natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det står stadig åbent, hvorledes de forskellige politiske instrumenter kan reformeres, så de kan gribe aktivt ind i beskæftigelsessituationen.
In another connection, the problem of redefining and restructuring the instruments available for intervention in an active labour policy is currently to the fore.
Under drøftelserne heraf er man nået frem til konkrete løsninger, der har givet sig udslag i et ministerielt forslag om oprettelse af et landsarbejdsmarkedsnævn, der skal tage sig af alle aspekter af arbejdsmarkedsproblematikken.
Specific solutions emerging from the discussions were incorporated in a ministerial proposal to set up a national labour bureau with responsibility for all aspects of the labour market.
Hvad angår relationerne mellem arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationerne på tværfagligt niveau, er de i 1978 indledte forhandlinger om problemer af generel karakter (beskæftigelse, investeringer og udviklingen i Syditalien) og af specifik karakter (lønomkostninger, produktivitet osv.) blevet afbrudt1).
With respect to relations between workers' and employers' organizations at confederal level, the negotiations last year relating to both general (employment, investment, the Mezzogiorno) and specific subjects (labour costs, productivity, ets.)1 were broken off.
87 skifteholdsarbejde, produktivitet og investeringer.
A joint statement was, however, issued on energy problems and the unions have indicated that they are willing to consult with the employers' organizations with a view to the implementation of appropriate measures as regards working hours, shift work, productivity and investment.
Med henblik herpå vil der blive indledt forhandlinger i januar 1980.
January 1980 will see the recommencement of talks in this connection.
Inden for hele dette område er der foregået intense aktiviteter i forbindelse med indgåelsen af overenskomster, både inden for den private sektor i anledning af udløbet af de treårige aftaler for talrige arbejdstagerkategorier og for de vigtigste industrigrene, og inden for den offentlige sektor.
Against this background, collective bargaining activities have been intense in both the public and private sectors owing to the forthcoming expiry of the three-year contracts covering many categories of workers and the major industries.
I den private sektor har konfrontationerne på overenskomstområdet især drejet sig om fagforeningernes krav vedrørende arbejdstid, løn') og adgang til information2).
In the private sector, negotiations have centred on trade union demands concerning working time, wages3
Det økonomiske og sociale Råd har fortsat sit rådgivende og samordnende arbejde på områder, der berører flere erhvervsgrupper eller erhvervslivet som helhed.
C — SOCIAL DEVELOPMENTS IN 1979 time, proposed by the trade unions as a means of absorbing at least part of the growing numbers of unemployed—a point which will in future be central to industrial relations—the solution to be embodied in the collective agreements provides for a 40-hour reduction in annual working time by the end of 1980 with a further 40-hour reduction from 1981.
Det treparts-koordineringsudvalg, der blev nedsat ved lov af 24. december 1977 om vækst og fuld beskæftigelse1), har videreført sit rådgivende arbejde, hvilket bl.a. omfatter en kulegravning af hele den økonomiske og beskæftigelsesmæssige situation og af arbejdsløshedens beskaffenhed.
Whilst bargaining was under way for the renewal of the national collective agreements, negotiations were also begun in a number of major industrial groups with a view to increasing the number of jobs available, particularly in the relatively poor central regions and the Mezzogiorno.
Takket være dialogen mellem arbejdsmarkedets parter og regeringen inden for rammerne af de ovennævnte organer, har det hidtil været muligt at undgå en forøgelse af arbejdsløsheden og de deraf følgende indtægtstab for store dele af befolkningen.
In the public sector, the worsening situation highlighted the urgency of the need to establish new rules to streamline bargaining procedures and introduce measures to ensure equality of treatment for the various categories of employees.
Om end denne dialog delvis gik i stå hen imod det tidspunkt, hvor der skulle finde valg sted til parlamentet og til visse faglige tillidsposter (i sygekasser og som personalerepræsentanter i virksomhederne), har den nye regering imidlertid vist god vilje til at fortsætte trepartsforhandlingerne.
The Government and the trade unions reached a settlement in the autumn of which the most impotant features were the agreements to carry out cost-of-living adjustments quarterly from 1980, and the formulation of an outline law relating to bargaining in the public sector.
På trods af de økonomiske vanskeligheder har der ingen strejker fundet sted, og klimaet på arbejdsmarkedet har alt i alt været godt.
