natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter at have fastslået, at en medlemsstat handler på en måde, der er uforenelig med den pågældende forordning, såfremt den træffer visse foranstaltninger, som er nærmere beskrevet i dommen, begrænsede Domstolen dog den privates mulighed for at få erstatning af denne medlemsstat til de tilfælde, hvor sådanne foranstaltninger faktisk har hindret den pågældende i at opnå de fordele, som hjemles i forordningen.
After confirming that a Member State was contravening the regulation when it took certain measures specified in the judgment, the Court went on to hold that the individual could seek damages from the Member State only if those measures actually prevented the applicant from enjoying the advantages which the regulation sought to confer.
En stigende del af de sager, der forelægges for Domstolen, er erstatningssøgsmål mod Fællesskabet.
An increasing number of actions before the Court of Justice seek to establish the Community's liability.
Domstolen har truffet flere betydningsfulde afgørelser både med hensyn til sagernes antagelse til realitetsbehandling og med hensyn til, om erstatningspåstanden mod Fællesskabet har fornødent grundlag.
The Court has clarified a number of points both on the admissibility and on the substance of an action for damages against the EEC.
I de forenede sager 67 til 85/75 4) fastslog Domstolen, at erstatningssagerne skulle afvises, for så vidt sagsøgerne havde haft mulighed for at indbringe den påståede krænkelse af deres rettigheder eller interesser for de nationale domstole.
In Joined Cases 67 to 85/752 the Court declared the actions for damages to be in­admissible as the applicants could have brought the alleged infringements of their rights and interests before the competent national courts.
Denne afgørelse synes at være en fortsættelse af tidligere praksis5), og heraf synes der at kunne udledes et almindeligt princip, hvorefter søgsmål i henhold til EØF-traktatens artikler 178 og 215 stk. 2, kun kan anlægges, såfremt det ikke har været muligt at gennemføre kravet mod den pågældende medlemsstats myndigheder ved hjælp af et søgsmål ved de nationale domstole.
This would seem to be in line with earlier authorities3and suggests a general principle to the effect that proceedings may be brought under Article 178 and the second paragraph of Article 215 of the EEC Treaty only in the applicant is unable to obtain satisfactory redress by an action brought against the relevant Member State in the national courts.
Dommen i sag 46/756) angår udelukkende spørgsmålet om, hvorvidt sagen kan antages til realitetsbehandling.
The judgment in Case 46/754 dealt solely with the admissibility of the application.
Under hensyntagen til på den ene side ønsket om at give private adgang til at anlægge retssag for at spare dem for » den lange vej « gennem retsplejen i de enkelte lande, inden spørgsmålet indbringes for Domstolen i medfør af artikel 177, og på den anden side frygten for at gøre indgreb i de nationale
The central idea in the Court's reasoning was that, since the actual assessment and imposition of the sums due were matters for the Italian national authorities, the dispute in fact concerned their decisions taken under Community rules.
V-l retters kompetence og skabe konflikter i forhold til disse, bekræftede Domstolen den praksis, der blev fulgt i dommene i Haegeman-sagen *) og i sagen vedrørende Société des Grands Moulins des Antilles2).
V-l of the legality of the payments demanded was therefore a matter for the competent national courts or tribunals.
De realitetsspørgsmål, som Domstolen herefter ikke skulle tage stilling til i denne sag, blev senere forelagt for Domstolen i form af en anmodning om en præjudiciel afgørelse indbragt af Ufficio di Conciliazione i Rom (sag 7/76, der omtales nedenfor).
Questions of substance, which the court was accordingly not required to answer in this case, were raised again in a reference for a preliminary ruling made by the Rome Ufficio di Conciliazione in Case 7/76, discussed below.
Domstolen har i en mellemafgørelse3) fastslået, at Kommissionen havde pligt til at erstatte det tab, som et firma måtte have lidt ved, at de monetære udligningsbeløb for eksport af rapsfrø pludselig blev afskaffet den 12. februar 1972.
In an interlocutory judgment1the Court stated that the Commission was obliged to make good the loss suffered by a firm as a result of the sudden abolition on 12 February 1972 of the monetary compensatory amount on exports of colza seed.
I den endelige dom4) om erstatningskravet fastlog Domstolen, at sagsøgeren ikke havde ført » afgørende bevis for forbindelsen « mellem en påstået økonomisk godtgørelse og den omstændighed, at der ifølge kontrakten ikke opstod nogen kursrisiko.
