natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Konventionens grundregel er den, at sagsøgte person eller selskab skal sagsøges der, hvor pågældende har sil hjemsted; aet vil for en pe'sons vedkommende sige det sted, hvor den pågældende normalt -~ar sin bopæl, og for et selskabs vedkommende dets sæde, se- nc"-,alt enten er det sted, hvor selskabet er indregistre­ ret og har sit hovedsæde eller officielle adresse, eller det sted, hvorfra det ledes og kontrolleres.
The basic rule of the Convention is that the defendant individual or company, has to be sued in the place of its domicile which, in the case of an individual, means its normal place of residence and, in the case of a company, means its seat, normally the place either where it is incorporated and has its registered office or official address or, alternatively, where its management and control are exercised.
Der findes også en række tilfæl­ de med s«r liae kompetenceregler, hvor domstolene i medlemsstaterne er kompetente, selv om sagsøgte ikke nødvendigvis har sin bopæL dér.
There are also a number of cases of special jurisdiction where courts in Member
Herunder nører en række sager, som kan være relevante for underleve- rancekontraktsforhold, nemlig:
These include some special cases which may be relevant in the case of subcontracts including:
- det sted, hvor kontraktarbejdet udføres (dette vil sædvanligvis være i under Leverandørens forretningslokaler),
The place of performance of the contract (this will usually be at the business premises of the subcontractor where the contract work is being carried out).
- i sager om erstatning uden for kontrakt på det sted, hvor skade­ tilføjelsen er foregået eller sandsynligvis vil foregå.
In claims for tort or delict, in the place where the harmful event occurred or is likely to occur.
EF-Domsto- len har bekræftet, at dette enten kan være det sted, hvor den op­ rindelige uagtsomme handling fandt sted, eller også det sted, hvor skadetilføjelsen fandt sted, en person, der har bopæL i Fællesskabet, kan sagsøges som en af sagsøgte eller som tredjemand i sagen om modfordringer, eller hvis han optræder som sagsøgt i en sag.
The European Court has confirmed that this may be either the place where the original act of negligence occurred or also the place where its harmful effects took place.
Dette kan tænkes at være tilfældet i sager om produktansvar, hvis hovedleverandøren sagsøges i ét Land og derefter inddrager under Leverandøren som part i samme sag.
This could well occur in product liability cases if the contractor is sued in one country and the subcontractor is then joined as a party into the same case by the contractor.
Situationen synes derfor at være den, at en underleverandør, de er part i et transnationalt kont rak t sf orho ld, og som agter at sagsøge en hovedleverandør før betaling af skyldige beløb, normalt ma gøre dette ved domstolene i det land, hvor hovedleverandøren har sin bopæl, eller eventuelt hvor kontraktarbejdet skulle udføres.
The position, therefore, appears to be that in transnational sub-contracts, if a subcontractor wishes to sue the contractor for payment of sums owing, then it will normally have to do so in the courts of the country where the contractor is domiciled or, alternatively, where the contract was to be performed.
Har" f.eks. en spansk virksomhed udført arbejde i Spanien som led i en ur¿erleverandørkontrak t for et fransk selskab, vil den spanske virk"- sejhed ►.unne sagsøge det franske selskab enten i Spanien eller i
If, for example, a Spanish company, therefore, has carried out subcontract work in Spain for a French company, it would be able to sue the French company either in Spain or
Desuden forholaer det sig sådan, at når først ét selskab har anlagt sag ved en domstol, kan det andet selskab indbringe sage" or, moa tordr i nge r vedrørende andre uoverensstemmelser mellem parterne for den samme domstol.
Moreover, once a case has been brought by one company, it is open to the other company to counterclaim in respect of other matters arising between the parties in the same court.
Kapitel 10: Spørgsmål, som underleverandøren bør tage stilLing til
Chapter 10: Questions for the subcontractor
Hvilken lovgivning bør jeg foretrække til regulering af kontraktforholdet?
What law would I prefer to govern the sub-contract?
