natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Endelig giver Traktatens artikel 235 i mangel af anden hjemmel Fællesskabet umulighed for at træffe egnede foranstaltninger, hver gang det findes nødvendigt for at virkelig gøre et af Fællesskabets mål inden for fællesmarkedets rammer.
Lastly, where no other legal basis is available, Article 235 of the Treaty provides the Community with the opportunity of taking appropriate action in the field of external relations whenever this appears necessary in order to achieve, in the course of operation of the common market, one of the objectives of the Community.
Når de beskrives således, er EØFs eksterne beføjelser et tilstrækkeligt smidigt begreb til, at Fællesskabet kan tilpasse sine eksterne foranstaltninger efter udviklingen i de internationale forbindelser og i den internationale samhandel.
The definition of the EEC's external responsibilities in this way is sufficiently flexible to enable the Community to adapt its external action to the development of international relations and trade.
Kommissionen har i denne forbindelse bemærket, at artikel 113 i Traktaten i sin for mulering ikke indebærer nogen begrænsninger med hensyn til de handelspolitiske foranstaltninger, som henhører udelukkende under Fællesskabets kompetence.
It has been noted by the Commission in this connection that the items listed in Article 113 of the Treaty do not constitute an exhaustive list of matters relating to commercial policy coming under the exclusive competence of the Community.
Artikel 238 er ligeledes affattet i almindelige vendinger, og giver Fællesskabet mulig hed for i forbindelse med associeringsaftalerne at forhandle på alle de områder, hvor medlemsstaterne i medfør af Traktaten har overdraget Fællesskabet beføjelser, selv om der kun er tale om interne beføjelser.
Similari}·, the general terms of Article 238 enable the Community to deal in association agreements with all matters for which the Member States have transferred responsibilities to the Community under the Treaty, even where these only concern matters of internal competence.
Der er grund til at pege på et andet aspekt i udviklingen af Fællesskabets eksterne beføjelser, nemlig den omstændighed, at omfanget af disse beføjelser efter artikel 235 i Traktaten eller de af Domstolen fastslåede grundsætninger kan variere i forhold til de fremskridt, der sker i opbygningen af et forenet Europa.
A further way in which the Community's external responsibilities are developing should also be stressed, namely the fact that, on the basis of Article 235 of the
Dette gælder således åbning eller ændring af import- og eksportkontingenter samt eksportkredit- og eksportkreditforsikringsområdet.
203. this judgment is given in the Fifth General Report 1971, point 586.
') Et tilfælde af anvendelse af denne fremgangsmåde er omtalt i Rådets beslutning af 28. december 1972 om indledning af forhandlinger med henblik på en aftale om iværksættelsen for visse vandvejes vedkommende af en ordning vedrørende midlertidig oplægning af visse skibe, som udfører godstransport.
One instance of the use of this approach is the Council Decision of 28 December 1972 con­cerning the opening of negotiations for an agreement, in respect of certain waterways, on the bringing into force of rules on the temporary laying-up of vessels for the carriage of goods.
FÆLLESSKABSRETTEN forbindelser mellem Fællesskabet og de pågældende tredjelande, foreslog den i oktober 1973 Rådet at supplere de eksisterende regler og fremgangsmåder ved at indføre en almindeligt anvendelig fremgangsmåde med forudgående konsultationer, som skulle tages i brug både på forhandlingsstadiet og ved gennemførelsen af sådanne aftaler.
Since it is considered that the cooperation agreements are such as to require that a more thorough examination be made of their effects on economic relations between the Community and the nonmember countries concerned, the Commission accord ingly proposed to the Council in October 1973 that the existing rules and procedures should be supplemented by the establishment of a general prior consultation procedure, to be used during both the negotiation and implementation stage of these agreements.
Kommissionen gjorde allerede rede for de nærmere regler om gennemførelsen af Fællesskabets eksterne beføjelser i den almindelige beretning 1971.
The Commission has already described, in the General Report for 1971, how the Community's external responsibilities are discharged.
Man vil huske, at hovedvægten i den nævnte beretning blev lagt på de vanskeligheder, som Fællesskabet kan komme ud for, når det optræder som part i forhandlinger om fællesskabsanliggender, især når disse forhandlinger foregår inden for rammerne af internationale organisationer, hvor der normalt kun kan optages stater som medlemmerx).