In its final judgment2on the application for damages, the Court held that the applicant had not produced 'conclusive proof of a connection' between the financial compensation claimed and the fact that no exchange risk had been run in the per­formance of the contract.
Denne dom bekræfter således den betydning, der må tillægges beviset for en bestemt og direkte årsagsforbindelse mellem det påståede tab og, om ikke selve den anfægtede retsakt, så dog en af dens virkninger.
Thus the judgment confirms how important it is for there to be proof of a definite and direct causal link between the loss alleged and the offending act itself or at least one of its effects.
I en anden dom5) —-i nogle sager, der var anlagt i henhold til EØF-traktatens artikel 215 — antog Domstolen, at et søgsmål om anerkendelse af Fællesskabets erstatningsansvar uden for kontraktsforhold for fremtidig skade kunne antages til realitetsbehandling.
In another judgment3in a number of joined cases under Article 215, the Court declared admissible an action seeking to establish the non-contractual liability of the Community for future demage.
For at undgå betydelige skader kan det efter Domstolens opfattelse vise sig nødvendigt at anlægge retssag, så snart årsagen til, at der kan opstå skade, er sikker; skaden skal dog kunne » intræde inden længe og skal kunne forudses med tilstrækkelig sikkerhed «.
The Court stated that to prevent even greater damage it may prove necessary to bring the matter before the court as soon as the cause of damage is certain; however, the damage must be 'imminent' and 'foreseeable with sufficient certainty'.
Domstolen henviser i denne forbindelse til medlemsstaternes retssystemer, » hvoraf de fleste, hvis ikke alle, tillader erstatningssøgsmål for en fremtidig, men tilstrækkelig sikker skade «.
The Court referred to 'the legal systems of the Member States, the majority, if not all, of which recognize an action for declaration of liability based on future damage which is sufficiently certain'.
I sag 26/74 1) fastslog Domstolen på ny, at det påhviler sagsøgeren at bevise, at han har lidt en konkret skade som følge af foranstaltninger truffet af Fællesskabet.
293 connection with the North-East Atlantic Fisheries Convention (NEAFC).
Sagsøgeren kan ikke ved at nedsætte sit erstatningskrav til et symbolsk beløb frigøre sig for denne forpligtelse.
In their requests for preliminary rulings, the Dutch courts asked, among other things, whether the Community had the exclusive power to enter into such commitments.1
Disse sager, der var anlagt i forbindelse med nogle straffe sager mod nederlandske fiskere, vedrørte de » fangstkvoter «, som Nederlandene havde fastsat som led i gennemførelsen af denne stats forpligtelser i henhold til konventionen angående fiskeriet i det nordøstlige Atlanterhav (CPANE).
It followed from the abovementioned pro visions, 'and moreover from the very nature of things, that the rule-making authority of the Community ... also extends—insofar as the Member States have similar authority under public international law—to fishing on the high seas'.
De nederlandske dommere havde i deres præjudicielle spørgsmål navnlig spurgt Domstolen, om kompetencen til at påtage sig sådanne forpligtelser kun tilkommer Fællesskabet 4).
Since the only effective and equitable form of action here was a system of rules binding all concerned, including nonmember countries, the Court concluded that the Community 'has authority to enter into international commitments for the conservation of the resources of the sea'.
For det første fastslog Domstolen på ny det princip, der allerede var kommet til udtryk i AETR-dommen, nemlig, at eksterne beføjelser for Fællesskabet, selv om de ikke udtrykkeligt er tillagt Fællesskabet ved traktaten, » ligeledes kan udledes indirekte af andre bestemmelser i traktaten, i tiltrædelsesakten og i retsakter, der i forbindelse med disse bestemmelser er udstedt af Fællesskabets institutioner «.
However, since the Community had not yet 'fully exercised its functions in the matter', whether within the framework of the NEAFC or internally, the Court deduced that at the material time the Member States still had 'the power to assume commitments, within the framework of the NEAFC, in respect of the conservation of the biological resources of the sea, and ... the right to ensure the application of those commitments within the area of their jurisdiction'.
Efter at have undersøgt bestemmelserne i traktatens artikler 3, 38, 39, 40 og 43, traktatens bilag II, den afledte ret om fiskeri (forordningerne nr. 2141/70 og 2142/70 af 20. oktober 1970) og tiltrædelsesaktens artikel 102, fastslog Domstolen, » at Fællesskabet internt har beføjelse til at træffe enhver foranstaltning vedrørende bevarelse af havets biologiske ressourcer, hvilket også omfatter fastsættelse af fangstkvoter og fordeling heraf mellem de forskellige medlemsstater «.
