natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— Direktiver: Et direktiv er med hensyn til det tilsigtede mål bindende for enhver medlemsstat, som det rettes til, men overlader det til de nationale myndigheder at bestemme, under hvilken form og med hvilke midler det skal gennemføres. Et direktiv er rettet til enkelte, flere eller alle medlemsstater.
— Directives: They are binding, as to the result to be achieved, upon each Member State to whom they are addressed. However, the national authorities are left the choice of form and methods to achieve their objectives.
Sekundær fællesskabsret
Secondary Community law
For at de opstillede mål i direktivet kan blive gyldige for de enkelte borgere, skal den nationale lovgivningsmagt udstede en gennemførelsesakt, hvormed den nationale lovgivning tilpasses de mål, der er fastsat i direktivet.
In order to ensure that the objectives laid down in directives become applicable to individual citizens, an act of transposition by national legislators is required, whereby national law is adapted to the objectives laid down in directives.
Den enkelte borger bliver principielt først berettiget eller for pligtet gennem den retsakt, som bevirker, at direktivet gennemføres i national ret.
Individual citizens are given rights and bound by the legal act when the directive is incorporated into national law.
Da medlemsstaterne kun er bundet til de opstillede mål i direktivet, har de et vist spillerum, hvormed de kan tage hensyn til særlige nationale forhold, når de gennemfører direktivet.
Since the Member States are only bound by the objectives laid down in directives, they have some discretion, in transposing them into national law, in taking account of specific national circumstances.
Direktivets bestemmelser skal gennemføres inden for den frist, der er fastsat i direktivet.
Transposition must be effected within the period laid down in a directive.
Ved gen nemførelsen af direktiver skal medlemsstaterne vælge de nationale virkemidler, der er bedst egnet til at sikre, at fæl lesskabsretten gennemføres effektivt i praksis (EF-traktatens artikel 5, princippet om nyttevirkning).
In trans posing directives, the Member States must select the national forms which are best suited to ensure the effectiveness of Community law (Article 5 ECT, 'effet utile').
Direktiver skal gennemføres ved bindende nationale retsforskrifter, der opfylder kravet om retssikkerhed og retsklarhed og giver den enkelte en retsstilling, der kan forsvares ved dom stolene.
Directives must be transposed in the form of binding national legislation which fulfils the requirements of legal security and legal clarity and establishes an actionable legal position for individuals.
Retsforskrifter, der er vedtaget på grundlag af EF-direktlver, må ikke siden ændres i modstrid med direktivernes bestemmelser (direktivets blokerende virkning).
Legislation which has been adapted to EC directives may not subsequently be amended contrary to the objectives of those directives (blocking effect of directives).
Direktivets hovedmål er ikke at gøre lovgivningen ensartet, men at tilpasse lovgivningsbestemmelserne.
The primary aim of directives is not to standardize law, but to harmonize it.
— Særlig udvikling: umiddelbar anvendelighed og erstatningskrav
— Particular developments: direct applicability and compensation
EF's redskaber til udførelse af sine opgaver er i henhold til EF-traktatens artikel 189: forordninger, direktiver, beslutninger, henstillinger og udtalelser.
The Community's forms of action under Article 189 of the EC Treaty (ECT) are regulations, directives, decisions, recommendations and opinions.
Det drejer sig om ret sakter, der indgår selvstændigt i EF-retten uden relation til nationale retsakter.
These are independent legal instruments in Community law, with no connection to national legal instruments.
De kompetente institutioner kan kun udstede disse retsakter med retsgyldighed, når en bestemmelse i traktaten giver dem beføjelse hertil (princippet om begrænset særbemyndigelse).
These legal actions may be undertaken by the competent institutions with legal effect only if they are empowered to do so by a provision of the Treaty (principle of attribution of powers).
De enkelte ret sakter (med undtagelse af de ¡kke-bindende henstillinger og udtalelser) skal kunne støttes på konkrete traktatbestemmelser (herunder de såkaldte "implied powers" (indirekte beføjelser)).
Individual legal acts (with the exception of recommendations and opinions, which have no binding force) must be based on actual provisions of the Treaty (including what are known as implied powers).
I mangel af særlig bemyndigelse i trak taten kan der eventuelt gøres brug af de subsidiære beføjelser i EF-traktatens artikel 235.
If a specific power is not provided by the Treaty, in certain circumstances recourse may be had to the subsidiary rule regarding competence in Article 235 ECT.