Uanset hvad jeg foretrækker, hvilken Lovgivning må hovedleverandøren formodes at ønske anvendt?
Regardless of my preference, what law is likely to be insisted upon by the contractor?
Ved jeg hviLket ansvar jeg påtager mig i henhold tiL den valgte Lovgivning?
Do I know what my responsibilities would be under such law?
Hvilke domstole er kompetente vedrørende kontraktforholdet?
What courts will have jurisdiction over the contract?
Har jeg en advokat, som seLv er bekendt med, eller som er i stand tiL at sætte sig ind i de krav, der stilles?
Do I have a lawyer who is himself familiar or capable of becoming familiar with its requirements?
Bør jeg, hvis dette ikke er tilfældet, søge råd hos en advokat i den pågældende medlemsstat?
If not, should I obtain such a lawyer in the relevant
Indgår der i kontrakten bestemmelser i henhoLd til
Does the contract incorporate provisions of the Hague
Haager­konventionen af 1964, EØF­konventionen af 1980 eLler Wiener­konventionen af 1980?
Convention of 1964, the E.E.C. Convention of 1980 or the Vienna Convention of 1980?
Findes der en retsinstans (ikke nødvendigvis en domstoL), der behandler tvister om kontraktforhold, som jeg anser for at have kendskab til og forståelse for kontrakter om underleverancer?
Does any form of tribunal exist (not necessarily a court) to deal with contractual disputes which I would regard as having a familiarity and understanding of sub-contracting?
Er det bedre at overdrage enekompetence tiL en enkelt domstol (eLler en anden form for retsinstans), eller bør der tilLades et vaLg meLlem forskellige domstole?
Is it better to confer exclusive competence on a single court (or other form of tribunal) or allow a choice to be made between a number of different courts?
Er der taget alle mulige skridt ved udfærdigelsen af kon­ trakten til at sikre, at den vaLgte domstoL faktisk vil acceptere kompetencen?
Have all possible steps been taken in drafting the contract to ensure that the preferred court will actually accept jurisdiction?
Praktisk vejledning vedrørende de juridiske aspekter af industrielle underleveran­cer inden for Det Europæiske Fællesskab
Practical guide to legal aspects of industrial subcontracting within the European Community
Pris i Luxembourg (moms ikke medregnet): Bind I: ECU 11,25
Price (excluding VAT) in Luxembourg: Vol. I: ECU 11.25
KONTORET FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS OFFICIELLE PUBLIKATIONER g > *. ■
EUROPEAN COMMUNITIES
PRAKTISK VEJLEDNING VEDRØRENDE DE JURIDISKE ASPEKTER AF INDUSTRIELLE UNDERLEVERANCER INDEN FOR DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB
PRACTICAL GUIDE TO THE LEGAL ASPECTS OF INDUSTRIAL SUBCONTRACTING IN THE EUROPEAN COMMUNITY
Retsregler for underleverancer i de tolv medlemsstater lUbUfflbHTUUHIkWMIilil"Cl I ØODOGUMENT DOCUMENTI ICUMENTDOCUMENTO DONI ¡NT ΕΓΓΡΑΦΟ DOCUMENT D DMENTODOCUMENTUUCUN ITU DDKUMENT ΕΓΓΡΑΦΟ DI fMENT DOCUMENTO D OCUM TDUCUMENTU DOKUMENT E ΡΑΦΟηυΜΙΜΕΝΤ UUCUMEI U DOCUMENT nU C U MEN T U D ΓΡΑΦΟηυουΜΕΙ
DODOCUMENT DOCUMENT CEMENTDOCUMENTO DORI NTΕΓΓΡΑΦΟ DOCUMENT D IMENTODOCOMENTDOCOM TO DOKUMENT ΕΓΓΡΑΦΟ D MENT DOCUMENTODOCUM ΓDOCUMENTO DOKUMENT I
FOR DE EUROPÆISKE
DCU-^J TO DOCUMENT OOI
Dette dokument er udarbejdet til internt brug i Kommissionen.
This document has been prepared for use within the Commission.