However, this authority of the Member States was only of a 'transitional nature' since it will come to an end from the sixth year after accession at the latest', by when conservation measures would have to be taken as required by Article 102 of the Act of Accession.
Det følger af disse bestemmelser » og i øvrigt af forholdets natur «, at denne beføjelse, som Fælles skabet har til at udstede retsakter » ligeledes — i det omfang en lignende kompetence tilkommer medlemsstaterne i henhold til folkeretten — omfatter højsøfiskeri «. Da kun en regulering, der også pålægger de berørte tredjelande forpligtelser, kan
It also followed from Articles 5 and 116 of the EEC Treaty that Member States are now under a duty 'not to enter into any commitment within the framework of those conventions [the NEAFC and the like] which could hinder the Community in carrying out the tasks entrusted to it,' but also under a duty to proceed by common action within the Fisheries Commissions.
) De nederlandske dommere havde ligeledes spurgt Domstolen om, hvorvidt det var foreneligt med fællesskabsretten, at medlemsstaterne fastsatte fangstkvoter.
1 The Dutch courts also asked the Court whether it was compatible with Community law for Member States to set catch quotas.
Se om Domstolens svar på dette spørgsmål i dommen af 14.7.1976, nr. 581 i denne beretning.
For the answer to this question, given by the Court in its judgment of 14 July, see point 581 of this Report.
Endelig skal fællesskabsinstitutionerne og medlemsstaterne fra det tidspunkt, institutionerne iværksætter den nødvendige procedure for at vedtage de bevaringsforanstaltninger, der er omhandlet i tiltrædelsesaktens artikel 102, » tage alle de retlige og politiske midler, som de råder over, i anvendelse « for at sikre, at Fælles skabet bliver part i disse konventioner.
Finally, as soon as the Community institutions have initiated the procedure for implementing the provisions of Article 102 of the Act of Accession, they and the Member States will be under a duty 'to use all the political and legal means at their disposal in order to ensure the participation of the Community in [these conventions]'.
Fællesskabsrettens forrang er igen i 1976 blevet anerkendt i flere afgørelser truffet af højere retsinstanser i Frankrig og Italien.
This year superior courts in both France and Italy have vigorously reaffirmed the principle of the primacy of Community law.
Dette gælder særlig den dom, som den franske kassationsret afsagde den 15. december 1975 i sagen von Kempis mod ægtefællerne Geldof.
The most striking example is the judgment given by the French Cour de Cassation on 15 December 1975 in von Kempis ν époux Geldof.
Denne tvist vedrørte vilkårene for udlændinges adgang til og ophold på fransk område.
The dispute concerned the conditions governing the entry and residence of foreign nationals in France.
Spørgsmålet var, om et fransk décret af 1954, hvorefter bl.a. udlændinges drift af landbrugsvirksomheder var afhængig af forudgående administrativ tilladelse, var foreneligt med EØF-traktatens artikel 52.
A French Decree of 1954, under which, inter alia, foreigners wishing to farm had to obtain a licence from the French authorities, was alleged to be incompatible with Article 52 of the EEC Treaty.
307 borgere i frit at etablere sig. Retten forkastede endvidere den underordnede rets opfattelse, hvorefter den nationale restriktion fortsat var gældende med den motivering, at den nationale foranstaltning eller fællesskabsforanstaltningen ikke var truffet til gennemførelse af artikel 52.
The Cour de Cassation applied the law as laid down in the preliminary ruling given by the Court of Justice in Reyners.1Noting that Article 52, directly applicable since 1 January 1970, prohibited all restrictions on freedom of establishment by nationals of the Member States, it reversed the decision of the court below to the effect that the national restriction remained applicable since no national or Community measure had been taken to implement Article 52.
Retten fastslog, at » de bestemmelser i den franske lovgivning, der indeholder et krav om, at personer, der ønsker at drive en landbrugsvirksomhed, skal have en administrativ tilladelse hertil, fra dette tidspunkt at regne (1. januar 1970) ikke længere fandt anvendelse«.
It held that 'from that moment [1 January 1970] the provisions of French law requiring persons wishing to take up farming to obtain a licence were no longer applicable'.
Det skal understreges, at kassationsretten nu udleder fællesskabsrettens forrang af selve karakteren af Fællesskabets retsorden.
It is interesting to note that the Cour de Cassation deduced the primacy of Com­munity law from the very nature of the Community legal order.
Kassationsretten anser det ikke længere for nødvendigt at henvise til artikel 55 i den franske forfatning.
