natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det er i begge de pågældende institutioners interesse at overvinde disse vanskeligheder, hvis Rådet ikke skal helt bukke under for byrderne, og hvis der stadig skal være rimelig kapacitet til at sikre fremgang.
It is in the interest of both institutions involved to overcome these difficulties if the Council is not to succumb totally to its burdens and if reasonable spare capacity for progress is to be maintained.
Det er imidlertid ikke vanskeligt at sætte sig ind i de betænkeligheder, der er årsag til problemerne i de enkelte til­fælde.
However, the anxieties which have caused the problems in specific cases are not hard to understand.
Når Fællesskabet inddrager et nyt arbejdsområde, er det vanskeligt for staterne at forudse alle de problemer, administra­tionen deraf kan give anledning til; det ser ud til, at mindre væsentlige tekniske gennemførelsesbeslutninger kan skabe poli­tiske vanskeligheder eller give den pågældende politik uforud­sete virkninger.
When the Community moves into a new area of action States find it difficult to anticipate all of the problems that may arise in execution; apparently small practical implementing decisions could create political difficulties or alter the impact of the policy itself in unforeseen ways.
Derfor er visse stater tilbageholdende med over­hovedet at tillægge Kommissionen beføjelser, medmindre der kan opnås enighed om en form for nødprocedure i tilfælde af poli­tiske vanskeligheder.
Hence the reluctance of some States to delegate any implementing powers to the Commission unless some kind of emergency procedure for dealing with cases of political difficulty can be agreed.
Og hvis sådanne betænkeligheder ikke bort­vejres, vil overdragelse af beføjelser overhovedet ikke finde sted.
And if anxieties of this kind are not satisfied, no delegation will take place at all.
Vi foreslår, at dette vanskelige problem gribes an på følgende måde: i) På områder, hvor Kommissionen allerede har fået tillagt beføj­elser, bør de tidligere ordninger fortsætte. Der kan ikke være tale om at "pille ved" Kommissionens uafhængige stilling, for eksempel med hensyn til administrationen af den fælles landbrugspolitik.
Our approach to dealing with this difficult problem would be as follows :
ii) Det må erkendes, at der gør sig forskellige operationelle krav gældende på de områder, hvor Kommissionen kunne få tillagt nye beføjelser.
(ii) The different operational requirements in various areas where the Commission may be granted new delegated powers should be recognized.
Det daglige pres, der præger arbejdet i en for­valtningskomité inden for den fælles landbrugspolitik stiller andre krav end dem, der gør sig gældende i en forskriftskomi­té, et udvalg for tilpasning til den tekniske udvikling, osv. Der bør af Rådet og Kommissionen udarbejdes nogle faste for­mularer med henblik på hver enkelt type komité eller udvalg; den passende formular kan så uden vanskelighed indsættes i hver ny forordning, der indebærer en myndighedsoverdragelse.
The day-to-day -pressures dominating the work of a CAP Management Committee are different from the requirements on a Legislation Committee, Technical Progress Committee, etc. A few stock formulae should be worked out between Council and Commission to cover each of the separate types of committee; the appropriate formula can then be selected for insertion without dispute in each new Regulation making a delegation.
iii) Hvis staterne nærer de ovenfor omtalte betænkeligheder vedrø­rende mulige problemer i forbindelse med udøvelsen af over­dragne beføjelser (hvilket for tiden gælder forskellige sager, der vedrører gennemførelsen af budgettet), bør Kommissionen være rede til at nå til politisk forståelse med Rådet for at løse eventuelle vanskeligheder.
(iii) In cases where States have anxieties of the kind described above over potential problems in the exercise of delegated powers (as is the case at present on various dossiers connected with the execution of the Budget), the Commission should be prepared to come to a political understanding with the Council to cover any actual cases of difficulty.
Institutionerne kunne vedtage at anvende den altid foreliggende mulighed at forelægge Rådet en afgørelse, der er foreslået i henhold til den pågældende forordning, hvis den viser sig at skabe alvorlige politiske vanskeligheder eller vanskeligheder for den pågældende fælles­skabspolitik.
The institutions might agree to use the ever-present possibility of raising in the Council a decision proposed under the Regulation in question which appears to cause serious political (or policy) difficulties.
b) Myndighedsoverdragelse inden for Rådets rammer
(b) Devolution within the Council Structure
Rådet kan lette sin egen byrde ved at give sig selv mulighed for i fremtiden at træffe afgørelser på en enklere og hurtigere måde. I visse forordninger, der vedtages enstemmigt for eksempel i henhold til traktatens artikel 235, og som indeholder bestemmel­ser om en ny fællesskabspolitik, har Rådet vedtaget at træffe alle
The Council can ease its own burdens by allowing itself to take decisions by a simpler and faster method in future.