Listen over retsinstrumenter i artikel 189 er ikke udtømmende, da der her udover findes en række handlingsformer, som f.eks. afgørelser, resolutioner, konstateringer og administrative og interne instrumenter, hvis betegnelse, struktur og retsgyldighed er baseret på de enkelte traktatbestemmelser eller sammenhængen i traktatens bestemmelser.
The list of legal actions in Article 189 ECT is not exhaustive; there are, in addition, various forms of action, such as resolutions, declarations, organizational and internal actions, the designation, structure and legal effects of which stem from the individual provisions of the Treaty or the overall context of law embodied in the Treaty.
I øvrigt afhænger den retlige karakter af en EU-institutions for anstaltning ikke af dens officielle betegnelse, men af det emne, den omhandler, og dens.materielle indhold.
Furthermore, the legal character of a measure taken by a Community institution does not depend on its official des ignation, but on its object and material content.
I fasen til forberedelse af retsakter har også hvidbøger og grøn bøger samt handlingsprogrammer betydning.
As preliminaries to the adoption of legal acts, white papers, green papers and action programmes are also significant.
Med disse redskaber enes fællesskabsinstitutionerne for det meste om mere langsigtede målsætninger (f.eks. hvidbogen om det indre marked).
They are mostly agreed upon by Community institutions as a way of promoting longer-term objectives (e.g. the White Paper on the Single Market).
— Forordninger: En forordning er almengyldig, er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
— Regulations: They have general application, are binding in their entirety and are directly applicable in all Member States.
Forordninger skal i fuldt omfang følges som "Fællesskabernes love" af modtagerne (enkeltpersoner, medlemsstater, fællesskabsinstitutioner).
As 'Community laws', regulations must be complied with fully by those to whom they are addressed (individuals, Member States, Community insti tutions).
Uden at en national gennemførelsesakt er nødvendig, gælder en forord ning umiddelbart i alle medlemsstater, når den er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
Regulations apply directly in all the Member States, without requiring a national act to transpose them, on the basis of their publication in the Official Journal of the European Community..
• Direktiver har principielt ikke direkte virkning.
Regulations serve to ensure the uniform application of Community law in all the Member States.
Når disse forud sætninger er opfyldt, kan den enkelte dermed påberåbe sig direktivets bestemmelser over for alle offentlige beslutningstagere.
At the same time, they prevent the application of national rules the substance of which is incompatible with their own regulatory purpose.
De pågældende myndigheder skal da automatisk tage hensyn til de umiddelbart gældende direktiv bestemmelser.
National laws, regulations and administrative provisions are permissible only in so far as they are
(navnlig grundlæggende rettigheder på fællesskabsplan, som forankret i EU-traktatens artikel F, stk. 2 og retsstatsprincipperne) og sædvaneretten.
Community level (Article F(2) TEU) and principles of the constitutional State) and customary law.
Folkeretlige aftaler indgået af Fællesskabet
International treaties concluded by the EC
Fællesskabet har delvis kompetence på folkerettens område og kan derfor Inden for rammerne af sine beføjelser indgå folkeretlige aftaler med tredjelande eller internationale organisationer.
The Community has partial international personality and may therefore, within the sphere of its competence, con clude international treaties with other States or international organizations.
De aftaler, som Fællesskabet indgår ad denne vej, er bindende for Fællesskabets institutioner og for medlemsstaterne, jf. EF-traktatens artikel 228, stk. 7, og er en integrerende del af fællesskabsret ten.
The treaties thus concluded by the Community are binding on the Community and the Member States pursuant to Article 228(7) ECT and are an integral part of Community law.
Ledsagende fællesskabsret
Ancillary Community law
— Beslutninger: En beslutning er bindende i alle enkelt heder for dem, den angiver at være rettet til. En beslutning kan være rettet til medlemsstater eller fysiske eller juridiske personer.
— Decisions: They are binding in their entirety upon those to whom they are addressed.
Den har til formål at regulere konkrete forhold over for bestemte modtagere.
Decisions serve to regulate actual circumstances vis-à-vis specific entities addressed thereby.
Som direktiver kan beslutninger indeholde forpligtelser for en medlemsstat til at give den enkelte borger en mere gunstig retsstilling.
Like directives, decisions may include an obligation on a Member State to grant individual citizens a more favourable legal position.
I dette tilfælde er det - som ved direktiver - en forudsætning for, at en privat borger kan påberåbe sig erstatningskrav, at den pågældende medlemsstat har iværksat gennemførelsesforanstaltninger.