Eftertryk tÄadt med kädteangwetee. dog M« ti tomrnarcfefe fwmâL
Reproduction is authorized, except for commercial purposes, provided the source is acknowledged.
KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESKABER
Commission of the European Communities
PRAKTISK VEJLEDNING VEDRØRENDE DE JURIDISKE ASPEKTER AF INDUSTRIELLE UNDERLEVERANCER INDEN FOR DET EUROPÆISKE FÆLLESSKAB
PRACTICAL GUIDE TO THE LEGAL ASPECTS OF INDUSTRIAL SUBCONTRACTING IN THE EUROPEAN COMMUNITY σο
Retsregler for underleverancer i de tolv medlemsstater
The legal framework of subcontracting in the twelve Member States
INDLEDNING
INTRODUCnON
Bortset fra nogle få undtagelser findes der ikke særlige bestemmelser for underleverandlrkontrakten som sådan, og den henhírer således under den almindelige kontraktret.
With a few exceptions, subcontracting agreements are not covered as such by any specific rules and therefore come under the general law of contract.
Alt efter det foreliggende tilfælde og alt efter, hvilke retsregler der er gældende i medlemsstaterne, henblrer underleverandlrkontrakten under kategorien af kontrakter om salg, leverance eller arbejde.
Depending on the particular case and the Member States' legal systems, it comes within the category of firms' sales, supplies or works contracts.
Udviklingen indenfor de tværnationale underleverancer, der fremmes gennem virkeligglrelsen af det indre marked, indebærer imidlertid, at de ^parter, der berlres af denne forbindelse, nemlig ordregivere og underleverandlrer, kender de retsregler, som gælder for dem.
The expansion of cross-border subcontracting, which is being boosted by the completion of the single market, means that both sides concerned must be familiar uHth the legal framework in which they are operating.
For at hjælpe dem med bedre at forstå og definere deres rettigheder, ansvar og forpligtelser og for således at bidrage til en styrkelse af de gensidige forbindelser har generaldirektorat XXIII taget initiativ til at qffentligglre en "Praktisk vejledning" om de væsentlige retsregler vedrlrende industrielle underleverancer.
To help them better to understand and determine their rights, liabilities and obligations and thus contribute to strengthening their mutual relations, Directorate-General XXIII has decided to publish a "Practical Guide" to the essential legal aspects of industrial subcontracting.
Bind II som udgires af nærværende publikation, er en sammenlignende
Part Two, which is the subject of this publication, contains a comparative study of the various legal systems under which subcontracting takes place in the Community.
Det skal dog understreges, at denne underslgelse kun er en almindelig oversigt over retsreglerne i hver enkelt medlemsstat.
It must be stressed, however, that this survey gives only a general view of the legal environment in each Member State.
Kommissionen takker alle, hvis samarbejde denne vejledning.
The Commission would like to thank all those who have helped to bring this guide to finition.
PRAKnSKVEJLEDNING VEDRÊRENDE
PRACnCAL GUIDE TO THE LEGAL ASPECTS
DEßJRIDISKE ASPEKTER AF
OF INDUSTRIAL SUBCONTRACHNG
OVERSIGT OVER, HVILKE SPERGSMAL DER ER BEHANDLET FOR HVERT LAND
SUMMARYOF THE QUESnONS DISCUSSED FOR EACH COUNTRY
I Belgien er underleverandørkontrakten ikke en standardkontrakt eller en navngiven kontrakt; der findes således ingen særlige bestemmelser herom.
In Belgium, subcontracting agreements do not form a recognized category of contracts regulated by a specific set of rules.
Underleverandørkontrakten falder derfor ind under civillovbogens almindelige bestemmelser og under bestemmelserne i den kontrakttype, som den alt efter omstændighederne (jf. punkt 3) henregnes under: salg eller leverance.
They are governed by the general principles of the Civil Code and by those applicable to the category of contract into which they fall: sales contracts, or contracts for the supply of goods and services (see 3. below).
I Belgien findes der ingen statsanerkendte kontrakter.