- 49 - mere rutineprægede og tilbagevendende afgørelser med kvalificeret flertal.
- 49 - decisions involved in the policy by a qualified majority.
Denne praksis bør fortsættes overalt, hvor det er muligt.
This practice should be continued wherever possible.
Staterne har tidligere vedtaget, at det må kunne pålægges De faste repræsentanters Komité på grundlag af almindelige retningslinjer at finde løsninger på flere mindre betydningsfulde spørgsmål eller rutinespørgsmål. Disse kan forelægges Rådet som "A"-punkter eller ved skriftlig procedure; sådanne ordninger sætter Rådet i stand til at træffe afgørelser uden drøftelser, medmindre en stat i sidste øjeblik fremsætter indsigelser.
States have agreed in the past that COREPER should, on. instructions, be able to find solutions to more questions of a minor or routine nature.
"A"-punkterne er allerede blevet talrige, og de har vist deres værdi ved at spare ministrene for både tid og anstrengelser.
"A" points are already very numerous and have proved their worth in saving Ministers time and effort.
Hvis deres antal skal øges yderligere, og overdragelsen af beføjelser til De faste repræsentanters Komité gøres mere effektiv, må formandskabet bruge sin myndighed til at forhindre, at De faste repræsentanters Komité forelægger Rådet spørgsmål, som egentlig ikke fortjener, at dette beskæftiger sig med dem.
If they are to be further increased and delegation to COREPER made more effective, the Presidency must use its authority to prevent matters being referred up from COREPER to the Council when they do not really deserve the latter's attention.
De faste repræsentanters Komité må have en status og, på grundlag af passende instruktioner, en forhandlingsfrihed, der afspejler dens helt centrale stilling mellem fællesskabsapparatet og medlemsstaternes regeringer.
Permanent Representatives need to enjoy a status, and a freedom in negotiation within suitably framed instructions, that reflects their unique pivotal role between the Community apparatus on the one hand and Member Governments on the other.
Vi mener ikke, at komiteen på nogen måde ville udføre sine opgaver bedre, hvis dens status blev ændret formelt, f.eks. ved at lade statssekretærer ("junior Ministers") blive medlemmer af komiteen.
We do not think this role would be any better exercised if the status of Permanent Representatives were formally altered, for instance by appointing State Secretaries (junior Ministers) as members of COREPER.
Sandsynligvis ville det netop umuliggøre dens arbejde.
More probably it would become impossible.
Den vigtigste forudsætning for, at De faste repræsentanters Komité fungerer godt, er en effektiv koordination af fællesskabsspørgsmål i hjemlandet.
The most important factor in allowing COREPER to function well is, in fact, efficient co-ordination of Community business at home.
Det er den eneste måde, hvorpå man kan sikre, at forskellige nationale interesser afvejes og bringes i overensstemmelse med hinanden så tidligt, at der kan gives de faste repræsentanter instrukser, der gør det muligt at finde endelige løsninger i komiteen.
This is the only way to ensure that varying national interests can be weighed and reconciled early enough to give Permanent Representatives instructions allowing definitive solutions at COREPER level.
Det vil endvidere give de faste repræsentanter en stadig strøm af informationer om arbejdet i de grupper, der er nedsat i forbindelse med komiteen, sådan at instrukser til disse grupper ikke sendes uden om komiteens centrale styring eller kommer i konflikt dermed.
It will also permit a steady flow of information to Permanent Representatives on the activities of the bodies set up alongside COREPER, so that instructions sent to these bodies do not escape or conflict with COREPER's overall guidance.
(Der vil i den sidste del af dette kapitel blive sagt mere om betydningen af koordination i hjemlandet.)
(More will be said about the importance of domestic co-ordination1 at the end of this chapter).
De faste repræsentanters Komité er selv for højt et niveau for en række afgørelser.
COREPER itself is too high a level for some decisions.
Det var tanken med de talrige underordnede udvalg og arbejdsgrupper, der er nedsat under Rådets myndighed, at de skulle lette Rådets byrde ved at tage sig af detailbehandlingen af Kommissionsforslag, procedurespørgsmål, osv. og løse så mange vanskeligheder som muligt på forhånd. Under tiden gør de dette effektivt.· Som oftest sender de spørgsmål vi dere til Rådet, som de selv burde have kunnet klare, eller de behandler dem urimelig langsomt.
