natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I sin dom af 15. maj 1975 3) udtalte Domstolen sig om kravet i EØF-traktatens artikel 85, stk. 3, litera a), hvorefter en konkurrencebegrænsende aftale for at kunne fritages ikke måtte pålægge de pågældende virksomheder » begrænsninger, som ikke er nødvendige for at nå disse mål «. Den lagde i denne sag den fulde bevisbyrde på sagsøgerne, som ifølge Domstolen havde fremført argumenter, som kunne godtgøre, at den konkurrencebegrænsende aftale øgede fordelene ved en koncentration af udbud og efterspørgsel, men som ikke herved havde godtgjort, at denne koncentration skulle være nødvendig for at sikre, at den ordning, som var indført ved aftalen, kunne fungere, og følgelig heller ikke, at den skulle være nødvendig for de fordele, aftalen kunne medføre.
In its judgment of 15 May 1975' the Court made its position clear on the require­ment in Article 85(3) (a) of the EEC Treaty whereby an agreement, in order to qualify for exemption, must not impose on the undertakings concerned 'restrictions which are not indispensable to the attainment of these objectives'.
For så vidt angår det forhold, at eksklusivaftaler ikke må hindre parallelimport, dvs. import der foretages direkte af de erhvervsdrivende fra andre medlemsstater, og som ikke finder sted mellem eneretsgiveren og eneretshaveren, har Domstolen præciseret, at et eksportforbud, der kun anvendtes i én medlemsstat, gjorde den eksklusive kontrakt, der var indgået med en importør i en anden stat, ugyldig, selv
As regards the requirement that exclusive dealing agreements should not impede parallel imports, that is to say direct imports from other Member States carried out other­wise than through the chain of supplier-exclusive dealer, the Court made it clear that a ban on exports applied in only one Member State vitiated an exclusive dealing agreement concluded with an importer in another Member State, even if parallel imports into the latter State from other Member States were not affected by this agreement.2
I sin dom af 16. december 1975 vedrørende den internationale konkurrence begrænsende aftale inden for sukkersektoren og vedrørende Kommissionens beslutning af 2. januar 1973 2), havde Domstolen lejlighed til at udtale sig om nogle spørgsmål, som har stor betydning for udviklingen af fællesskabsrettens konkurrence regler.
In its judgment of 16 December 1975 concerning the international agreement in the sugar industry and the Commission Decision of 2 January 1973,3the Court had occasion to rule on a number of questions which are of undoubted importance to the development of Community law on competition.
Domstolen undersøgte for det første de omstændigheder vedrørende eksistensen af en samordnet praksis, som den allerede havde præciseret i sine domme af 14. juli 1972, i sagerne » Farvestoffer «3). Ifølge Domstolen tager begrebet » samordnet praksis « sigte på en form for samordning mellem virksomheder, som, uden at være drevet så vidt som til indgåelse af en egentlig overenskomst, bevidst erstatter konkurrencerisikoen med et praktisk samarbejde mellem dem; dette samarbejde medfører konkurrencebetingelser, som ikke svarer til de markedsbetingelser, der er normale på baggrund af varernes art, virksomhedernes antal og størrelse samt omfanget og karakteren af det pågældende marked.
The Court first examined the factors relating to the existence of a concerted practice which it had already elaborated upon in its judgments of 14 July 1972 in the 'colouring matters' cases.4According to the Court, the concept of 'concerted practice' relates to a form of coordination between undertakings which, without having extended to the point of concluding an agreement in the strict sense, knowingly replaces the risks of competi­tion by a form of practical cooperation between them leading to competition conditions which do not correspond to normal market conditions having regard to the nature of the products, the size and number of undertakings and the volume and nature of the said market.
Et sådant praktisk samarbejde er en samordnet praksis, især når samarbejdet gør det muligt for de pågældende virksomheder at befæste den allerede opnåede markedsstilling til skade for den frie bevægelighed for varer inden for fællesmarkedet og for forbrugernes frie valg af deres leverandører.
Such a form of practical cooperation constitutes a concerted practice, in particular where it enables the undertakings concerned to crystallize positions they have secured to the detriment of the free movement of goods in the common market and the freedom of consumers to choose their suppliers.
