrig fik den franske kassationsret i anledning af en sag, der stort set svarede til den, som var forelagt kassationsretten i Belgien, lejlighed til at tage stilling til spørgsmålet om fællesskabsrettens forrang.
In France, a very similar case to that which the Belgian Cour de Cassation had to decide enabled its French counterpart to state its views on the primacy of Community law.
En fransk fabrikant af pulverkaffe havde betalt en højere afgift for kaffeekstrakt fra Nederlandene end for grøn kaffe, importeret direkte til Frankrig. Denne diskriminering var i strid med traktatens artikel 95 4).
A French manufacturer of soluble coffee had paid a higher tax on coffee extract originating in the Netherlands than on raw coffee imported directly into France.
Firmaet nedlagde påstand om tilbagebetaling af de afgifter, der var er-
The tribunal d'instance and the Cour de Paris in turn found in favour of the plaintiff on the grounds of the primacy of the Treaty over domestic law as laid down in Article 55 of the Constitution.
4) Jf. kapitel III, afsnit 1, s. 75.
Above, Chapter III, Section 1, para. 98.
»Traktaten af 25. marts 1957, som i medfør af nævnte artikel i forfatningen har forrang fremfor love, indfører en selvstændig retsorden, der er integreret i medlemsstaternes retsorden; som følge af denne særlige karakter finder den ved traktaten skabte retsorden direkte anvendelse på borgerne i disse lande og skal anvendes af domstolene her; det er således med rette, at appeldomstolen, uden at have overskredet sine beføjelser, har statueret, at traktatens artikel 95 skal anvendes frem for toldlovens artikel 265, selv om denne er vedtaget senere«.2).
' The Treaty of 25 March 1957 which, by virtue of the aforementioned Article of the Constitution, has superior authority to that of laws, esta­blishes a legal order of its own, integrated in that of the Member States; because of this special character the legal order which it has created is directly applicable to the nationals of these States and is binding on their courts; the Court of Appeal was accordingly acting in accordance with the law and not in excess of its powers in deciding that Article 95 of the Treaty must be applied in the present case to the exclusion of Article 265 of the Customs Code, although the latter text was passed later.'1
Der er i retsteorien ikke enighed om fortolkningen af denne dom: Er det i sidste instans artikel 55 i forfatningen eller er det fællesskabsret tens anerkendte særegne beskaffenhed, som begrunder forrangen?
Legal writers are not in agreement over the interpretation of this judg­ment : is primacy really based on Article 55 of the Constitution or on the special character of the Community legal order?
Vi skal ikke her tage stilling til denne tvist.
This is not the place to settle that controversy.
Det, der har betydning, er, at man nu fra den højeste domstol inden for det franske retssystem har fået en højtidelig bekræftelse af princippet om fællesskabsrettens for rang for senere love.
The important point is the solemn assertion by the highest court in the French legal system of the primacy of Commu­nity law over subsequent law.
Forfatningsrådet gik allerede i denne retning, da det i en afgørelse af 15. januar 1975 vedrørende loven om frivillig svangerskabsafbrydelse erklærede sig for inkompetent til at sikre over holdelsen af princippet om traktaternes forrang i en sag om efterprøvelse af en lovs forfatningsmæssighed3). Generalprokurør Touffait så i denne afgørelse en tilskyndelse for domstolene til at gennemføre princippet om forrang.
The way had been opened by the Conseil Constitutionnel, which, in its decision on 15 January 1975 regarding the law on voluntary termination of pregnancy, declared that it was unable to ensure observance of the principle of the superior authority of treaties within the framework of a procedure for examining the constitutionality of a law.2 Procureur général Touffait saw in this decision encouragement for courts and tribunals to give effect to primacy.
Herefter kan man kun håbe, at Conseil d'Etat, hvis det får forelagt dette spørgsmål, når frem til samme løsning som kassationsretten, således at man kommer bort fra den modstridende hold ning, som gjorde sig gældende for mere end ti år siden 4).
It is to be hoped that if this question is brought before it, the Conseil d'Etat will opt for the same solution as the Cour de Cassation, thereby abandoning the con­trary position taken more than ten years ago.3
Gennemgangen af retspraksis inden for de oprindelige seks medlemsstaters øverste domstole har på én gang vist den udvikling, der
Looking back ten years ago, one can­not fail to be struck by such a marked development in an undeniably sensitive area.
') »Traktater eller aftaler, der er behørigt ratificeret eller godkendt, har fra tidspunktet for deres offentliggørelse forrang for love, under forudsætning af, at den pågældende aftale eller traktat også anvendes af den anden part«.
These developments give room for optimism about the reply which will be given by the courts of the States which acceded in 1973, if they have to decide a case of genuine conflict, i.e. one that can­not be resolved by the classical principles of interpretation.
) Dom af 1.3.1968, Dalloz, 1968, s. 285.
Judgment of 1 March 1968, Dalloz, 1968, p. 285.
På nuværende tidspunkt har der hverken i Irland, Danmark eller Det forenede Konerige foreligget en sådan konflikt for domstolene.
At present there have not yet been any such cases of conflict before the courts in Ireland, Denmark or the United Kingdom.
De standpunkter, som man finder i to af appeldomstolenes domme, hvor lord Denning, M.R., førte pennen, og hvorefter traktaten har samme lovskraft som loven (»It is equal in force to any statute«)]), synes ikke endeligt at besegle den skæbne, som en fællesskabsretlig bestemmelse ville lide over for en af parlamentet vedtaget retsakt.
The statements made by Lord Denning, M.R., in two Court of Appeal judgments, ac­cording to which the Treaty has the same force as an Act of Parliament (' It is equal in force to any statute'),ldo not seem sufficient to set the seal in definitive fashion on the fate which a provision of Community law would meet if confronted with an Act of Parliament.