natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De oprindelige medlemsstaters retter er i stadig højere grad klare over, at det er nødvendigt at undgå uoverensstemmelser både med hensyn til fortolkningen af fællesskabsretten, som med hensyn til vurderingen af dens gyldighed; med henblik herpå har de søgt at samarbejde med Domstolen og derved bidraget til, at der i årenes løb er sket en udvidelse af anvendelsen af denne fremgangsmåde, der bygger på en kompetencefordeling.
The courts and tribunals of the original Member States, increasingly aware of the need to avoid discrepancies both in the interpretation and in the assessment of the validity of Community law, have cooperated for this purpose with the Court of Justice and thus helped to build up over the years the use of this procedure which is based on a sharing of jurisdiction.
Dette samarbejde mellem Domstolens dommere og de nationale dommere, som skal anvende den fællesskabsretlige regel, der af Domstolens dommere er blevet fortolket eller anerkendt som gyldig, er forløbet harmonisk.
Cooperation between the Community judges and national judges, the latter being responsible for the application of the rules of Community law interpreted or recognized as valid by the Court of Justice, has worked harmoniously.
Med undtagelse af de tyske og italienske højesteretter har alle de oprindelige medlemsstaters øverste domstole indbragt præjudicielle spørgsmål for Domstolen.
Apart from the German and Italian constitutional courts, the supreme courts of all original Member States have submitted requests for preliminary ruling;
I 1962 faldt den første afgørelse i en præjudiciel sag J ), hvorimod der alene i 1973 blev truffet 53 afgørelser i tvister, der er indbragt i henhold til artikel 177 i EØF-traktaten.
401 the first decision1on a request under Article 177 of the EEC Treaty was given in 1962 whereas during 1973 alone there were 53 such decisions.
Langt størstedelen af disse afgørelser har vedrørt fortolkningen af fællesskabsrettens bestemmelser, særlig inden for følgende områder: frie varebevægelser, den fælles told tarif, de fælles markedsordninger for landbruget, arbejdskraftens frie bevægelighed, social sikring, konkurrence og skatteret.
The great bulk of these decisions has concerned the interpretation of provisions of Community law notably, in the areas of the free movement of goods, the common customs tariff, the common organization of agricultural markets, the free movement of workers, social security, competition and fiscal law.
Det bør særligt fremhæves, at grundsætningerne om fællesskabsrettens umiddelbare anvendelse og om dens fortrinsstilling netop i præjudicielle afgørelser er blevet fastslået i meget faste vendinger.
More particularly, it should be noted that it is by means of preliminary rulings that the principles of the direct effect and primacy of Community law have been given very clear expression.
Til gengæld er de præjudicielle afgørelser, hvorved der er forelagt Domstolen tvister om gyldigheden af Fællesskabernes retsakter, nærmest få i antal.
The number of requests for preliminary rulings relating to the validity of Com­munity acts is, on the other hand, relatively small.
Det ser imidlertid ud til, at der her er ved at ske en ændring, således som det fremgår af det stigende antal præjudicielle søgsmål med anmodninger om en bedømmelse af gyldigheden.
It would seem, however, that a change is occurring here as is indicated by the growing number of requests for preliminary rulings on validity.
Dette er en heldig udvikling, for så vidt som den kun kan bidrage til at fremme retssikkerheden under videreudviklingen af et retssamfund i Fællesskaberne.
This development is a welcome one since it is bound to promote the rule of law in the Community's legal construction.
Efter artikel 20 i EØF-statutten for Domstolen kan parterne, medlemsstaterne og i påkommende tilfælde Rådet indgive indlæg eller andre skriftlige udtalelser, når der på begæring af en national ret skal træffes en præjudiciel afgørelse om gyldigheden eller fortolkningen af retsakter.
By virtue of Article 20 of the EEC Statute of the Court of Justice, the parties, the Member States, the Commission and, where appropriate, the Council, are entitled to submit statements or written observations to the Court when the Court is asked by national tribunals to give preliminary rulings on the validity or the interpretation of Community measures.