The Economic Committee1continued to meet each month to examine the situation of undertakings forced to reduce the working hours and. where appropriate, to propose compensation for firms with staff on short time.
Der er i 1979 inden for den private sektor indgået eller fornyet ca. 20 kollektive overenskomster for arbejdernes vedkommende og ca. 10 for funktionærernes ved kommende2).
The Economic and Social Council continued its work of consultation in areas of particular concern to certain occupational groups or the economy as a whole.
I hovedtræk kan lønudviklingen i 1979 siges at have været præget af ret beskedne og ofte ensartede lønforhøjelser, mange eksempler på forhøjelse af feriepengene og ret beskedne fremskridt med hensyn til indførelse af månedsløn samt 13 måneders løn på års basis.
Lastly, the Tripartite Coordinating Committee set up under the Law of 4 December 1977 on growth and full employment2 continued its task of consultation which, among other things, involved an examination of the overall economic and social situation and an analysis of the nature of current employment problems.
Selv om FNV (Federatie Nederlandse Vakbeweging) rejste krav om 20 HFL mere i bruttoløn om måneden (ud over den automatiske dyrtidsregulering), var hovedmålet dog at opnå en nedsættelse af den ugentlige arbejdstid. For ikke på forhånd at
Although procress slowed down to a certain extent with the approach of elections to the legislature and other bodies (sickness fund staff delegations in undertakings), the new Government
Imidlertid var andre fagforeninger, f.eks. inden for bygge- og anlægssektoren, mindre interesseret i en nedsættelse af den ugentlige arbejdstid og holdt fast ved kravet om lønforhøjelse.
In addition, rifts between the various workers' organizations complicated relations between the two sides of industry and the public authorities ; however, the climate improved somewhat towards the end of the year.
Der var imidlertid også i fagforeningernes egne rækker en vis modstand herimod, da det blev stadig mere klart, at et flertal blandt fagforeningsmedlemmerne var imod en forkortelse af den ugentlige arbejdstid.
In 1979, some 20 collective agreements were concluded or renewed for wage-earners and about 10 for salaried staff in the private sector.1 Although the collective agreement covering iron and steel workers was renewed, negotiations relating to salaried staff in the industry came to a standstill because of an inter-union dispute regarding the right to represent this group.
På baggrund af denne noget splittede udgangsposition inden for fagforeningerne over for en ret fasttømret arbejdsgiverfront lykkedes det de sidstnævnte i det store og hele at få deres ønsker igennem i de kollektive overenskomster. komster.
The outstanding features of wage agreements concluded in 1979 were: relatively moderate and fairly uniform increases ; many increases in holiday pay ; little progress in generalizing the monthly payment system for workers and the payment of a 'thirteenth month' of salary.
Udgifterne til denne foranstaltning beløber sig til ca. 0,4% af den samlede lønsum.
The FNV (Federation of Dutch Trade Unions) called, for an increase of HF1 20 gross a month (over and above cost-of-living increases), but its main objective was a reduction in the working week.
Efter at kravet om en forkortelse af den ugentlige arbejdstid var blevet frafaldet inden for stadig flere sektorer, blev der omsider i maj indgået en kollektiv overenskomst inden for metalindustrien.
The unions in the metalworking industry decided not to press immediately for real wage increases in cash in order not to jeopardize from the outset their chances of obtaining a shorter working week (35 hours).
I den forbindelse blev det aftalt, at den normale overenskomst, der bl.a. indeholder bestemmelser om dækning for inflationen, skal have en løbetid på 15 måneder (over for den gængse løbetid på 1 år), efter at arbejdsgiverne først havde krævet en løbetid på 27 måneder.
Instead, they decided to include this demand in the negotiations on shorter working hours.
I en særbestemmelse blev det allerede nu fastlagt, at pensionsalderen fra 1. januar 1982 skal sænkes til 62 år.
Other unions, such as those in the building industry, were less interested in a reduction in the working week, preferring to press their demand for cash increases.
Dette falder i tråd med arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationernes bestræbelser på at indgå flerårige overenskomster, især når det drejer sig om foranstaltninger vedrørende en fordeling af det eksisterende arbejde.
As the employers' organizations were opposed to a reduction in the working week on account of the costs this would involve and with the labour market situation in mind, they offered increased leave, relaxation of the conditions for early retirement in certain cases, despite the difficult financial situation, and wage rises.
Det er også værd at bemærke, at der efter mere end 10 års drøftelser for første gang kunne afsluttes en kollektiv overenskomst for de ca. 140 000 socialarbejdere.