It may be remembered that the 1971 Report stressed the difficulties which the Community may encounter in connection with the possibility of participating as such in negotiations concerning Community matters, in particular when these negotiations take place within the framework of international organizations which normally only accept States as members.1
Her skal der om dette spørgsmål kun bemærkes, for det første at Rådet i 1973 vedtog praktiske bestemmelser med henblik på at gøre det muligt for Kommissionen at tale på Fællesskabets vegne, når det i vedkommende organer under konferencen om sikkerhed og samarbejde i Europa drøftedes spørgsmål, som henhører under Fællesskabets kom petence, og for det andet, at der, for så vidt angår FN, den 6. juli 1973 i Europa-Parlamentet blev vedtaget en beslutning angående M. Ballardinis betænkning -).
It may just be noted here that in 1973 practical arrangements were made by the Council to enable the Commission to express the Community's point of view when matters coming under Community responsibility were at issue in the appropriate bodies of the European Conference on Security and Cooperation and that, as regards the United Nations, a Resolution adopted by the European Parliament on 6 July 1973, on a report from Mr Ballardini,2solemnly reaffirmed 'the principle
*) Se Femte Almindelige Beretning, nr. 587.
Fifth General Report, point 587.
FORHOLDET MELLEM FÆLLESSKABSRETTEN OG FOLKERETTEN
Relationship between Community law and international law
Eftersom retstvisten anfægtede gyldigheden af visse af Kommissionens forordninger på grund af deres påståede uforenelighed med artikel XI i GATT-aftalen, indeholder dommen ligeledes vigtige oplysninger om forholdet mellem Fællesskabet og fællesskabs retten på den ene side og på den anden side Den almindelige aftale om toldtariffer og Handel.
Since the dispute involved the question of the validity of certain Commission regulations by reason of their alleged incompatibility with Article XI of GATT, the ruling also gives valuable guidance on the relationship between the Community and Community law, on the one hand, and the General Agreement on Tariffs and Trade, on the other.
Domstolen fastslår, at den kompetence, den har i medfør af artikel 177, ikke indeholder nogen begrænsning med hensyn til de påberåbte ugyldighedsgrunde.
The Court found that the jurisdiction conferred on it under Article 177 is unlimited in respect of the reasons which may be put forward for the invalidity of the relevant acts.
Gyldig heden af en fællesskabsakt kan efter Domstolens opfattelse kun anfægtes under påberåbelse af dens uforenelighed med en folkeretlig regel, såfremt denne regel er bindende for Fællesskabet og, når fællesskabsaktens ugyldighed påberåbes for en national retsinstans, kun såfremt denne regel i øvrigt har » en sådan beskaffenhed, at den gives personer, der er undergivet fællesskabsretten, ret til at gøre den gældende for en dom stol «.
However, the Court added that the validity of a Community act can be affected by its conflict with a rule of international law only if the rule in question binds the Community and, furthermore, that where the invalidity of the Community act is relied upon before a national court or tribunal the rule must be 'of such a kind as to create, for those coming under Community authority, the right to invoke it in legal proceedings'.
Domstolen synes således forudsætningsvis at anerkende, at Fællesskabet skal overholde ikke blot de aftaler, den selv har indgået, men også andre af folkerettens regler, og at det tilkommer Domstolen at påse, at dette sker.
Thus the Court appeared to recognize implicitly that the Community must comply, not only with agreements it has itself concluded, but also with the other rules of international law, and that it is the task of the Court to see that this is done.
Dommen indebærer ligeledes, at enhver tvist om gyldigheden af en fællesskabsakt på grund af uforenelighed med folkeretten i sidste instans skal afgøres af Domstolen.
The judgment also implies that any dispute as to the validity of a Community act based on its alleged incompatibility with international law must be settled in the last instance by the Court.
Dette indebærer en betydelig styrkelse af effektiviteten af den i artikel 177 i EØF-traktaten omhandlede fremgangsmåde, som har til formål at sikre en ensartet fortolk ning og effektiv gennemførelse og anvendelse af fællesskabsretten i alle medlems staterne, og med Fællesskabets voksende deltagelse i det internationale liv kan det for ventes, at nye præjudicielle henvisninger vil give Domstolen anledning til at udtale sig om andre aspekter i forholdet mellem fællesskabsretten og folkeretten.