Kommissionen har altid aktivt taget del i de præjudicielle retssager og fremført sine synspunkter, mens Rådet og medlemsstaterne kun har gjort dette lejlighedsvis, navnlig under hensyn til spørgsmålenes betydning for de nationale
The Commission has always taken an active part in such preliminary proceedings and stated its position while the Council and the Member States have done so only occasionally, taking account, in particular, of the importance of the issues for the Community legal order or for the internal legal system.
Medlemsstaters ikke-overholdelse af deres forpligtelser
Failure by the Member States to comply with their obligations
Rent talmæssigt er der ikke indtrådt nogen mærkbar ændring med hensyn til verserende sager om overtrædelser.
There was no significant change in the actual number of infringement procedures being handled.
Antallet af sager, som er henlagt i 1973, svarer omtrentligt til antallet af nye sager, således at der ved slutningen af den her omhandlede periode igen officielt verserede cirka hundrede sager i Kommissionens tjenestegrene.
The number of cases terminated or discontinued in 1973 is much the same as that of the new procedures opened so that at the end of the period in question there were once again about 100 procedures officially pending with the Commission's department.
Visse af de i løbet af 1973 påbegyndte sager vedrører allerede de nye medlemsstater.
Some of the procedures opened during 1973 already concern the new Member States.
Langt det største antal overtrædelser vedrører stadig klart EØF-området.
By far the largest number of infringements occurred within the EEC.
Vedrørende EKSF er der kun kommet én sag til i løbet af 1973; den angår et prisstop, som i 1972 blev indført af en ny medlemsstat.
In the ECSC sector only one procedure was opened in 1973 concerning the price freeze ordered by one of the Member States during 1972.
På Euratom-området er der ikke i løbet af 1973 fremkommet nogen ny sag.
There were no new Euratom procedures in 1973.
I løbet af den her omhandlede periode er der i fire tilfælde2) indbragt sager for Domstolen.
During the year in question four cases were brought before the Court of Justice.1 One of these cases involved controversial legal problems but in respect of the other three the same comment can be made as in previous years, namely that the relatively large number of procedures is due less to differences of view with regard to the interpretation and the scope of obligations deriving from Community law as to the dilatoriness of the Member States in remedying situations which everyone agrees conflict with the Treaty.
Vel angik en af disse sager omtvistede juridiske spørgsmål; men med hensyn til de tre øvrige sager, som blev indbragt for Domstolen, kan det samme fastslås som for tidligere års vedkommende; og det er, at det forholdsvis store antal retssager mindre skyldes uoverensstemmelser med hensyn til fortolkningen eller omfanget af de af fællesskabsretlige regler følgende forpligtelser end det forhold, at staterne virkelig er alt for længe om at rette op på forhold, som alle er enige om at anse som værende i strid l) EF-domstolen: 1. marts 1973 (Paul G. Bollmann mod Hauptzollamt Hamburg-Waltershof, 62/1972) Aktsamlingen 1973, s. 269. = ) Sag nr. 156/1973 (EPT nr. C 78 af 29.9.1973, s. 40).
In these cases the matter must be brought before the Court of Justice, even where it is only because—independently of actions brought by private parties which, using Article 177 EEC and relying on the direct effect of Community law, give rise to difficulties between national legislative and judicial powers—the Parliament of the Member States concerned has not always passed the laws needed to put an end to the infringements to the Treaty.
Sag nr. 167/1973 (EFT nr. C 93 af 8.11.1973, s. 10).
40); Case 107/73 (OJ C 93 of 8.11.1973, p.
Sag nr. 172/1973 (EFT nr. C 99 af 20.11.1973, s. 4).
10); Case 172/73 (OJ C 99 of 20.11.1973, p.
Sag nr. 174/1973 (EFT nr. C 99 af 20.11.1973, s. 5).