In this case, as with directives, an act of transposition on the part of the Member State concerned is required as a basis for claims by individuals.
Beslutninger kan have direkte virkning under de samme forudsætninger som direktivbestemmelser.
Decisions may be directly applicable under the same preconditions as the provisions of directives.
Det drejer sig om bestemmelser i folkeretlige aftaler, der indgås mellem medlemsstaterne og fremmer Fælles skabets mål (f.eks. aftalen om domstolskompetence og fuldbyrdelse af domstolsafgørelser i borgerlige søgsmål og handelssager).
Rules contained in international treaties which have been concluded between the Member States and which further the objectives of the Community (e.g. the Convention on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters).
Spørgsmålet om Indgåelse af sådanne folkeretlige aftaler er delvis omhandlet i EF-traktatens artikel 220.
The conclusion of such international treaties is partly provided for in Article 220 ECT.
— Henstillinger og udtalelser: De er ikke bindende og giver ikke modtagerne rettigheder og pligter.
— Recommendations and opinions: They have no binding force and do not establish any rights or obligations for those to whom they are addressed.
Rangorden inden for fællesskabsretten b. Lovgivningskompetence, lovgivningsprocedurer og gennemførelse og anvendelse af retsakter
Hierarchy within Community law b. System of competence, procedures, enforcement and application of legal acts
— Vedrørende lovgivningskompetence, initiativret og lovgivningsprocedurer: *1.3.6., 1.3.8. og 1.4.
— Legislative competence, right of initiative and leg islative procedure: *1.3.6., 1.3.8., 1.4.
— Gennemførelse af retsforskrifterne: EF har efter den primære fællesskabsret kun begrænset selvstændig gennemførelseskompetence, hvorfor det som regel er medlemsstaterne, der gennemfører EF-retten (forpligtelse, der fremgår af EF-traktatens artikel 5).
— Enforcement of legislation: Under primary Community law, the EC has only limited powers of enforcement itself, and EC law is therefore usually enforced by the Member States (obligation under Article 5 ECT).
Den primære fællesskabsret står øverst i normhierarkiet.
Primary Community law is at the pinnacle of the hierarchy of law.
Indbyrdes har bestemmelserne i den primære EF-ret principielt samme rang.
The provisions of primary Community law are fundamentally of equal rank.
Dette er også tilfældet med den uskrevne fællesskabsret.
This also applies to unwritten Community law.
Folkeretlige aftaler, der er ind gået af Fællesskabet, rangerer under den primære og den uskrevne EF-ret.
International treaties concluded by the Community rank below primary and unwritten Community law.
Herunder igen står normalt den sekundære EF-ret (jf. EF-traktatens artikel 4, stk. 1, 2. afsnit), dvs. disse retsakter skal for at opnå retmæssighed være forenelige med bestemmelserne af højere rang.
These are duly followed by secondary Community law (see Article 4(1), second subparagraph ECT), i.e. to be valid, such legal acts must be compatible with hierarchically superior law.
Enkeltstående retsakter inden for den sekundære EF-ret har ikke forrang juridisk set eller afhængigt af det retsaktudstedende organ.
There is no precedence for individual legal acts of secondary Community law, either de jure or according to the enacting institution.
— Faktisk anvendelse af de forskellige retsakter: I mange tilfælde er det i traktaterne fastlagt, hvilken retsakt der skal anvendes, uden at der gives nogen valgmulighed (f.eks. EF-traktatens artikel 100: "direktiver").
— Actual application of the various forms of action: In many cases the Community Treaties lay down the pos sible form of legal action and leave the Community insti tutions no choice thereof (e.g. Article 100 ECT specifies directives).
I disse tilfælde er det op til det handlende organ at vælge, hvilken form for retsakt der skal udstedes.
In those cases the choice of form of action is left to the discretion of the institution con cerned.
Dermed skal det gøres muligt for de kom petente organer at opfylde den stillede opgave korrekt og formålstjenligt.
This is intended to allow the competent institu tions to fulfil the tasks set for them in a proper and appropriate manner.
Ved dette valg skal der dog tages hensyn til princippet om forholdsmæssighed og nærhedsprincippet (*1.2.2.).
In exercising discretion, however, due account must be taken of the principles of proportionality and subsidiarity (*1.2.2.).
I 1996 var antallet af udstedte direktiver ca. 1200; for forordninger var dette tal omkring 5500.
In 1994 the number of directives applicable was around 1200, and that of regulations around 5500.