As the employers presented a more or less united front compared with the lack of unity in the union camp, by and large their views were reflected in the wage agreements.
Udover spændingerne på det private arbejdsmarked opstod der også betydelige problemer i forholdet mellem regeringen og tjenestemandsorganisationerne1), efter som de indeksregulerede halvårlige lønstigninger for tjenestemænd og andre ansat te inden for den offentlige og halvoffentlige sektor skulle begrænses.
In February, agreement was reached in the building industry giving workers a cost-of-living increase and the right to early retirement at 62, which willcost approximately 0.4% of the wage bill.
Efter at det havde vist sig umuligt at nå til enighed efter en række drøftelser, besluttede regerin-
A wage agreement in the metalworking industry was finally concluded in May
G — UDVIKLING I 1979 gen med virkning fra 1. januar at lægge et loft over lønforhøjelserne fortjeneste mænd.
C — SOCIAL DEVELOPMENTS IN 1979 after the demand for a reduction in the working week had been dropped in an increasing number of industries.
Dette loft blev ved lov udvidet til at gælde for de øvrige ansatte med virk ning fra 1. juli1).
Once it became clear that negotiations were not going to produce agreement, the Government unilaterally decreed reductions in civil service salary increases with effect from 1 January extending these by statute to other public and semi-public sector employees with effect from 1 July.2
Det allerede spændte forhold mellem arbejdsgivere, fagforeninger og regering blev yderligere forværret ved parlamentets vedtagelse af loven af 28. juni, i kraft af hvilken der skal gennemføres yderligere spareforanstaltninger.
Relations between employers, unions and Government, already strained, deteriorated further with the approval by Parliament of the Law of 28 June involving further austerity measures.
Især i forbindelse med de pr. 1. juli ved lov fastlagte bestemmelser vedrørende fastsættelse af minimallønninger, sociale sikringsydelser og lønninger inden for den offentlige og halv offentlige sektor for andet halvår af 1979 indtog fagforeningerne en stejlt afvisende holdning.
The statutory provisions of this law regulating the adjustment of the minimum welfare benefits and wages in the public and semi-public sectors for the second half of 1979 aroused particularly heavy union opposition.
I løbet af sommeren fandt der yderligere aktioner sted imod en mådeholden lønpolitik.
Further industrial action was taken in the summer against wage restraint.
Inden for kødvareindustrien, hvor visse arbejdsgivere på grund af mangel på arbejdskraft ansatte arbejdstagere til lønninger, der lå over de overenskomstmæssige satser, kom der efter nogle strejker atter gang i overenskomstforhandlingerne, hvilket førte til en betydelig lønfremgang for alle arbejdstagere inden for dette om råde, navnlig med henvisning til, at der er tale om smudsigt og hårdt legemligt arbejde.
In the meat and meat-processing industry, where labour shortages had led some firms to recruit workers at higher rates than those fixed by collective agreement, there were strikes followed by renewed wage negotiations which produced substantial increases for all workers in the industry, largely justified by the unpleasant, heavy and dirty nature of the work.
Situationen skærpedes yderligere ved, at der også blandt lagerarbejderne i Rotterdam, til støtte for lønkravene, udbrød ulovlige strejker.
The situation deteriorated still further when unofficial strikes, in support of wage demands broke out among general cargo dock workers and tugboat crews in Rotterdam.
Målet med strejkerne var at få ændret allerede bestående overenskomster og derved få gennemtvunget en ny overenskomstaftale for 1979.
The aim of these strikes was in one instance to undo the existing wage agreements and in the other to force through an agreement for 1979.
Selv om begge aktioner førte til gode resultater, for så vidt som der opnåedes betydelige lønforhøjelser, blev resultatet af en del af de strejkende selv anset for at være utilstrækkeligt.
Although both strikes succeeded in the sense that substantial wage increases were achieved, some of the strikers remained dissatisfield.
Ligeledes var der tale om arbejdsnedlæggelser inden for den petrokemiske industri. I disse tilfælde drejede det sig dog om fagforeningsstøttede krav om indførelse af 35 timers arbejdsuge og et 5. skift.
The petro-chemical industry was also hit by strikes, but these were in support of unionbacked demands for the introduction of a 35-hour week and a fifth shift.
Aktionerne blev indstillet uden resultat, efter at det var kommet til sammenstød med arbejdstagere, der var villige til at arbejde.