There are no standard subcontracting agreements in Belgium which have been officially approved by governmental bodies.
Derimod findes der i den private sektor standardunderleverandør- kontrakter, der er udarbejdet af arbejdsgiverforeningerne (f.eks. metalindustrien), men de er ikke videre udbredte uden for de sektorer, som de vedrører.
In the private sector, however, there are standard contracts which have been drawn up by trade associations (e.g. in the metal industry) but they are not common outside the industries concerned.
Som følge af erhvervslivets krav og styrkeforholdene mellem hovedleverandøren og underleverandøren går tendensen i retning af, at underleverandørkontrakter indgås uden reel forhandling mellem parterne.
Given the requirements of economic activity and the relationship between the contractor and the subcontractor, the tendency is for subcontracts to be concluded without real negotiations taking place between the parties.
I Vejledningens bind I (se især indledningen, punkt 4) anføres det klart, at det i underleverandørens interesse tilrådes ham så vidt muligt med hovedleverandøren at indgå en skriftlig kontrakt, som indeholder særlige aftalte bestemmelser om de grundlæggende aspekter af forholdet mellem parterne.
If this is not done, the contract will be governed: (a) very often by the general terms imposed by the other party; or (b) in the absence of general terms or where the general terms are silent, by the provisions of the Civil Code.
I praksis er det meget almindeligt, at kontrakten indgås på hovedleverandørens forlangende, og at den indeholder hovedleverandørens almindelige kontraktbestemmelser, der undertiden accepteres udtrykkeligt, undertiden kun stiltiende (gennem udførelsen), af underleverandøren.
Moreover, Belgian law as it stands does not have any body of rules applicable to the general conditions of contract and intended to prevent contracts being drawn up that constitute an excessive and unjustified exploitation of one side's negotiating strength.
Vi skal nu se på, hvorledes situationen er i belgisk ret for en underleverandør, som tvinges til at acceptere hovedleverandørens almindelige kontraktvilkår.
The rulings of the Belgian courts go some way towards rectifying these legislative shortcomings in that they subject the general conditions of contract to a minimum degree of control.
Næsten alle de bestemmelser, der gælder for de forskellige kontrakttyper, er deklaratoriske, dvs. at de kan fraviges af parterne: i sig selv er de ikke til hinder for gyldigheden af almindelige vilkar, som afviger herfra, heller ikke selv om disse vilkår måtte være langt gunstigere for en af parterne, end hvad der ville gælde efter den almindelige lovgivning.
This does not alter the fact that a foreign subcontractor is, in any event, well advised to exercise particular caution over general conditions proposed by the other party.
I belgisk ret afbødes denne mangel dog i nogen grad, idet de almindelige kontraktvilkår underkastes et mindstemål af kontrol: domstolene udøver en sådan kontrol, idet de ser med en vis strenghed på kravet om, at det skal bevises, at den ene kontraherende part har accepteret den anden kontraherende parts almindelige vilkår med fuldt kendskab hertil.
It should be noted, however, that Belgium has ratified the Hague Convention of 1964 relating to a uniform law on the formation of contracts for the international sale of goods but has yet to ratify the Vienna Convention of 1980.
Det er dog under alle omstændigheder tilrådeligt for en udenlandsk underleverandør at være særlig, forsigtig over for almindelige vilkår, der forelægges af modparten.
Where the appropriate conditions are met, therefore, the rules governing a subcontract should be sought primarily in the Hague Convention although it applies only to trade between the small number of countries which have ratified it.
Såfremt parterne ikke gennem "ad hoc"-aftaler eller almindelige vilkår fastlægger alle eller visse aspekter af underleverandørforholdet, gælder lovens bestemmelser.
On the other hand, if Belgian law governs the contract, classification of the particular contract in the relevant category must be carried out, and this will determine the rules that will be applicable.
Det skal dog indledningsvis anføres, at Belgien har ratificeret Haagkonventionen af 1964 vedrørende aftaler om internationale løsørekøb; medens det endnu ikke har ratificeret Wienerkonventionen af 1980.