I denne henseende har Domstolen — for første gang — udtrykkeligt forkastet den opfattelse, hvorefter samordnet praksis skulle kræve, at der er udarbejdet en » plan «; de kriterier for samarbejde, som er lagt til grund i dommen, skal nemlig forstås i lyset af den opfattelse, som ligger bag EØF-traktatens konkurrenceregler, hvorefter enhver erhvervsdrivende selvstændigt bør fastlægge den politik, som han vil følge in den for det fælles marked.
In this connection, the Court has, for the first time, expressly rejected the concept whereby concerted action would require the drawing up of a 'plan', since the cooperation
V-2 påberåbes af Kommissionen, ikke betragtes isoleret men i deres helhed, under hensyntagen til karakteren af det pågældende marked.
V-2 criteria laid down in the judgment should be understood in the light of the concept contained in the provisions of the EEC Treaty relating to competition, according to which every trader must determine autonomously the policy he intends to follow on the common market.
Domstolen bekræftede således Kommissionens juridiske synspunkt. Som bevis for samordnet praksis anførte Kommissionen en række indicier : leverancer mellem producenter, pression mod handlende og leveringsnægtelser.
The Court has thus confirmed the legal approach of the Commission, which, for the purpose of producing evidence of concerted practices, had been based on a number of indicators such as deliveries from one producer to another, pressures exerted on dealers, refusal to effect deliveries.
I denne forbindelse måtte Domstolen tage stilling til bevisværdien af de dokumenter, som Kommissionen fremlagde for at bevise eksistensen af den påklagede, samordnede praksis.
In this connection, the Court has found it necessary to assess the evidential value of the documents submitted by the Commission for the purpose of demonstrating the existence of the concerted action complained of.
Domstolen præciserede, at intet forhindrer Kommissionen eller Domstolen i at anse en korrespondance mellem tredjemænd som bevis for en virk somheds adfærd under forudsætning af, at indholdet af korrespondancen er troværdigt i det omfang, det vedrører den pågældende adfærd, og under forudsætning af, at de erklæringer, der findes i denne korrespondance, stemmer overens med den faktiske markedsadfærd, som de pågældende virksomheder har udvist; i dette tilfælde repræsenterer denne korrespondance nemlig en helhed af samstemmende indicier, som i det væsentlige gengiver de faktiske forhold.
It has ruled that nothing prevents the Commission or the Court from accepting as proof of the behaviour of an undertaking correspondence between third parties, provided that the content of that correspondence is reliable in so far as it reveals the said behaviour and provided that the statements in the correspondence agree with the actual behaviour that the undertakings in question have shown on the market, since, in that case, the correspondence reveals a combination of consistent indicators which essentially reflect reality.
Domstolen fastslog derefter for første gang, at en samordnet praksis, der findes mellem virksomheder inden for fællesmarkedet i forbindelse med licitationer over eksportrestitutioner ved udførsel til tredjelande, og som vedrører de ansøgte restitutionsbeløb samt de tilbudte mængder, dvs. en samordnet praksis, der angår varer beregnet til udførsel til lande uden for fællesmarkedet, begrænser konkurrencen inden for fællesmarkedet og kan påvirke handelen mellem medlemsstater på en måde, som falder ind under artikel 85, stk. 1.
The Court then ruled, for the first time, that, where tenders are organized with a view to the granting of refunds on exports to non-member countries, concerted action between undertakings in the common market with regard to the amount of refunds applied for and the quantities offered, i.e. concerted action relating to products intended for export outside the common market, restricts competition within the common market and may affect trade between Member States within the meaning of Article 85(1).
Ifølge dommen ville visse virksomheder, såfremt denne samordnede praksis ikke havde eksisteret, have fået tilkendt mindre mængder end dem, de faktisk fik tilkendt, og de ville således have haft en tilskyndelse til at afsætte mere sukker i andre medlemsstater, hvilket ikke alene havde kunnet ændre strukturen i fællesskabssamhandelen, men i endnu højere grad kunne have øget konkurrencen inden for fællesmarkedet.
According to this judgment, certain undertakings would, in the absence of such con certed action, have been granted quantities lower than those which had actually been granted to them and would thus have been led to market more sugar in other Member States, which might have not only modified the structure of trade within the Community but also intensified competition within the common market.
Med hensyn til anvendelsen af EØF-traktatens artikel 86, havde Domstolen lejlighed til at præcisere begrebet en væsentlig del af fællesmarkedet, begrebet dominerende stilling og endelig begrebet misbrug.