After clashes with workers wishing to return to work the strike action ended without anything being achieved However the demands are to be put again as part of the 1980 wage negotiations.
Især skal spørgsmålene i forbindelse med beskæftigelse og fordeling af arbejdet og forholdet mellem den private og den offentlige sektor, erhvervslivets konkurrenceevne og den selektive vækstpolitik undersøges grundigt.
A close examination is to be made of matters such as employment and work-sharing, relations between the private and public sectors and the competitiveness of the economy and selective growth policy.
I tilslutning til udtalelsen om arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationers ret til repræsentation i offentligretlige organer har Det økonomiske og sociale Råd (SER) afgivet en nærmere udtalelse om retsvirkningerne af arbejdsgiver- og arbejdstager organisationers ret til repræsentation.
Following on its opinion on the representation of employers' and workers' organizations on statutory bodies, the Social and Economic Council delivered a further opinion dealing with the legal implications of the system of representation.
I denne udtalelse behandles navnlig enkelte almene aspekter af forholdet mellem det offentlige og arbejdsmarkedsorganisationerne.
The opinion looked at certain general aspects of the relationship between the authorities and representative organizations.
Samtidig kommer man ind på spørgsmålet om, hvilken rolle organisationer nes ret til repræsentation spiller eller bør spille under forhandlingerne om kollektive overenskomster, og når bestemmelser i de kollektive overenskomster gøres al mengyldige.
Consideration was also given both to the actual influence of the present system on the negotiation of collective agreements and the process of making such agreements generally binding, and to the question of what the situation should be in this respect.
I Det forenede Kongerige ønskede Labour-regeringen at lægge loft over løn stigningerne inden for den offentlige sektor (efter at det var mislykkedes for den at få den nødvendige bemyndigelse til at pålægge den private sektor visse begrænsninger). Dette førte imidlertid til en skarp konfrontation mellem fagforeningerne inden for den offentlige sektor og statsmagtens repræsentanter.
In the United Kingdom the Labour Government's insistence on maintaining a strict ceiling on pay increases in the public sector (after it failed to obtain the necessary powers to impose restraints in the private sector) led to bitter confrontation between public sector trade unions and public authorities.
Resultatet heraf blev oprettelsen af et uafhængigt stående udvalg for sammenlignende lønundersøgelser, der fik til opgave at sammenligne lønningerne i den offentlige sektor med lønningerne for tilsvarende jobs i den private sektor og derpå anbefale nye løntariffer.
This resulted in the establishment of an independent Standing Commission on Pay Comparability, whose task it was to compare earnings in the public sector with those paid for similar jobs in the private sector and recommend new levels of pay.
Konflikterne på det private arbejdsmarked i begyndelsen af året var medvirkende til de omfattende forstyrrelser, der opstod som følge af faglige aktioner inden for den offentlige sektor, bl.a. en konflikt inden for landevejstransporten, der rejste en række vigtige spørgsmål vedrørende lovgivningen om forholdet mellem arbejdsmarkedets parter.
Industrial disputes in the private sector at the beginning of the year contributed to the widespread dislocation caused by public sector action, particularly a road haulage dispute which raised important questions on industrial relations legislations.
Resultatet af denne vinters uro på arbejdsmarkedet blev indførelsen af en »adfærdskodeks« (et sæt etiske regler), som TUC kunne tilslutte sig, som blev accepteret af regeringen, og som har til formål at hindre arbejdskonflikter i at udvikle sig ukontrolleret.
The upshot of the winter of disruption was a code of conduct ('concordat') agreed upon by the TUC and accepted by the Government to control behaviour during industrial disputes.
Der var dog fortsat et køligt forhold mellem fagforeningerne og regeringen, og det er den almindelige opfattelse, at Labour's nederlag ved parlamentsvalget i maj måned ikke var helt uden forbindelse med den mistillid, offentligheden nærede til forholdet mellem TUC og Labour-partiet og til regeringens evne til at opnå fagforeningernes støtte til den økonomiske politik.
However, relations between the unions and the Government remained frayed and it is widely believed that the Labour Party's defeat in the May General Election was not unconnected with the lack of public confidence in the TUC/Labour Party relationship and the ability of the Labour Government to obtain trade union support for its economic policies.
G — UDVIKLING I 1979 lerede vedtagne lovgivning til begrænsning af fagforeningernes magt og af arbejdstagernes tryghed i ansættelsen.