In fact, under Belgian law, a particular contract may be classified as a sales contract or as a contract for the supply of goods and services (see 1. above).
Hvis forudsætningerne er til stede, skal bestemmelserne om under leverandørkontrakten altså fortrinsvis søges i nævnte Haag-konvention, der dog kun finder anvendelse på samhandelen med enkelte lande (idet den kun er ratificeret i ganske få tilfælde).
In practice, classification in one or other of these categories entails significant differences in the rules applicable (e.g. as regards transfer of title, risks, defects and the like).
Om der er tale om det ene eller det andet, er i praksis af stor betydning for, hvilke bestemmelser der skal gælde (f.eks. med hensyn til overdragelse af ejendomsretten, risici, mangler osv.).
The Belgian standards (see Part One of the Guide, paragraph 2.8) most commonly referred to in subcontracts are available from the following bodies:
På den anden side er sondringen i belgisk ret mellem salg og leverance ikke ganske skarp, idet den er forbundet med betingede kriterier, hvis anvendelse i de konkrete tilfælde er usikker.
■ for industrial products in general: Institut Belge de Normalisation, 29 Avenue Brabançonne,
De belgiske standarder (jf. Vejledningens bind I, punkt 2.8), der oftest henvises til i underleverandørkontrakter, kan oplyses af følgende organisationer:
For electrical equipment: Comité Electrotechnique Beige, 3 Galerie Ravenstein (Bte 11),
Blandt de mest byrdefulde bestemmelser, som en hovedleverandør kan indføre i sine almindelige kontraktvilkår, er bestemmelserne om ansvarsfraskrivning eller begrænsning af ansvaret (jf. Vejledningens bind I, punkt 2.12).
Nevertheless, it should be pointed out that, in Belgian law, the only limit to the validity of such clauses is the prohibition on excluding liability for deceit (dolus).
RESTRIKTIVE BESTEMMELSER OM UNDERLEVERANDØRENS RETTIGHEDER SAMT NATIONALE KONKURRENCELOVE
CLAUSES RESTRICTING THE RIGHTS OF THE SUBCONTRACTOR AND DOMESTIC COMPETITION LAW
I den belgiske lovgivning sættes der ingen begrænsninger (ud over dem, der findes i EF-Kommissionens meddelelse fra 1978 (jf· Vejledningens bind I, punkt 5.9 ff.)), for gyldigheden af bestemmelser, som indskrænker underleverandørens rettigheder med hensyn til tavshedspligt, anvendelse af knowhow, forbindelser til tredjemand osv.
Belgian law does not impose any limits on the validity of clauses restricting the rights of the subcontractor with regard to confidentiality, use of knowhow, dealings with third parties, etc., over and above those set out in the EC Commission's 1978 Notice (see Part One of the Guide, paragraphs 5.9 et seq.).
Muligheden for at tage ejendomsforbehold (jf. Vejledningens bind I, punkt 6.9) tillades i belgisk ret, når der er tale om salg med betalingshenstand: køberen erhverver først ejendomsretten, når den fulde pris er betalt Da der ikke findes nogen lov herom, har bestemmelsen om ejendomsforbehold kun virkning mellem parterne, men ikke over for tredjemand.
Clauses retaining title (see Part One of the Guide, paragraph 6.9) are admissible under Belgian law where goods are sold against deferred payment: the buyer acquires title only when the full price has been paid. Nevertheless, in the absence of specific legal provisions, the clause retaining title applies only between the parties to the contract, but not to any third party.
FØLGERNE AF MANGLENDE OPFYLDELSE
CONSEQUENCES OF BREACH
I Vejledningens bind I omtales det, hvor vigtigt det er for underleverandøren at have nøjagtigt kendskab til de mulige følger af manglende opfyldelse af vedkommendes forpligtelser (punkt 2.10).
Part One of the Guide points out how important it is that a subcontractor should be aware of the precise extent of the possible consequences of any breach on his part (see paragraph 2.10).