It no longer felt the need to refer to Article 55 of the French Constitution.
Ved dom nr. 205 af 28. juli 1976 har den italienske forfatningsdomstol i forlængelse af sin hidtidige retspraksis erklæret, at de italienske love, hvorved Fællesskabets forordninger transformeres til national ret, er forfatningsstridige, for så vidt sådanne foranstaltninger bevirker, at ikrafttrædelsen af forordningerne forsinkes eller gøres betinget, eller at der foretages tilføjelser i indholdet.
By Judgment No 205 given on 28 July 1976 the Italian Constitutional Court, developing earlier decisions, declared that Italian laws transforming Community regulations into provisions of national law were unconstitutional if they had the effect of delaying or restricting their entry into force or of adding to their content.
Denne praksis har Domstolen for øvrigt allerede tidligere anset for at være i strid med EØF-traktatens artikel 189 og 177.
In any case the Court of Justice had already declared this practice to be contrary to Articles 189 and 177 of the EEC Treaty.
Forfatningsdomstolen fastslog da også på ny, at Fællesskabets forordninger i henhold til EØF-traktatens artikel 189 fuldt ud er bindende, og at nationale foranstaltninger ikke engang delvis kan erstatte, ændre eller ophæve dem.
The Constitutional Court reaffirmed that Community regulations were fully binding under Article 189 and that national measures could not take their place, derogate from them or repeal them, even partially.
Domstolen præciserede, at medlemsstaterne til gengæld er beføjede og endog forpligtede til at træffe alle de foranstaltninger vedrørende den interne organisation eller alle de gennemførelsesbestemmelser, som i Fællesskabets forordninger betegnes som nødvendige, eller som under alle omstændigheder forekommer at være nød vendige for deres gennemførelse; medlemsstaterne har ligeledes pligt til i påkommende tilfælde at sørge for budgetdækning for de udgifter, som disse forordninger indebærer.
The Court also stated that the Member States have the power and indeed the duty to take all measures concerning internal organization or all implementing procedures which Community regulations themselves state to be necessary or which for whatever other reason are found to be necessary for their application. Member States are also required, where necessary, to provide funds from their budgets to cover any expenditure resulting from such regulations.
En ikke ubetydelig del af Kommissionens arbejde har fortsat bestået i at forfølge medlemsstaternes traktatbrud.
As in the past, a good deal of the Commission's work this year consisted of taking action on infringements of the Treaty committed by the Member States.
I 1976 er Kommissionens virksomhed på dette område endog øget i forhold til de foregående år.
More work was involved here than at any time before.
Dette gælder særlig med hensyn til frie varebevægelser, hvor Kommissionen på sit møde den 8. december 1976 måtte tage stilling til en snes tilfælde af overtrædelse af artiklerne 30 ff. i EØF-traktaten.
The Commission meeting of 8 December had nineteen cases before it concerning infringements of Article 30 et seq. of the EEC Treaty, on free movement of goods.
På dette møde besluttede Kommissionen at fremsende 6 motiverede
It decided that six reasoned opinions would be sent and that thirteen new proceedings would be brought; nearly all the Member States were involved.1
V-1 udtalelser og at indlede 13 nye overtrædelsesprocedurer mod næsten alle medlemsstaterne x).
By the end of 1976 roughly ninety new proceedings had been brought.
Ved udgangen af 1976 var der således indledt ca. 90 nye procedurer, der alle angår overtrædelser, som er konstateret på EØF-traktatens område, særlig vedrørende frie varebevægelser og fiskal forskelsbehandling.
They all concerned infringements of the EEC Treaty, especially in relation to the free movement of goods and to tax discrimination.
Lidt over en tredjedel af disse nye procedurer vedrører ukorrekt eller forsinket gennemførelse af direktiver i national ret.
A little more than a third of the new proceedings concern the incorrect or late incorporation of directives into national law.
I 1976 fremsendte Kommissionen 38 motiverede udtalelser.
The Commission sent thirty-eight reasoned opinions in the course of the year.
I samme periode har ca. 50 sager kunnet henlægges.
Of the infringement proceedings formally brought, about fifty were settled in the course of the year.
Antallet af verserende sager er således højere ved udgangen af 1976 end ved udgangen af 1975.
The number of actions pending at the end of 1976 was there fore higher than at the end of 1975.
Seks sager blev indbragt for Domstolen i henhold til EØF-traktatens artikel 169.
Six cases were brought before the Court under Article 169 this year.