SOCIAL DEVELOPMENTS IN 1979
Arbejdsgiverorganisationerne har derimod i det store og hele hilst den nye lovgivning velkommen.
Employers organizations, on the other hand, have generally welcomed legislative changes.
Efter parlamentsvalget og især efter fremlæggelsen af den nye regerings første finanslov i juni måned har de kollektive overenskomstforhandlinger været præget af et mere uforsonligt klima.
Since the General Election, and particularly since the new Government's first budget in June, collective bargaining has taken on a harder edge.
Regeringen har undgået enhver form for indblandning i de kollektive overenskomstforhandlinger i den private sektor ud fra den opfattelse, at lønfastsættelsen alene bør afhænge af den pågældende arbejdsgivers evne til at betale, hvilket ikke har virket fremmende for kontakterne mellem TUC og de of fentlige ansættelsesmyndigheder.
The Government has eschewed any involvement in private sector collective bargaining, believing levels of settlement should be restricted only by the employer's ability to pay, and has not encouraged contacts between the TUC and national employer bodies.
Inden for den offentlige sektor er der blevet fast sat reviderede lønlofter for at dæmme op for lønstigningerne: visse offentligt ansat te i statsejede virksomheder gik i aktion som følge af det tilbud om en meget beskeden lønforhøjelse, som var afpasset efter disse lønlofter.
In the public sector revised cash limits have been laid down to restrict pay increases ; industrial civil servants took action over a low pay offer caused by such cash limits.
Inden for den private sektor fandt der lange og seje lønforhandlinger sted inden for det kommercielle fjernsyn, den kemiske industri og maskinindustrien, hvor den endelige landsomfattende overenskomst kom til at rumme bestemmelser om en arbejdstidsnedsættelse i november 1981, hvilket havde været det vigtigste punkt under forhandlingerne.
In the private sector lengthy pay disputes took place in commercial television, the chemical industry and the engineering industry, where the eventual agreement provided for a reduction in working hours in November 1981, the main sticking point in the negotiations.
Arbejdstagernes repræsentation
Employee representation
I Belgien er det vigtigt at nævne de valg, der fandt sted i marts og april måned til samarbejdsudvalgene og sikkerheds- og sundhedsudvalgene i virksomhederne.
In Belgium, the four-yearly works council and health and safety committee elections were held in March and April.
Valgene finder sted hvert fjerde år, ved hvilken lejlighed arbejdstagerne udpeger deres repræsentanter til disse paritetisk sammensatte udvalg.
These elections provide an opportunity for workers to elect their representatives on the joint consultative bodies within firms.
Resultaterne af disse valg afspejlede arbejdstagernes trofasthed over for deres fagforeninger.
The results confirmed the workers' loyalty to their unions.
Tyskland blev den af de store virksomheder og ar bejdsgiversammenslutningerne indgivne klage til forfatningsdomstolen over medbestemmelsesloven af 1976 afvist af forbundsforfatningsdomstolen1).
The Court held without reservation that the Law did not contravene the Basic Law, as it threatened neither property rights nor free collective bargaining. However, the Court expressly left open the question of whether more far-reaching worker participation provisions would be compatible with the Basic Law.
Retten fastslog entydigt, at medbestemmelsesloven er forenelig med grundloven, eftersom den hverken antaster ejendomsretten eller overenskomstparternes selvbestemmelsesret.
The legislature was warned that the Worker Participation Law might have to be amended, should the official predictions as to its consequences later be proved partially or entirely inaccurate.
Forbundsforfatningsdomstolen har udtrykkeligt undladt at tage stilling til, om andre og mere vidtgående regler for medbestemmelse ville være forenelige med grund loven.
The trade unions saw their position as vindicated by the Constitutional Court's ruling.
Domstolen gjorde lovgivningsmagten opmærksom på, at det ville kunne blive nødvendigt at foretage en ændring af loven, ifald dens vurdering af lovens virk ninger senere helt eller delvis skulle vise sig at være fejlagtig.
The employers, for their part, emphasized that the Court had held the present participation provisions to be the maximum that was still reconcilable with the Constitution.
Også efter forkyndelsen af denne dom fortsatte diskussionen om tilsynsrådenes retsstilling og funktion inden for rammerne af loven om medbestemmelse. ')
However, since the ruling of the Court, the controversial discussion concerning the legal status and functioning of supervisory boards has continued.1