I belgisk ret forholder det sig således, at en af de kontraherende parters manglende opfyldelse af de forpligtelser, der følger af en kontrakt om køb og salg, medfører, at den anden part kan vælge mellem: (a) at kræve forpligtelserne opfyldt, (b) at kræve kontrakten ophævet (med domstolens hjælp), idet han dog under alle omstændigheder har ret til skadeserstatning.
The general rule in Belgian law where one party to a contract for consideration fails to perform his obligations is that the other party may at his discretion: (a) require specific performance of the contract; or (b) seek to have the contract terminated through the courts; and, in any event, (c) claim compensation for the loss suffered.
Ved siden af ovennævnte almindelige retsmidler findes der i belgisk ret også en særlig bestemmelse for visse kontrakter: dette gælder f.eks. med hensyn til "skjulte mangler" i forbindelse med salg af en vare (idet sådanne mangler, såfremt de anmeldes i tide, giver hovedleverandøren ret til enten nedslag i prisen eller ophævelse af kontrakten, samt under alle omstændigheder skadeserstatning).
In addition to these general remedies, Belgian law applies special rules to certain kinds of contracts; for example, latent defects in the case of sale, which, on notice being given in good time, entitle the injured party to claim a reduction in price or to terminate the contract and, in any event, to claim compensation for the loss suffered.
Med hensyn til ret til skadeserstatning, som altid opstår ved manglende opfyldelse af forpligtelser, omfatter denne ifølge belgisk ret såvel den umiddelbare skade som den mistede fortjeneste, såfremt der er tale om en direkte og forudselig følge af den manglende opfyldelse af forpligtelserne (civillovbogens artikel 1160).
In Belgian law, compensation for loss suffered, which is always available for breach of contract, covers both consequential loss and loss of profits, provided that they are the direct and immediate consequence of the breach and were foreseeable (see Article 1160 of the Civil Code).
EF-direktivet fra 1985 (jf· Vejledningens bind I, punkt 8.5.5 ff.) er endnu ikke gennemført i Belgien (1990).
The Community Directive of 1985 (see Part One of the Guide, paragraphs 8.5.5 et seq.) has not yet been implemented in Belgium (1990).
I mellemtiden anvendes løsninger, som er udviklet inden for belgisk retspraksis med henblik på at sikre, at forbrugeren har direkte klageadgang og beskyttes ret effektivt mod en producent, der har markedsført mangelfulde varer.
In the mean time, the remedies available are those developed by the Belgian courts in order to provide the consumer with means of direct action and protection - already fairly effective - against producers marketing defective products.
I Danmark er underleverandårkontrakten ikke undergivet specielle lovregler.
In Denmark, subcontracting agreements do not form a recognized category of contracts regulated by a specific set of rules.
Underleverandårkontrakten falder derfor ind under den almindelige kontraktret, herunder kåbslovgivningen (jf. punkt. 3).
They are governed by the ordinary law of contract, and particularly the rules on sales contracts, with which they are usually classed (see 3. below).
I Danmark findes der ikke, uden for særligt regulerede standardunderleverandårkontrakter udarbejdet af staten.
There are no standard subcontracting agreements in Denmark which have been officially approved by governmental bodies.
Derimod er det almindeligt i mange underleverandårforhold at anvende standardsalgs- og leveringsbetingelser, udarbejdet af brancheforeninger.
It is not unusual, however, for firms to make use of standard model contracts recommended by trade associations.
Det er ligeledes almindeligt, at de store hovedleverandårer udarbejder standardvilkår for underleverandårkontrakter og forsåger at pålægge deres underleverandårer sådanne almindelige vilkår.
Large contractors also frequently prepare standard subcontracting agreements and tend to impose these general terms on their own subcontractors.
HVAD SKER DER, HVIS UNDERLEVERANDAREN IKKE FO.RHANDLER EN SKRIFTLIG AD HOC-KONTRAKT MED HOVEDLEVERANDAREN?
WHAT HAPPENS WHERE THE SUBCONTRACTOR DOES NOT NEGOTIATE A SPECIFIC WRITTEN AGREEMENT WITH THE CONTRACTOR?