This appreciably strengthens the effectiveness of the procedure of Article 177 of the EEC Treaty as a means of ensuring the uniform interpretation and effective application of Community law in all Member States, and it may be expected that with the growing participation of the Community in international life further preliminary questions will lead the Court to make rulings on other aspects of the relationship between Community law and international law.
Hvad særlig angår forholdet til GATT, indtog Domstolen den holdning, at GATT-aftalen er bindende for Fællesskabet i den udstrækning, Fællesskabet har over taget beføjelser, som tidligere blev udøvet af dets medlemsstater.
As regards the particular question of relations with GATT, the Court took the view that the GATT Agreement is binding on the Community to the full extent to which the Community has assumed responsibilities previously discharged by its Member States.
Til støtte for dette synspunkt peger Domstolen først på den vilje til at overholde GATT-aftalen, som navnlig fremgår af artikel 110 og artikel 234, stk. 1, i EØF-traktaten.
In support of this position the Court, in the first place, referred to the wish to comply with GATT as evidenced inter alia by Articles 110 and 234, first paragraph, of the EEC Treaty.
Domstolen min der herefter om, at overførelsen af beføjelserne til Fællesskabet på dette område var blevet anerkendt af GATT's andre kontraherende parter, og at Fællesskabet, ved at handle gennem sine egne institutioner således er fremtrådt som part i de aftaler af enhver art, der er indgået inden for rammerne af GATT.
The Court then recalled that the transfer of responsibilities to the Community in this field was recognized by the other GATT contracting parties and that the Community, acting through its own Institutions, thus had the status of a party to agreements of all kinds concluded within the framework of GATT.
Idet Domstolen støtter sig på anden i samt opbygningen og ordlyden at Gattaftalen, finder den imidlertid, at artikel XI i aftalen ikke har en sådan beskaffenhed, at den giver personer, der er undergivet fællesskabsretten, ret til for en domstol at påberåbe sig den nævnte artikel.
Referring to the spirit, general scheme and actual wording of GATT, in which it noted, in particular, the flexible procedure for the settlements of dispute, the Court took the view, however, that Article XI of GATT does not create the right to rely on this provision before courts or tribunals for those, coming under Community authority.
På linje med denne almindeligt holdte begrundelse har Domstolen i øvrigt indtaget samme holdning i en af sine seneste domme1), for så vidt angår artikel II i GATT- aftalen, selv når sagen drejer sig om toldindrømmelser, der har været genstand for tosidede aftaler, der er indgået i henhold til artikel XXVIII.
In line with this general reasoning, the Court adopted the same position in a recent judgment1concerning Article II of the GATT, even in respect of tariff concessions which had been the subject of bilateral agreements concluded under Article XXVIII.
Forholdet mellem fællesskabsretten og national ret
Relationship between^Community law and national law
I det forløbne år bestræbte Domstolen sig fortsat på at sikre Fællesskabets retssystems effektivitet og selvstændige funktion.
In the past year the Court of Justice maintained its efforts to safeguard the effectiveness and independent operation of the Community legal system.
Den har på ny i flere tilfælde peget på, at talrige af fællesskabsrettens bestemmelser er umiddelbart anvendelige, samt på disse bestemmelsers fortrinsstilling i forhold til national ret.
It again affirmed, in several cases, the direct applicability of many provisions of Community law and the primacy of these rules over national law; it also invoked the general obligations contained in Article 5 of the EEC Treaty which require Member States to ensure and facilitate execution of the provisions of the Treaty and of acts of Community law.
I en dom af 30. november 1972 havde Domstolen lejlighed til at udtale sig om, hvorvidt en medlemsstat kan godtage undtagelser fra den importafgiftordning, som er indført ved Rådets forordning nr. 120/67.
In a judgment of 30 November 1972, the Court of Justice had to decide whether a Member State had power to authorize derogations from the levy system created by Council Regulation No 120/67. The Court found that the Member
Domstolen udelukkede en sådan mulighed, idet den lagde vægt på fællesskabsforordningens juridiske karakter samt nødvendig heden af dens ensartede anvendelse 2).
States have no such right having regard to the legal nature of the Community regulation and the need for its uniform application.1
Den nære forbindelse, som består mellem grundsætningen om den umiddelbare anvendelse af bestemmelserne i Traktaterne og i Fællesskabets retsakter på den ene side og på den anden side grundsætningen om disse normers fortrinsstilling fremgår tydeligt af en dom af 10. oktober 1973 3).