Uskreven fællesskabsret
Unwritten Community law
Europa-Parlamentet har inden for rammerne af den procedure, der er fastsat i EF-traktatens artikel 189 ff., en vis medbestemmelsesret i Fællesskabets lovgivningsproces (*1.4.).
Under the procedures laid down in Article 189 et seq. ECT the European Parliament has certain rights to par ticipate in the enactment of Community legislation (*1.4.).
Dog er indflydelsen stadig begrænset (negativkompetence) på trods af, at Parlamentets beføjelser er udvidet i EU-traktaten (*1.1.2.).
However, despite the widening of its powers in the Treaty on European Union (*1.1.2.), it continues to have limited influence (negative competence).
For at forbedre anvendelsen af EF-retten i medlemsstaterne og gøre fælles skabsretten mere acceptabel blandt borgerne bestræber Parlamentet sig på at forenkle lovgivningsprocessen, højne den redaktionelle kvalitet af bestemmelserne og iværksætte mere effektive sanktioner i de tilfælde, hvor medlemsstaterne krænker EF-retten.
With the aim of improving the application of Community law in the Member States and of increasing the acceptance of Community law by its citizens, the EP is seeking to simplify the leg islative process, improve the drafting of legislation and secure more effective penalties for those cases where Member States fail to comply with Community law.
Derudover har Parlamentet stillet forslag om, at den hidtidige retsorden skal afløses af et forbedret, mere gennemskueligt og mere funktionelt system (beslutninger til forberedelse af Maastrichttraktaten og af regeringskonferencen, der ind ledtes i 1996).
In addition, the EP has made proposals to replace the present system of legislation by an improved, more trans parent and more manageable system (resolutions on the Maastricht Treaty and on the 1996 Intergovernmental Conference).
EF-traktatens artikel 3 B; EU-traktatens afsnit I, artikel B, sammenholdt med EF-traktatens artikel 3 B; EU-traktatens præambel.
Article 3b of the EC Treaty (ECT); Article B, Title I of the Treaty on European Union in conjunction with Article 3b ECT; Preamble to the TEU.
den generelle rækkevidde af EF-institutionernes beføjelser forblive uberørt (grænse for kompetenceudøvelsen).
petence of Community institutions (limits on the exercise of powers).
På den anden side betragtes nærhedsprincippet som et redskab til kompetencefordeling, som frembyder en ny mulighed for Fællesskabet til at iværksætte foranstaltninger på områder, som hidtil har været reguleret på nationalt plan.
Secondly, it is seen as providing a new opportunity for the Community to take action in areas which have hitherto normally been regulated on a national basis.
Nærhedsprincippet er ikke en nyhed, der først har vakt interesse, efter at det er forankret i EF-traktatens artikel 3 B. Allerede i EKSF-traktaten (1951) hedder det, at Fæl lesskabet kun skal gribe direkte ind i produktionen og markedet, når omstændighederne kræver det.
The principle of subsidiarity has not just been taken into account since it was enshrined in Article 3b ECT. Article 5 of the ECSC Treaty (1951) stipulated that the Community should exert direct influence upon production only when circumstances so required.
— Nærhedsprincippet er møntet på alle Fællesskabets institutioner.
— The principle of subsidiarity applies to all the Community institutions.
Det har navnlig praktisk betydning, når det gælder Rådet, Parlamentet og Kommissionen.
The rule has practical significance for the Council, the European Parliament and the Commission, in particular.
Også EF-Domstolens retspraksis er bundet af EF-traktatens artikel 3 B, stk. 2.
The decisions of the European Court of Justice are also bound by the second paragraph of Article 3b ECT.
Unionsborgerne kan ikke direkte udlede ret tigheder af denne bestemmelse.
Citizens of the Union cannot derive any rights directly from this provision.
Endvidere har nærhedsprincippet været udtrykkeligt forankret inden for miljøpolitikken siden den europæiske fælles akts ikrafttrædelse i 1987, jf. EF-traktatens artikel 130 R.
In addition, the principle was made explicit with regard to the environment, in Article 130r ECT, following the entry into force of the Single European Act in 1987.
— Nærhedsprincippet gælder kun på de områder, hvor Fællesskabet og medlemsstaterne har fælles kom petence.
There are two dimensions to the subsidiarity principle.
Det gælder således ikke for beføjelser, hvor Fællesskabet har eneret, eller beføjelser, som udelukkende henhører under medlemsstaternes kompetence.
First, it authorizes the Community to act, in accordance with Community objectives, to overcome transnational problems which cannot be solved by the Member States acting individually.