The numerous sub-committees and working groups set up under Council authority were designed to relieve its burdens by taking on the detailed examination of Commission proposals, procedural questions, etc., and resolving as many points of difficulty as possible in advance.
Dette har noget at gøre med den ineffektive beslutningsproces (se nedenfor).
This has something to do with inefficient methods of decision-taking (see below).
Det afspejler også medlemsstaternes manglende evne til at forstå hvilke betingelser, der kræves, for at disse underordnede instanser kan yde det rette bidrag til løsningerne.
It also reflects the failure of Member States to appreciate the conditions needed to let these lower-level bodies find their due share of solutions.
Disse betingelser er nøjagtig de samme som for De faste repræsentanters Komité; tilstrækkelig beslutningsmyndighed til de nationale repræsentanter og tidlig og koordineret forberedelse af standpunkterne i medlemsstaternes hovedstæder. stæder.
These conditions are exactly the same as for COREPER; adequate discretion for national representatives, and the early and co-ordinated preparation of positions in national capitals.
Beskrivelsen af den mest hensigtsmæssige beslutningsproces rej^ser naturligvis det ømtålelige spørgsmål om afstemning.
The most economical procedures for decision-taking inevitably raise the sensitive issue of voting.
Inden vi giver os i kast med dette emne, bør vi måske atter understrege, at vi i vor rapport forsøger at beskæftige os med faktiske forhold og praktiske løsninger.
It is perhaps necessary to stress again, before tackling this subject, that we are trying to deal in our report with actual phenomena and practical solutions.
Vi ser det ikke som vor opgave hverken at udbrede eller at modarbejde en bestemt teoretisk opfattelse.
We do not see it as our task either to propagate or to prejudice any particular philosophical view.
Der er ingen tvivl om, at "Luxembourg-kompromiset" - hvor man faktisk blev enige om at være uenige - er blevet en håndgribelig kendsgerning i Fællesskabet.
There can be no doubt that the "Luxembourg Compromise" - in reality an agreement to' disagree - has become a fact of life in the Community.
I dagens Fællesskab kan afstemning ikke anvendes til at tvinge noget igennem over for en stat i spørgs mål, hvor der efter dens opfattelse står meget betydelige interesser på spil.
In the reality of the Community today, voting cannot be used to override individual states on matters which they regard as involving very important interests.
Der er heller ingen tvivl om, at der har udviklet sig et klimaa hvor staterne - selv i mindre spørgsmål og på meget lavt plan - kan forhindre enighed af grunde, de udmærket ved, er utilstrækkelige, men som aldrig bliver nævnt endsige alvorligt anfægtet af deres kolleger.
There can also be no doubt that an atmosphere has developed in which - even on minor issues and in quite humble circles -States can obstruct agreement for reasons which they know full well to be insufficient, but which are never brought into the open let alone seriously challenged by their colleagues.
Medlemsstaterne er officielt blevet enige om (Paris-erklæringen af december 1974), at løsningen på dette spørgsmål er, at man ophører med at kræve de facto enstemmighed om hele registeret af afgørelser og følgelig oftere tyer til afstemning. Naturligvis er dette ikke løsningen på alle problemer omkring beslutningsprocessen.
Member States have publicly agreed (Paris declaration of December 1974) that the solution to this is to stop demanding de facto unanimity on the whole range of decisions and by implication to resort more often to voting.
Mange vigtige spørgsmål kræver ifølge traktaten enstemmighed, og det skal der ikke ændres ved.
On many important matters unanimity is the Treaty rule and must continue to apply.
Egentlige flertalsafgørelser er ikke mulige i De faste repræsentanters Komité eller i de underordnede grupper.
Majority votes as such are not possible in COREPER and subordinate groups.
Disse fora må finde en mere uformel konsensusmetode, sådan at de kan yde deres bidrag til løsningerne.
These fora must find some more informal consensus method of reaching their due ¿hare of solutions.
Men hvis afstemning virkelig skal bidrage til at skabe effektivitet i Rådet, må indholdet af Paris erklæringen på en eller anden måde omsættes i praksis.
But if voting is to make what contribution it can to efficiency in the Council, some way must be found of putting the general commitment of the Paris declaration into practical effect.
Vi foreslår følgende arbejdsprincip.
We suggest the following working principle.