4), and Case 174/73 (OJ C 99 of 20.11.1973, p. 5).
I sådanne tilfælde er det nødvendigt at indbringe en sag for Domstolen, allerede fordi parlamentet i den pågældende stat stadig ikke har vedtaget den nødvendige lovgivning for at få bragt overtrædelserne af Traktaten til ophør; i denne sammenhæng bortses der fra eventuelle sagsanlæg fra privatpersoner, som ved at anvende artikel 177 i EØF-traktaten og påberåbe sig fællesskabsrettens umiddelbare anvendelse kunne give anledning til, at der opstod vanskeligheder mellem statens egen lovgivende og dømmende magt.
It is certainly possible for the national courts and tribunals, in particular cases, to give an immediate effect to provisions of directives1 which are clear but it is probable that an effective remedy can only be found, particularly where the areas concerned are mostly technical ones, (as, for example, in the field of legislation on agricultural and food products or with regard to technical obstacles to trade) when the national parliaments confer on their govern ments adequate powers, as the parliaments of certain Member States have in fact done in certain sectors.2
Kommissionen har gentagne gange drøftet problemet med den sene gennemførelse af direktiverne og har allerede taget skridt til systematisk at føre tilsyn med, at de nævnte retsakter på rette måde bliver indpasset i de nationale retssystemer.
In all the actions brought by the Commission before the Court of Justice in 1972 under Article 169 of the EEC Treaty,'1the Court has confirmed that there was an infringement of the Treaty. In this connection, the judgments given on
I denne sammenhæng bør særlig fremhæves de afgørelser, som Domstolen den 7. og 8. februar 1973 har truffet i sagerne 39/72 og 30/72.
7 and 8 February 1973 by the Court in cases 39/72 and 30/72 are of particular interest.
I sagen 39/724) udtalte Domstolen ikke blot utvetydeligt sin misbilligelse af ethvert forsøg på helt eller delvis at optage en af Fællesskabernes forordninger i det nationale retssystem ved en blot »gengivelse« af retsakten; men den fastslog endvidere, at med-
In case 39/72,4the Court of Justice not only came out strongly against any attempt at incorporation into national legislation' of all or part of a Community regulation through 'reproduction', but also found that a Member State is bound in all circum stances by a legal act properly adopted.
) Se Sjette Almindelige Beretning, nr. 581. )
Sixth Generat Report, point 581, footnote 3.
Se navnlig dom nr. 1314 afsagt 7. oktober 1968 af den belgiske Couseil d'Etat (Aktsamlingen 1968, s. 710) og dom afsagt 30. september 1965 af Verwaltungsgericht Freiburg (VS III - 132 -65). )
CJEC, 7 February 1973 (Commission v Italian Republic, 39/72), Recueil 1973, p. 101.
Sagen 30/72:i) angik spørgsmålet om, hvorvidt ikke-erlæggelse af en i fællesskabsretten fastsat præmie kan undskyldes med, at vedkommende stats parlament har undladt at bevilje de tilstrækkelige midler dertil.
Case 30/721concerned the question as to how far the failure to pay a premium provided for by Community law can be justified by the lack of sufficient appropri­ ations approved by the national parliament.
Domstolen har ikke kunnet godtage en sådan undskyldning, der begrundes med intern retlige særforhold.
The Court of Justice refused to entertain an excuse of this kind, based on the particularities of domestic law.
Med støtte i EØF-traktatens artikel 5 udtaler Domstolen, at medlemsstaterne har pligt til i deres egen lov givning at drage alle de konsekvenser, som følger af deres tilhørsforhold til Fællesskabet, hvorved de i fornødent omfang må tilrettelægge deres fremgangsmåder i forbindelse med budgetplanlægningen, således at arbejdet hermed ikke bliver til hinder for, at staten inden for de foreskrevne frister kan opfylde sine forpligtelser efter fællesskabs retten.