As regards the application of Article 86 of the EEC Treaty, the Court had occa­sion to define the concepts of 'substantial part of the common market', of 'dominant position' and finally of 'abuse'.
For så vidt angår begrebet en væsentlig del af fællesmarkedet, antoges det, at det med henblik på at fastslå, om et bestemt, geografisk område er tilstrækkelig betydningsfuldt til at udgøre en væsentlig del af fællesmarkedet, er nødvendigt særlig at tage hensyn til strukturen og omfanget af forbruget af den pågældende vare samt sælgernes og købernes vaner og økonomiske muligheder.
With regard first to 'substantial part of the common market', it was considered that in order to establish whether a specified area is of sufficient importance to constitute a substantial part of the common market, one should take into consideration the structure and volume of consumption of the product in question, as well as the habits and eco­nomic potential of sellers and buyers of that product.
Domstolen mente, at dette for så vidt angår sukker er tilfældet for det belgisk-luxembourgske område og for den sydlige del af Tyskland.
The Court considered that the territory of Belgium and Luxembourg and the southern part of Germany constituted such an area as regards sugar.
309 kontrollerer 85 % eller derover af produktionen inden for denne væsentlige del, en procentdel, der skal vurderes på baggrund af den ubetydelige indførsel af den pågældende vare til denne væsentlige del, giver denne virksomhed mulighed for at hindre en effektiv konkurrence på det pågældende marked og som følge heraf giver den en dominerende stilling.
With regard to the occupation of a dominant position within a substantial part of the common market, the Court held that the fact that an undertaking controls 85% or more of production in that substantial part of the market, in a situation where imports of the product concerned are of insignificant effect on that substantial part of the market, allows that undertaking the opportunity of preventing effective competition in the market concerned and thus allows it to occupy a dominant position.
Med hensyn til misbrug i artikel 86's forstand præciserer dommen, at en virksomhed misbruger sin dominerende stilling, såfremt den udnytter en sådan stilling, og tvinger de handlende til at kanalisere deres udførsel til bestemte modtagere eller destinationer og til at pålægge deres kunder disse restriktioner og således begrænser disse handlendes og indirekte deres kunders afsætningsmuligheder; denne praksis er udtrykkelig nævnt i artikel 86, litera b).
With regard to the notion of abuse as used in Article 86, the judgment stated that an undertaking is abusing its dominant position where it exploits that position in order to compel traders to channel their exports to specific consignees or areas and to impose these restrictions on their customers in turn, thus limiting the outlets for those traders and indirectly for their customers, a practice of the kind expressly prohibited by Article 86(b).
Det blev desuden bekræftet, at en bonus, der medfører, at der anvendes forskellige nettopriser over for to erhvervsdrivende, der har købt samme mængde sukker af en virksomhed, som indtager en dominerende stilling på en væsentlig del af fælles markedet, i tilfælde, hvor den ene erhvervsdrivende desuden havde købt af en anden producent, er misbrug af en dominerende stilling som falder ind under artikel 86, litra c).
It has also been confirmed that a 'regular customer's discount', which results in the application of different net prices to two traders who have bought the same quantity of sugar from an undertaking occupying a dominant position in a substantial part of the common market, one of which has also purchased from another producer, constitutes an abuse of a dominant position of the kind prohibited by Article 86(c).
V-2 og producenter i andre lande skulle kunne påvirke handelen mellem medlemsstater; ... «.
The Court stated that the Commission, 'where it goes perceptibly further than previous decisions' must 'give a complete explanation of its reasoning' and refer to the facts on which it bases its Decision; in this particular case, the Decision did not explain 'how the fact that 10% of Belgian imports, representing 5% of the total Belgian market, sold by the Group at its prices and under its conditions was liable, in the absence of exclusive supply agreements between the members of the group and foreign producers, to affect trade between Member States; ...'.
Til trods herfor stadfæstede Domstolen Kommissionens beslutning, for så vidt som » den af sammenslutningen gennemførte markedsregulering, som er karakteriseret ved dens pris- og rabatpolitik, og som omfatter sanktioner med henblik på en nøje overholdelse af de almindelige forretningsbetingelser, havde til formål og til følge at begrænse eller fordreje konkurrencen i Belgien og følgelig inden for fælles markedet «.