I alle de tilfælde, hvor der ikke kræves enstemmighed ifølge traktaten, og hvor der ikke står betydelige in teresser på spil for nogen stat, bør afstemning være den normale praksis, efter at der er blevet gjort passende, men begrænsede forsøg på at skabe konsensus.
In all cases where the Treaty does not impose unanimity, and very important interests are not involved for any State, voting should be the normal practice after an appropriate but limited effort for consensus has been made.
Dette betyder ikke, at der faktisk skal en afstemning til hver gang.
This does not mean an actual vote will be taken each time.
Ofte vil den blotte udsigt til en afstemning tilskynde staterne til at deltage i et kompromis.
Often the mere prospect of resort to vote will encourage States to join in a compromise.
En vigtig undtagelse fra denne regel finder man i "Luxembourgkompromiset".
This rule is subject to the important exception reflected in the "Luxembourg Compromise".
Vi er modstandere af, at man prøver at fastlægge faste kategorier af "vigtige" og "mindre vigtige" afgørelser og gør afstemning fuldstændig automatisk for sidstnævnte kategoris vedkommende.
We are opposed to trying to define set classes of "major" and "minor" decisions and making voting wholly automatic on the latter.
Det må fortsat overlades til hver enkelt stat at afgøre, hvad der er af vital interesse for den.
Each State must remain the judge of where its very important interests lie.
I modsat fald vil den kunne blive nedstemt i et spørgsmål, som den helt oprigtigt anser for "vigtigt".
Otherwise it could be overruled on an issue which it sincerely considered a "major" one.
Først når alle staterne føler sig sikre på, at dette ikke vil ske, vil de alle være rede til at følge normale afstemningsprocedurer om andre spørgsmål.
It is only when all States feel sure that this will not happen that they will all be willing to follow normal voting procedures on other issues.
Imidlertid må det gøres klarere, hvorledes "Luxembourg-kompromiset" skal anvendes.
However, the manner of appeal to the "Luxembourg Compromise" needs to be better defined.
En stat, som ønsker at forhindre en afstemning på grund af vitale interesser, bør sige det klart og utvetydigt og tage ansvaret for følgerne på hele sin regerings vegne.
A State which wants to avert a vote because of very important interest should say so clearly and explicitly, and take responsibility for the consequences in the name of its whole Government.
Det er formandskabet, der afgør, hvorvidt disse løsninger skal anvendes.
The application of these solutions lies in the hands of the Presidency.
Rådets formand har de bedste forudsætninger for at afgøre, om og hvornår der skal en afstemning til.
The Chairman of the Council is best placed to judge whether and when a vote should be called.
Ofte vil formandskabet
Often, the most effective
- 52 - bedst kunne "normalisere" afstemningen ved at indlede hvert rådsmøde med at tilkendegive, hvilke punkter på dagsordenen, det mener, bør til afstemning.
- 52 - way for the Presidency to "normalize" voting will be for it to announce at the start of each Council the agenda items on which it intends that a vote should be taken.
Ved andre lejligheder kan vurderingen af, om en af stemning er på sin plads, udsættes til senere i drøftelserne.
On other occasions the judgment on whether a vote is appropriate might be delayed until later in the discussion.
Af stemning vil blive et middel som ethvert andet, der. står til rådighed for et effektivt formandskab; det skal anvendes med smidighed og om nødvendigt sammen med andre midler (kompromisforslag, forhandlinger bag kulisserne).
The vote will become an instrument like any other in the arsenal of an efficient Presidency, to be used flexibly and as necessary in combination with others (compromise "formulae, backstairs negotiation).
Den samlede virkning skal være at øge antallet af afstemninger på andre områder end budgetområdet, hvor afstemning alle rede er fast praksis.
The overall effect must be to increase the frequency of voting, beyond the Budget area where it is already standard practice.
Hvis en sådan forøgelse sker samtidig med, at "Luxembourg-kompromiset" anerkendes som en realitet, mener vi, at det vil være til gavn for alle stater.
Provided this increase is linked with acceptance of the "Luxembourg Compromise" as a fact of life, we believe no State can do other than benefit from it.
Et lignende princip bør mutatis mutandis finde anvendelse på de lavere arbejdsniveauer.
A similar principle should apply mutatis mutandis at lower working levels.
I arbejdsgrupperne og De faste repræsentanters Komité må formandskabet sikre, at behandlingen af et spørgsmål afsluttes, når der er samlet et solidt arbejdsflertal.