Referring to Article 5 of the EEC Treaty, it stated that the Member States must accept, in their internal legal systems, all the implications of their membership of the Community, i.e. must adapt, where necessary, their budget estimate pro­cedures so that they are not an obstacle to the compliance, within the time limits set, with the obligations deriving from Community law.
En af Domstolen den 12. juli 1973 afsagt dom2) om støtteordningerne bør her fremhæves.
A judgment of the Court given on 12 July 19732, concerning aids, is worth describing at this point.
Kommissionen havde af Domstolen begæret det fastslået, at en medlems stat var forpligtet til af modtagerne at kræve tilbagebetaling af visse præmier, som var ydet som følge af en fejlagtig forståelse af en beslutning truffet i henhold til EØF-traktatens artikel 93, stk. 2.
The Commission had asked the Court to find that a Member State must require the refunding by the beneficiaries of certain premiums granted in the face of a Commission decision under Article 93(2) of the EEC Treaty preventing this.
Kommissionen forkastede den af den pågældende med lemsstat fremførte indsigelse, hvorefter en sådan begæring måtte afvises med den begrundelse, at det af Traktatens artikel 171 fremgår, at Domstolen i en sag mod en medlemsstat bør indskrænke sig til at fastslå manglende overholdelse af en forpligtelse og ikke kan dømme medlemsstaten til at vedtage bestemte regler, idet det alene kan tilkomme vedkommende medlemsstat, med henblik på at fjerne følgerne af sin forsømmelse, at træffe bestemmelse om de foranstaltninger, som fuldbyrdelse af Domstolens afgørelse fører med sig.
The Court dismissed the argument put forward by the Member State according to which such a request was inadmissible because the effect of Article 171 of the Treaty is that in any action against a Member State the Court of Justice must confine itself to the mere recording of the failure to act and has no power to order the Member State to adopt specific measures, and that it is for the Member Stale alone to decide what measures the execution of the Court's judgment requires to remedy the consequences of its failure.
I denne henseende fastslår Domstolen, at Kommissionen, når den finder, at en støtte er uforenelig med fællesmarkedet, har kompetence til at fastslå, at den pågældende stat skal afskaffe støtten eller ændre den, samt at en sådan afskaffelse eller ændring kan
To this the Court said that the Commission has power, where it finds that an aid is incompatible with the Common Market, to decide that the State concerned must discontinue or amend the aid and that such discontinuance or amendment, to ensure its effectiveness, can include the refunding of the aids forbidden by the Treaty, so that if no such recovery measures have been taken, the Commission can refer the matter to the Court.
*) Se herom ovenfor, nr. 583. '-') EF-domstolen: (Kommissionen mod Den italienske Republik, nr. 30/1972) Aktsamlingen 1973, s. 161.
CJEC, 8 February 1973 (Commission ν Italian Republic, 30/72), Recueil 1973, p. 101; See point 582.
Se ovenfor, nr. 582. s) EF-domstolen: 12. juli 1973 (Kommissionen mod forbundsrepublikken Tyskland, nr. 70/1972).
CJEC, 12 July 1973 (Commission ν Federal Republic of Germany, 70/72).
Fællesskabets ansvar uden for kontrakt
The extracontractual liability of the Community
I andet stykke af EØF-traktatensx) artikel 215 hedder det, at » for så vidt angår ansvar uden for kontraktsforhold, skal Fællesskabet i overensstemmelse med de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, erstatte skader forvoldt af dets institutioner eller af dets ansatte under udøvelsen af deres hverv.
The second paragraph of Article 215 of the Treaty1states that 'In the case of non­contractual liability, the Community shall, in accordance with the general principles common to the laws of the Member States, make good any damage caused by its Institutions or by its servants in the performance of their duties'.
« Domstolen har ved Traktatens artikel 178 fået tillagt kompetence til at afgøre tvister vedrørende sådanne sager.