Despite this fact, the Court confirmed the Commission Decision that 'the control of the market exercised by the Group characterized by its prices and discounts policy and accompanied by sanctions to ensure strict compliance with its general conditions of sale, had the objective and effect of restraining and distorting competition in Belgium and therefore within the common market'.
Domstolen mente ligeledes, at forbudet mod at angive rabatter var lige så meget i strid med artikel 85, stk. 1, som en ordning med bindende salgspriser.
The Court also considered that the prohibition on publicizing discounts was contrary to Article 85(1) just as much as a system of fixed prices.
Domstolen udtalte udtrykkeligt, at aftalen mellem medlemmer af sammenslutningen udelukker enhver konkurrence med hensyn til salgspriserne i Belgien for tapeter, som sælges under fællesmærket » Décorgroup «.
It expressly confirmed that the agreement between members of the Group excluded any competition with regard to the selling prices in Belgium of wallpapers sold under the collective trademark 'Décor­group'.
Domstolen tiltrådte, at sammenslutningens boykot af en handlende var en kollektiv boykot.
It confirmed that the boycott of a trader by the Group was a collective boycott.
Endelig bekræftede Domstolen sin tidligere retspraksis *), ifølge hvilken en konkurrencebegrænsende aftale, som omfatter hele en medlemsstats område, efter selve sin art kan styrke en national adskillelse af markederne og således hindre den økonomiske sammensmeltning som traktaten tilsiger og sikre en beskyttelse af hvert enkelt lands produktion.
The Court then confirmed its previous ruling1that an agreement extending to the whole territory of a Member State was likely, by it very nature, to have the effect of consolidat­ing national barriers and thus preventing the economic interchange required by the Treaty and affording protection to national producers.
Domstolen har i endnu højere grad end de foregående år fået forelagt en lang række spørgsmål om fortolkning af forordningerne om vandrende arbejdstageres sociale sikring.
The Court was asked on an even greater number of occasions than in previous years to interpret the Regulations relating to social security for migrant workers.
Den har således set sig foranlediget til at bekræfte hovedlinjerne i sin tidligere retspraksis på dette område, hvorefter disse forordninger som grundlag, ramme og grænser har EØF-traktatens artikler 48-51.
It was thus able to confirm the general approach of its previous decision on the subject, accord­ing to which these Regulations have their basis, framework and limits in Articles 48 to 51 of the EEC Treaty.
Således har Domstolen bl.a. præciseret sin retspraksis vedrørende den del af medlemsstaternes lovgivning, der både angår social sikring og social bistand, ud fra det synspunkt at bestemmelserne i Rådets forordning nr. 1408/71 skal fortolkes ud fra traktatens artikel 1, 7 og 51.
In particular, it clarified its position concerning laws in the Member States dealing both with social security and with social assistance, by ruling that the provisions of Council Regulation No 1408/71 must be interpreted in the light of Articles 1, 7 and 51 of the Treaty.
Derfor må en arbejdstagers handicappede barn ikke stilles ringere end borgerne i opholdsstaten, blot fordi det ikke har denne stats nationalitet, når det drejer sig om anvendelse af en national lovfæstet ordning, som giver en ved lov beskyttet ret til ydelser til handicappede 2).
Thus the handicapped child of a worker cannot be treated less favourably than nationals of his State of residence, simply because he does
FORTOLKNING OG ANVENDELSE AF FÆLLESSKABSRETTENS GRUNDREGLER
INTERPRETATION AND APPLICATION OF THE BASIC RULES OF COMMUNITY LAW
For øvrigt fandt Domstolen, at de forsikringsperioder, en tysk arbejdstager havde haft i Algeriet før den 19. januar 1965, fra hvilket tidspunkt Algeriet ikke længere omfattedes af Rådets forordning nr. 3, skulle tages i betragtning ved beregning af pension ved total invaliditet1).
Moreover, the Court held that the periods of insurance completed by a German worker in Algeria prior to 19 January 1965, the date on which Algeria ceased to come within the scope of Council Regulation No 3, should be taken into consideration in calculating his pension for total disability.2
Sidst, men ikke mindst, har Domstolen efter at være blevet spurgt om gyldigheden af artikel 46, stk. 3, i forordning 1408/71 endnu engang fastslået, at forholdsmæssig beregning ikke kunne adskilles fra sammenlægning, og har fundet, at denne be­stemmelse var » uforenelig med traktatens artikel 51 for så vidt (den) sætter en grænse for sammenlægning af to ydelser erhvervet i forskellige medlemsstater ved at nedsætte størrelsen af en ydelse, som er erhvervet udelukkende i medfør af den nationale lovgivning «2).