In working groups and COREPER, the Presidency must ensure that work on an issue is terminated when a good working majority has emerged.
Hvis et mindretal hele tiden lægger hindringer i vejen for, at der kan opnås enighed, betyder det ikke, at man skal opgive forsøgene på at finde en løsning, men at sagen bør sendes videre til det næste niveau i rækken.
If a minority is persistently obstructing agreement, this should be the signal not for abandoning attempts at a solution but for referring the dossier to the level immediately above.
God vertikal koordination begynder med og afhænger helt af de rette forbindelser mellem Det europæiske Råd og Ministerrådet.
Good vertical co-ordination starts with, and is crucially dependent on, a proper relationship between the European Council and the Council of Ministers.
Vi har i det foregående afsnit forklaret, hvilken form disse forbindelser efter vor opfattelse bør have.
We have explained in the previous section what form we think this relationship should take.
Vertikal koordination på det næste trin, dvs. mellem Ministerrådet og De faste repræsentanters Komité, synes ikke at udgøre noget større problem.
Vertical communication at the next stage, between the Council of Ministers and COREPER, does not seem to be a major problem.
Den er fast forankret i de faste repræsentanters eller deres stedfortræderes tilstedeværelse ved rådsmøderne.
It is anchored firmly on the attendance of Permanent Representatives or their Deputies at Council meetings.
Vanskeligheden ligger her i at finde den rette arbejdsfordeling mellem det politiske og det administrative organ, således at sidstnævnte
The difficulty here is to find the right division of tasks between the political and the official body, so that the latter prepares
- 53 - forbereder førstnævntes arbejde, effektivt, både hvad angår tidsplaner og indhold.
- 53 - the former's work efficiently in terms of both timing and substance.
Også her ligger det endelige ansvar hos formand skabet .
Here again the Presidency cannot avoid the ultimate responsibility.
Det vanskeligste område er forbindelserne mellem De faste repræsentanters Komité og instanserne under denne.
The most difficult area is the relationship between COREPER and the bodies below it.
Vi har allerede under streget nødvendigheden af, at arbejdsgrupperne udfylder deres rolle i beslutningsprocessen ved at bringe så mange tekniske problemer ud af verden som muligt.
We have already stressed the need for the working groups to play their part in decision-taking by eliminating the maximum number of technical problems.
Vi har peget på en ændret adfærd hos medlemsstaternes repræsentanter, klarere instrukser til dem og en fastere handlemåde hos formandskabet som en forudsætning for at opnå dette.
We have pointed out the changes in behaviour of national representatives, the improvement in their instructions, and the firmer handling by the Presidency that are necessary to achieve this.
Men hvorledes kan det konstateres, om der sker fremskridt på disse punkter, og hvorledes sikres den politiske kontrol med hele dette gumpetunge apparat?
But how can performance on these points be monitored, and political control asserted over the whole bottom-heavy machine?
Løsningen består af to dele: den måde, hvorpå opgaverne delegeres "nedad", og mulighederne for at sende dem "opad" igen.
There are two parts to the solution: the manner in which tasks are delegated downwards, and the opportunities for referring them back up again.
Arbejdsgrupperne bør ikke - sådan som det alt for ofte sker nu - få tildelt deres opgaver uden kommentarer.
The working groups should not - as too often happens now -be handed their tasks without comment.
De må have klar besked om det pågældende forslags fællesskabspolitiske sammenhæng, den vigtighed, staterne tillægger det samt de hovedpunkter, som staterne støtter eller ønsker ændret.
They need clear guidance on the policy context of the proposal they are to examine, the urgency with which States regard it and the main features in it which they support or wish to see altered.
Med hensyn til forslag, der falder ind under hovedområderne i fællesskabspolitikken, bør de øverste instanser kunne indpasse arbejdsgruppernes virksomhed i det halvårlige ge nerelle arbejdsprogram, som igen er baseret på Det europæiske Råds prioritering af opgaverne.
On proposals in the main current of Community business, the superior bodies should be able to set the working groups' activity in the context of the overall six-monthly work programme, which is based in turn on the European Council's priorities.
Med hensyn til vigtige nye forslag, hvor der ikke findes en sådan generel vejledning, bør De faste repræsentanters Komité (eller endog Rådet) afholde en særlig "orienterende drøftelse" som forberedelse til den videre behandling af emnet.
On major new proposals where no such overall guidance exists, COREPER (or even the Council) should hold a special "orientation debate" to set the scene for further handling of the item.