Article 178 of the Treaty confers jurisdiction on the Court of Justice of the European Communities for disputes arising in this area.
Mens artikel 215 indtil for nylig kun har sat sig ringe spor i Domstolens praksis, har Domstolens tilbøjelighed til i videre omfang at antage sådanne sager til behandling, givet anledning til en stigning i antallet af disse retssager2).
Article 215 had played only a minor role in the Court's activities until recently, but the Court's tendency to consider this type of action on a less restrictive basis has led to an increase in the number of such cases.2
Det fremgik af dommen af 15. juli 1963 i sag nr. 25/623), at søgsmål i henhold til Traktatens artikel 215, stk. 2, for skader forvoldt ved en retsakt fra en af institutionerne kun kunne antages til behandling, såfremt den pågældende retsakt forinden var blevet annulleret.
It appeared from the judgment of 15 July 1963 in case 25/623that an action under the second paragraph of Article 215 of the Treaty with a view to obtaining compensation for damage caused by an act of the Institutions would only be admissible if this act had been previously annulled.
Til gengæld har dommene afsagt henholdsvis den 28. april 1971 i sag nr. 4/69 ") og den 2. december 1971 i sag nr. 5/715) fastslået den grundsætning, som siden er blevet x) Se også artikel 188, stk. 2, i Euratomtraktaten og artikel 40 i EKSF-traktaten.
l'ut, the judgment of 28 April 1971 in case 4/694and that of 2 December 1971 in case 5/715established the principle, since confirmed in several judgments,6that the action for damages is an independent remedy, distinct from the action for annulment provided for in Article 173 and the action for failure to act provided for in Article 175 of the EEC Treaty.
2) Siden 1971 er der optalt 14 sådanne sager, mens de tidligere sjældent forekom.
Although they were rare in previous years, there have been 14 cases of this type since 1971.
3) EF-domstolen: 15. juli 1963 (Selskabet Piaumann mod Kommissionen, nr. 25/1962) Aktsamtingen 1963, s. 201 (224). 4) EF-domstolen: 28. april 1971 (Liitticke GmbH mod Kommissionen, nr. 4/1969) Aktsamlingen 1971, s. 325. 5) EF-domstolen: 2. december 1971 (Aktien-Zuckerfabrik Schöppenstedt mod Rådet, nr. 5/1971) s. 975.
CJEC, 15 July 1903 (Plaumann ν Commission 25/62), Recueil 1963, p. 201 (224). CJEC., 28 April 1971 (LOtticke GmbH ν Commission, 4/69), Recueil 1971, p. 325. C I ICC, 2 December 1971 (Aktien­Zuckerfabrik Schöppenstedt ν Council, 5/71), Recueil 1971, p. 975.
I sådanne tilfælde kræver Domstolen imidlertid, når den skal fastslå, at Fællesskabet er ansvarligt, og der er tale om en ulovlig akt, at ulovligheden kan henføres til en tilstrækkeligt væsentlig over­trædelse af en betydningsfuld retsregel til beskyttelse af borgerne 3).
In such cases, however, where the act is tainted with illegality, the Court, before finding the Community liable, also requires that the illegality should be the result of a sufficiently substantial infringement of a rule of law protecting individuals.1
Denne praksis' store betydning for borgernes retsbeskyttelse er åbenbar; når disse ikke kan anfægte en retsakt, navnlig en forordning, under påberåbelse af artikel 173 i EØF­traktaten, vil de nu i det mindste kunne anlægge et almindeligt erstatnings­søgsmål.
The considerable importance of these rulings for the protection of individuals is obvious, for, even if individuals are unable to challenge an act, particularly a regulation, on the basis of Article 173 of the EEC Treaty, an action for damages will at least be available to them.
Ganske vist kan borgerne altid for deres nationale domstole påberåbe sig, at en forordning er ulovlig, og søge en medlemsstats fuldbyrdelsesskridt kendt ugyldige, således at gyldighedsspørgsmålet eventuelt kan indbringes for Domstolen ved at benytte artikel 177 som genvej.