Lastly, and of particular importance, when asked to give a ruling on the validity of Article 46(3) of Regulation No 1408/71, the Court found once again that proportionalization was inseparable from aggregation and ruled that this provision was incompatible with Article 51 of the Treaty to the extent that it imposed a limit on the aggregation of two benefits received in different Member States, by reducing the amount of a benefit received solely pursuant to national law.3
Med hensyn til selve den frie bevægelighed for arbejdstagere, dvs. EØF­traktatens artikel 48 og 49 og bestemmelser truffet i medfør heraf, har Domstolen set sig foranlediget til at præcisere den fortolkning af begrebet offentlig orden, som den allerede havde skitseret i Van Duyn­sagen 3).
As regards the provisions governing the actual free movement of workers, namely Articles 48 and 49 of the EEC Treaty and their implementing provisions, the Court was given the opportunity to clarify its interpretation of the concept of 'public policy' which it had already outlined in the Van Duyn case.4
Den har således præciseret, under hvilke betingelser foranstaltninger, der træffes under påberåbelse af offentlig orden, kan betragtes som » retfærdiggjorte « efter fællesskabsretten, specielt Rådets direktiv nr. 64/221 4).
Thus it defined the circumstances in which measures based on public policy may be regarded as being 'justified' under Community law and in particular under Council Directive No 64/221.5
Materielt må disse foranstaltninger bedømmes under hensyntagen til samtlige fællesskabsretlige forskrifter, der tager sigte på at begrænse medlemsstaternes frie skøn.
As regards the substantive aspect, such measures must be examined in the light of all the rules of Community law which are intended to limit the discretionary powers of the Member States.
Medlemsstaterne bør udelukkende støtte foranstaltningerne på de pågældendes personlige forhold, afholde sig fra at anvende dem til formål, der ikke vedrører den offentlige orden, f.eks. af generalpræventive grunde, ligesom de ikke ved anvendelsen af dem må krænke udøvelsen af organisationsretten.
The latter must relate those powers exclusively to the individual behav­iour of the persons in respect of whom they are used, must not apply them for purposes other than those relating to public policy, for example for general preventative purposes, or use them to prevent trade union rights from being exercised.
I overenstemmelse med den europæiske menneskeretskonvention af 4. november 1956 må de under ingen omstændigheder gå videre end nødvendigt af hensyn til opretholdelse af den offent­lige orden og sikkerhed » i et demokratisk samfund «.
They may not, in accordance with the European Convention on Human Rights of 4 November 1956, exceed in any circumstances that which is necessary to ensure public order and security 'in a democratic society'.
Processuelt må denne retfærdiggørelse bedømmes under hensyntagen til de fælles­skabsretlige regler, som skal sikre de personer, der pålægges indskrænkninger i udøvelsen af deres rettigheder.
As regards the procedural aspect, account must also be taken of the rules of Community law which are intended to guarantee the protection of the rights of persons subject to measures restricting their freedom.
Medlemsstaterne skal navnlig uopholdeligt give enhver, over for hvem en sådan foranstaltning anvendes, meddelelse om de hensyn, der ligger til grund for den trufne beslutning ■—■ medmindre hensynet til statens sikkerhed er til hinder herfor — og sikre den faktiske adgang til at udøve klage­mulighederne.
The Member States must in particular inform without delay any person affected by such measures, unless reasons of state security militate·
Hvad mere specielt angår de tilfælde, hvor indskrænkninger i retten til at opholde sig på en medlemsstats område kun angår en del af dette, kan en medlemsstat kun bringe sådanne indskrænkninger i anvendelse over for statsborgere fra en anden medlemsstat, hvis de kan anvendes over for den pågældende stats egne statsborgere og i øvrigt kun på de samme betingelser.
With regard in particular to measures restricting the right of residence which apply to only a part of the national territory, such restrictions may be imposed by a Member State with regard to a national of another Member State only in the circumstances and under the conditions applicable in the case of its own nationals of the State concerned.