The close relationship between the principle of the direct applicability of the provisions of the Treaties or of Community measures, and that of the primacy of these same rules, is brought out clearly in a judgment of 10 October 1973.z
Hvis fællesskabsforordningerne ikke samtidig træder i kraft i alle medlemsstater og ikke gælder umiddelbart i disse på samme tid, sker der efter Domstolens mening ikke blot en krænkelse af fællesskabsrettens fortrinsstilling, meno gså af medlems staternes ligestilling i forhold til fællesskabsretten, og deres statsborgere gøres til gen stand for forskelsbehandling.
The Court took the view that a provision of Community law cannot be deprived of its effect in the legal system of a Member State, through the impact of a legis­lative measure of internal law, without jeopardizing the essential nature of Com­munity rules and compliance with the fundnmental principle of the primacy of the Community legal system.
443 er en streng overholdelse af disse frister fra staternes side absolut nødvendig for at sikre, at de i. fællesskabsforordningerne fastsatte foranstaltninger virker effektivta).
Where Community regulations require Member States to adopt implementing measures, and for this purpose, specify deadlines to be met Member States must comply strictly with these deadlines if the effectiveness of the measures provided for in the Community regulations is to be ensured.3
Mens Domstolen i ovennævnte dom af 7. februar forudsætningsvis begrunder for pligtelsen til at træffe de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger inden for de fast satte frister med bestemmelserne i artikel 5, stk. 1, i EØF-traktaten, henviser den til gengæld udtrykkeligt til den nævnte bestemmelse i en dom af 8. februar 1973 2). Efter Domstolens opfattelse må enhver medlemsstat i overensstemmelse med de i artikel 5 pålagte forpligtelser i sit interne retssystem drage konsekvenserne af sit medlemsskab af Fællesskabet og om nødvendigt indrette sine fremgangsmåder vedrørende budgetbehandlingen således at de ikke er til hinder for rettidig gennem førelse af de forpligtelser, som påhviler staten i henhold til traktaten.
While in the judgment of 7 February 1973, referred to above, the Court of Justice implicitly based the obligation to adopt implementing measures, within the dead­lines set, on Article 5, first paragraph of the EEC Treaty, it made an explicit reference to this provision in a judgment of 8 February 1973;4it argued that, in accordance with the obligations imposed by Article 5, each Member State must accept the implications for its internal system of its membership of the Community and, if necessary, adapt its budget forecasting procedures so that they do not constitute an obstacle to the implementation, within the time limits set, of obli­gations incumbent upon it under the Treaty.
De betragtninger, Domstolen har fremsat for så vidt angår grundsætningen om fællesskabsrettens selvstændige stilling, fortjener særlig opmærksomhed.
The considerations set out by the Court of Justice with regard to the principle of the autonomy of Community law deserve special attention.
Fællesskabs rettens umiddelbare anvendelighed og dens fortrinsstilling frem for medlemsstaternes interne ret kan kun sikres, såfremt dens selvstændige karakter nøje respekteres.
Only if the autonomy of Community law is strictly observed can its immediacy and primacy with regard
) EF-domstolen: 8.2.1973 (Kommissionen mod Den italienske Republik, nr. 30/1972) Akt- samlingen 1973, s. 161.
CJEC, 8 February 1973 (Commission ν Italian Republic, 30/72), Recueil 1973, p. 161.
FÆLLESSKABSRETTEN ningen og gyldigheden af fællesskabsforordningerne, som ifølge EØF-traktaten alene tilkommer Domstolen.
The Court's desire to ensure that the direct and uniform applicability of Community regulations in all Member States is not jeopardized is obvious.
Domstolens bestræbelser for at sikre, at Fællesskabets retssystem bevarer sin fulde effektivitet, træder ligeledes frem i en dom af 12. juli 1973 *).
A judgment of 12 July 19733also illustrates the Court's anxiety to ensure that the Community legal order is fully effective.
I denne afgørelse, som blev truffet i et præjudicielt spørgsmål, giver Domstolen nøje rede for sin opfattelse af artikel 235 i EØF-traktaten.
In this decision, given in response to a request for a preliminary ruling, the Court stated in detail its position on Article 235 of the EEC Treaty.
Domstolens fortolkning af denne artikel er meget vid.
The Court gave an extensive interpretation of the Article.