It is true that individuals are always in a position to invoke the illegality of a regulation before the national courts by applying for the annulment of implementation measures adopted by a Member State, so that the problem of the regulation's validity can possibly be raised before the Court of Justice through the procedure of Article 177.
Denne fremgangsmåde er dog ofte uanvendelig.
However this possibility it often impracticable.
Selv om det er muligt at få sagen frem for de nationale domstole, er behandlingsmåden i øvrigt ofte langvarig og mere vanskelig end, når der anlægges erstatningssøgsmål, og der er ingen sikkerhed for, at Domstolen kommer til at træffe afgørelse om spørgsmålet.
In addition, even when the matter can be brought before the national courts, the procedure is generally protracted and more complicated than an action for damages and it provides no guarantee that the matter will in fact ever reach the Court of Justice.
Denne praksis vil således kunne føre til, at Fællesskabernes lovgivende myndighed holder sig inden for de grænser, som anvises den af Traktaterne og almindelige retsgrund­sætninger.
Thus these rulings should provide an incentive to the legislators of the Community to keep more carefully within the limits set for them both by the Treaties and by general principles of law.
På den anden side bør der for en sådan praksis gælde visse begrænsninger, hvis det ønskes undgået, at institutionerne oversvømmes af et sådant væld af sager, at disse er til hinder for institutionernes gode funktion.
On the other hand, there have to be some limits to the scope of this since otherwise the Institutions would be submerged in a spate of actions entailing considerable interference with their proper working.
­') Se navnlig generaladvokat Roemers indlæg i ovennævnte sag nr. 5/1971 og dommene i sagerne nr. 9 og 11/1971 samt 43/1972, som ligeledes er nævnt ovenfor.
A recent judgment given by the Court of Justice provides a further limitation on the scope of its case law in this field.:' In this judgment the Court provisionally dismissed an application for damages without considering the merits, on the grounds that the question of the Community's liability was bound up in the first instance with that of the legality of a charge levied pursuant to the provisions of Com­munity law and forming part of the Community's own resources; only the national
■1) Domme i ovennævnte sager nr. 5/1971 og 9 og 11/1971 samt 43/1972 samt i de ovennævnte under et behandlede sager nr. 63­69/1972.
Judgments in cases 5/71, and 11/71 and 43/72 and in joint cases 03 to 09/72, cited above. See point 594.
Domstolen har allerede angivet den retning, i hvilken sådanne begrænsninger må søges, da den indførte den ovenfor omtalte materielle betingelse1).
467 courts had jurisdiction to rule as to the legality of this charge.
Alligevel bør grundsætningen om, at søgsmålsretten efter artikel 215 skal anses som subsidiær, nok ikke fastslås så generelt, som det her er sket, da den subsidiære karakter øjensynligt må afgøres after de for hver sag særlige omstændigheder; under alle omstændigheder er grundsætningen ikke lagt til grund i den dom, som i sag nr. 43/72 blev afsagt den 24. oktober 1973.
It should not be assumed, however, that the principle of the subsidiary nature of actions under Article 215, as expressed in this judgment, is of general application, having regard to the particular circumstances of the case in which it arose; at all events, the principle was not applied in the judgment given on 24 October 1973 in case 43/72.
For ganske nylig blev i forbindelse med de under ét behandlede sager 63-69/72 det spørgsmål rejst mod hvilken institution sådanne søgsmål skal rettes, som støttes på artikel 215 om Fællesskabets ansvar uden for kontraktsforhold.
Joint cases 63/72 to 69/72 have very recently raised the question as to which Institution should be sued in an action based on Article 215 as regards the extracontractual liabiliiv of the Community.
I den foreliggende sag anfægtede sagsøgerne visse forordninger udstedt af Rådet.
In the cases in question the plaintiffs challenged certain Council regulations.