Afgrænsningen er dog flydende, da Fællesskabets kom petenceområder kan udvides via EF-traktatens artikel 235, når det er påkrævet, at Fællesskabet handler for at virkeliggøre sine mål.
Secondly, by ensuring that the level of decisionmaking and action is commensurate with the objective pursued, it enables the Member States to avoid Community interventionism where Community legislation is not necessary.
Det er problematisk at afgrænse Fællesskabets enekompetence, navnlig fordi denne kom petence i traktaterne ikke er defineret under henvisning til bestemte konkrete områder, men på grundlag af en funktionsbeskrivelse.
The inclusion of this principle in the Treaty on European Union is intended to bring decision making within the Community closer to the citizen.
Hensigten med at indføje dette princip i traktaten om Den Europæiske Union er således at tilnærme borgerne til Fællesskabets beslutningsproces.
The demarcation of the areas of exclusive Community competence continues to be a problem, par ticularly because it is not laid down in the Treaties by reference to specific fields, but by means of a functional description.
Således har EF-Domstolen i en række afgørelser beskrevet og anerkendt bestemte kompetenceområder, der fremgår af traktaterne (men som ikke er direkte forankret heri), som værende områder, hvor Fællesskabet har ene kompetence, uden dermed at have opstillet et udtømmende katalog over sådanne kompetenceområder.
In a number of decisions stemming from the Treaties, for example, the ECJ has defined and recognized certain competences (but ones which are not explicitly regulated in the Treaties) as exclusive, but without thereby laying down a conclusive list of such competences.
— Det generelle formål med nærhedsprincippet er at garantere en lavere myndighed en vis grad af uafhængighed i forhold til en højere instans, eller en lokal myndighed i forhold til en central myndighed.
— The general aim of the principle of subsidiarity is to guarantee a degree of independence for a lower authori ty in relation to a higher body or for a local authority in respect of a central authority.
Det drejer sig således om fordeling af beføjelser på flere kompetence niveauer - et princip, som udgør det institutionelle grund lag for forbundsstater.
It therefore involves the sharing of powers between several levels of authority, a principle which forms the institutional basis for federal States.
Manglen på klare bestemmelser om kompetencefordelingen, når det gælder nærhedsprincippets anvendelse, vil også fremover bevirke, at dette princip fortolkes forskel ligt.
The lack of any clear dividing-line for the application of the principle of subsidiarity will continue to result in differ ent interpretations of this principle.
Samtidig bliver det dog også tydeligt, at Fællesskabet bestræber sig på at begrænse de områder, hvor det handler, til traktatens mål, og at opnå, at afgørelser om nye foranstaltninger træffes så tæt på borgerne som muligt.
At the same time, however, the Community clearly has the aim of limiting Community action to the objectives of the Treaty and ensuring that decisions on new action are taken as close ly as possible to the citizen.
Denne sammenhæng mellem nærhedsprincippet og nærdemokrati fremhæves også specielt i EU-traktatens præambel.
Particular emphasis is also placed on this connection between the principle of subsidiarity and closeness to the citizen in the preamble to the EU Treaty.
— Inden for Fællesskabet medfører nærhedsprincippet, at medlemsstaterne bevarer de beføjelser, som de selv kan administrere mest effektivt, og overfører de beføjelser, som de ikke er i stand til at udøve på tilfredsstillende vis, til Fællesskabet.
— When applied in a Community context, the principle of subsidiarity means that the Member States remain responsible for areas which they are capable of managing more effectively themselves and hand over to the Community those powers which they cannot discharge satisfactorily.
— I henhold til EF-traktatens artikel 3 B, stk. 2, kan Fæl lesskabet handle under anvendelse af nærhedsprincippet, hvis følgende tre forudsætninger er opfyldt:
— According to the second subparagraph of Article 3b ECT there are three preconditions for Community action in accordance with the principle of subsidiarity:
• der må ikke være tale om et område, som hører ind under Fællesskabets enekompetence;
• the area concerned must not fall within the Community's exclusive competence;
• målene for den påtænkte handling kan ikke i til strækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne;
• the objectives of the proposed action cannot be sufficiently achieved by the Member States;
• disse mål kan derfor på grund af den påtænkte handlings omfang eller virkninger bedre gennemføres på fællesskabsplan.
• the action can therefore, by reason of its scale or effects, be implemented more successfully by the Community.
Rækkevidde og anvendelsesområde
Concept and scope