Den første af disse sager, der allerede er omtalt i den foregående Almindelige Beretning2), angår Den italienske Republiks manglende gennemførelse af Rådets direktiv 71/305 om fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige byggeog anlægskontrakter. I sin dom af 22. september 1976 i sag 10/76 gav Domstolen Kommissionen medhold i dens påstand.
The first, already mentioned in last year's General Report,2concerns Italy's failure to implement Council Directive 71/305/EEC concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts; on 22 September 1976 the Court gave judgment in favour of the Commission (Case 10/76).
72/161 af 17. april 1972 om social og erhvervsmæssig vejledning og om faglige kvalifikationer hos de personer, der arbejder i landbruget B), og to overtrædelser af Rådets direktiv 73/23 af 19. februar 1973 om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænsere).
The other cases concern barriers to exports of potatoes,3the levying of fees for plant health controls,4the incorrect application of Council Directive 72/161/EEC of 17 April 1972 concerning the provision of socio-economic guidance for and the acquisition of occupational skills by persons engaged in agriculture,5and two
*) Niende Almindelige Beretning, nr. 521. s) Sag 68/76 (EFT C 223 af 23.9.1976).
3 Case 68/76 OJ C 223 of 23.9.1976.
4) Sag 89/76 (EFT C 248 af 21.10.1976). s) Sag 103/76 (EFT C 287 af 4.12.1976). e) Sagerne 122/76 og 123/76, endnu ikke offentliggjort.
4 Case 89/76, OJ C 248 of 21.10.1976. 5 Case 103/76, OJ C 287 of 4.12.1976.
309 administrativt at gennemføre direktiverne.
Unlike 1975, this year saw no new proceedings under Article 170 of the EEC Treaty.
FÆLLESSKABSRETTEN
INTERPRETATION AND APPLICATION OF THE SUBSTANTIVE RULES OF COMMUNITY LAW
Fortolkning og anvendelse af fællesskabsrettens grundregler
Interpretation and application of the substantive rules of Community law
Udover en række domme om spørgsmål af teknisk karakter (tarifering af varer under Bruxelles-nomenklaturen *)), har Domstolen i sin praksis vedrørende Told unionen ligesom i de foregående år taget stilling til begrebet afgifter med tilsvarende virkning som told og navnlig til begrebet foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner.
Apart from a number of judgments on technical questions (classification of goods in the CCT nomenclature),1the Court's attention in the customs union field was devoted to the same matters as in preceding years — the concept of a charge having an equivalent effect to a customs duty and that of measures having equivalent effect to quantitative restrictions.
Domstolen har som en bekræftelse og præcisering af sin tidligere retspraksis2) statueret3), at told og afgifter, der pålægges i forbindelse med sundhedskontrol ved import, er omfattet af det i traktatens artikel 9 og 13 omhandlede forbud.
Confirming and clarifying its earlier judgments,2 the Court held3 that duties and charges for health inspections on imported goods are within the prohibition in Articles 9 and 13 of the Treaty.
Dette forbud gælder, selv om den indenlandske produktion som følge af andre afgifter er belastet med en lignende byrde, når tolden og de afgifter, der pålægges i forbindelse med import, opkræves efter forskellige kriterier, eller ikke pålægges produkterne på samme afsætningstrin.
The prohibition applies even where domestic production is subject to a similar burden by means of other charges, since the import duties and charges are levied according to different criteria and at a dif­ferent marketing stage.
Domstolen har først og fremmest gjort brug af begrebet » foranstaltninger med tilsvarende virkning « i forbindelse med maksimalprisordninger.
Turning to the concept of measures having equivalent effect, the Court considered this first of all in relation to maximum price arrangements.
Sådanne ordninger er ganske vist ikke i sig selv foranstaltninger med tilsvarende virkning, såfremt de gælder uden forskel for nationale og importerede varer, men Domstolen er dog af den opfattelse4), at det forholder sig anderledes, såfremt
While a maximum price applicable without distinction to domestic and imported products does not in itself constitute a measure having an effect equivalent to a quantitative restriction, the Court held3that it may have such an effect when it is fixed at a level such that the sale of imported products becomes, if not impossible, more difficult than that of domestic products, having regard to the general situation of imported products compared with that of domestic products.
Det standpunkt, som Domstolen har en foranstaltning med tilsvarende virkning indtaget, for så vidt angår fastsættelse af fangstkvoter for fisk, er mere nuanceret 3).
In a judgment given on 30 October 19741 the Court had already stated that national rules imposing quantitative limits on the cultivation of certain products of the flower­growing industry constituted a measure having equivalent effect.2