Skønt tilnærmelse af lovgivningerne i det foreliggende tilfælde også kunne være sket ved et direktiv i henhold til artikel 100 i EØF-traktaten, har Domstolen fundet det berettiget, at Rådet på grund af forholdets særlige omstændigheder havde udstedt en forordning i medfør af artikel 235.
Although in this particular case the method of approximation of legislation by means of a directive adopted under Article 100 of the EEC Treaty could also have been used, the Court found it legitimate that the Council, because of the particular circum­stances of the case, should issue a regulation based on Article 235.
Domstolens opfattelse synes at finde, at det i betragtning af sagens art: fastsættelse af toldværdien, giver større retssikkerhed at udstede en forordning end et direktiv.
The Court seems to have considered that having regard to the subject matter—namely the determination of customs value—the adoption of a regulation provided more legal security than a directive would have done.
De nationale dømmende myndigheder i medlemsstaterne, selv de, som indtil nu har udvist en vis tilbageholdenhed, viser en glædelig tilbøjelighed til at anerkende fællesskabsrettens selvstændige stilling og dens fortrinsstilling i tilfælde, hvor der opstår konflikt med national ret.
The courts and tribunals of the Member States, even those which have so far maintained a somewhat reserved attitude, are showing a welcome tendency
Fællesskabets og de nationale retssystemer udgør
CJEC, 7 February 1973 (Commission ν Italian Republic, 39/72), Recueil 1973, p.
FORHOLDET MELLEM FÆLLESSKABSRETTEN OG NATIONAL RET
459 to acknowledge the autonomy of Community law and, in cases of conflict with national law, the primacy of Community law.
» to selvstændige og adskilte retssystemer, selv om de er samordnet i henhold til den kompetencefordeling, som er fastsat og sikret i Traktaten «.
The two legal orders, Community and national, constitute 'autonomous and distinct legal systems although coordinated in accordance with the division of competences set up and guaranteed by the Treaty'.
Efter forfatningsdomstolens opfattelse fremgår det af denne kompetencefordeling samt af karakteren af Fællesskabets retssystem, at medlemsstaterne ikke kan gøre undtagelser fra fællesskabsforordningerne, ja end ikke gengive deres indhold med henblik på en påstået optagelse i det nationale retssystem; endelig kan nødvendigheden af at vedtage bestemmelser for at kunne bestride nye udgifter, således som det kræves efter artikel 81 i forfatningen, ikke føre til en udsættelse af fællesskabsforordningernes anvendelse.
According to the Constitutional Court, it follows from this division of competences and also the nature of the Community system that the Member States may not derogate from Community regulations nor even reproduce them in order to insert them amongst national laws. Finally, the necessity to make provision to ensure that new expenditure is covered financially—as required by Article 81 of the Constitution—could not entail the suspension of the applicability of Community regulations.
Effektiviteten i Fællesskabets retssystem er i høj grad afhængig af de nationale domstoler og af deres vile til at anerkende, at Fællesskabsrettens bestemmelser er umiddelbart anvendelige.
Indeed the effectiveness of the Community legal order depends, to a large extent, on national courts and their willingness to recognize the directly applicable nature of the provisions of Community law.
Finanzgericht i Hesse anerkendte i sin afgørelse af 15. februar 1973 *), at et direktiv har umiddelbare retsvirkninger, såfremt det opfylder de betingelser, som er lagt til grund af Domstolen i dens domme af 6. oktober 1970 og 17. december 19702).
The Hesse Finanzgericht, in a decision of 15 February 1973,* recognized the direct effect of a directive, provided it fulfilled the conditions laid down by the Court of Justice in its judgments of 6 October 1970 and 17 December 1970.5The Hesse
Milano af 23. marts 1973.
Nos 202­203. 1973.
1970, s. 825 og s. 1213. ) Neue Juristische Wochenschrift, 1973, s. 439-
825 and p. 1213
Ensartet anvendelse af fællesskabsretten: henvisning af præjudicielle spørgsmål
The uniform application of Community law: the request for a preliminary ruling
I det seneste tiår har Domstolen afsagt nogle meget vigtige, ja grundlæggende domme inden for rammerne af fremgangsmåden med henvisning af præjudicielle spørgsmål fastsat i artikel 177 i EØf-traktaten.
Over a period of some ten years the Court of Justice has given some very important, and even fundamental, judgments under the preliminary ruling pro cedure provided for in Article 177 of the EEC Treaty.