natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Jeg skal blot minde om eksemplet med fransksprogetheden: hvordan kan man blot et øjeblik tro, at fransksprogethedens interesser ville blive forsvaret med en europæisk udenrigspolitik, der fastlægges ved flertalsafgørelser?
I would only recall the example of the Frenchspeaking countries: how can you believe for one moment that if we had a single European foreign policy that the interests of the Frenchspeaking community in the world would be defended?
Hvordan kan man blot et øjeblik tro, at det helt specielle i forholdet mellem Frankrig og Quebec for eksempel ville veje tungt over for de såkaldt »globale« europæiske interesser i en udenrigspolitik, der fastlægges gennem flertalsafgørelser?
How can you believe for one moment that, with a foreign policy determined by majority voting, that the special relationship between France and Quebec would have any weight compared with so-caUed 'global' European inter ests?
De, der måtte tvivle med hensyn til sidstnævnte punkt, kan se på deri euro-canadiske erklæring, der blev undertegnet sidste år.
Anyone with any doubts about that should refer to the Euro-Canadian declaration signed last year.
Souchet (IEDN), skriftlig. - (FR) Vi har stemt mod Spencer-betænkningen, fordi den i stedet for at udgøre det forventede opklarende dokument er begrænset til at fortsætte i den samme ideologiske stil som sine forgængere.
It would, however, have been vital to state that the European Union's external action is now, first and fore most, the projection and defence of its own policies: a common trade policy; a common agricultural policy; a common fisheries policy, etc.
Det burde imidlertid have været helt nødvendigt at præcisere, at Den Europæiske Unions eksterne foranstaltninger i dag først og fremmest består i at gennemføre og forsvare de politikker, der er Unionens egne: fælles handelspolitik; fælles landbrugspolitik; fælles fiskeripolitik osv. Det er derfor farligt og kunstigt at adskille de eksterne, økonomi ske foranstaltninger fra en FUSP, der som interventionsområde skulle have den »rene« udenrigspolitik.
It is, therefore, both danger ous and artificial to separate the external economic action from a CFSP that would have a 'purely' foreign policy scope.
Vi burde derimod samle disse to uadskillelige dele af de eksterne foranstaltninger under Rådets myndighed, idet dette på en særdeles velafgrænset måde skulle danne ramme om samtlige handelsforhandlinger, som Unionen deltager i.
On the contrary, we should bring these two inseparable aspects together under the Council's authority, which should very strictly determine aU trade negotiations to which the Union is party.
Faktisk er ethvert eksternt, økonomisk forsvar forløberen for enhver egentlig FUSP.
External economic defence is a prerequisite for any CFSP.
Hvis Den Europæiske Union ikke kan vise sig i stand til energisk og effektivt at forsvare sine medlemmers fælles handelsinteresser over for deres eksterne partnere, er det unødvendigt at gå længere og tale om en fælles udenrigspolitik.
If the European Union is incapable of defending its members' common trading interests energeticaUy vis-à-vis theh external partners, it is useless going any further and speaking of a common external policy.
Derfor beder jeg indtrængende stats- og regeringscheferne om at holde godt fast ved kursen for en europæisk udenrigspolitik, der er udtryk for suveræne nationers alliance.
As a consequence, we demand with insistence that the Heads of State and Government firmly stick to a European foreign policy that expresses an alliance of sovereign states.
Dette betyder blandt andet at: 1. vi skal fastholde, at beslutninger om alle principspørgsmål træffes i enstemmighed med mulighed for, hvis man vil, at præcisere, at hvis nogen afholder sig fra at stemme, kan det ikke forhindre en beslutningstagning; 2. hvis man bliver enige om at træffe beslutninger om sekundære spørgsmål gen nem flertalsafgørelser, skal Luxembourg-forliget endnu en gang bekræftes på den mest klare, tydelige og fuldstændige måde uden proceduremæssige omsvøb; 3. vi må afvise at medtage driftsudgifter til aktioner under en fælles udenrigspolitik i Fællesskabets budget, med mindre vi vil gå ind i en spiral, der fører lige lukt til føderalismen.
That means in particular that: 1. we must maintain decisions by unanimity on all questions of principle, with the possibility of specifying, if we want, that abstentions cannot prevent decisions from being taken; 2. if we agree to take decisions by majority on secondary points, we must reassert, at the same time, the Luxembourg compromise as clearly and simply as possible, without any procedural complexity; 3. we must refuse inclusion in the Community budget of any operational spending on a common foreign policy, or we shall be committing our selves to federalism.
Omkostningerne til disse aktioner skal simpelthen fordeles mellem de deltagende stater i henhold til en nøgle, vi skal blive enige om, for eksempel BNI; 4. vi må afvise enhver tanke om at gøre Den Europæiske Union til en juridisk person, for denne bestemmelse ville kunne bruges til at styrke tanken om, at der kan eksistere en europæisk udenrigspolitik, der er forskellig fra statemes.
The cost of these actions must be shared by those States taking part, according to a yet to be determined coefficient, such as GDP; 4. we should refuse to grant the European Union legal personaUty as that would be used to support the idea that there can be a European foreign policy different to that of the States.
Den ville også kunne bidrage til, at Kommissionen førte sig frem på scenen med en forklaring om, at den naturligvis skal repræsentere Unionen ved indgåelsen af retsakter; 5. endelig skal vi have lavet en reform af proceduren for internationale handelsforhandlinger ved at genetablere Rådets autoritet over Kommissionens; især skal vi ikke uden modydelse acceptere, at forhandlinger vedrørende tjene steydelser og intellektuel ejendomsret omfattes af fælles skabsprocedurerne, for det vil betyde, at de nationale parlamenter i fremtiden ikke længere får noget at skulle have sagt, ikke længere skal ratificere noget om alle de spørgsmål, der vedrører international handel.
It would also be used by the Commission to propel itself on to the international arena, and it would explain that it should represent the European Union for the purpose of reaching legal agreements; 5. we must reform the procedure of international trade negotiations by restoring the CouncU's authority over the Commission's; in particular we must not accept the inclusion of negotiations on services and inteUectual property in Community processes as that would mean that national parliaments would no longer have anything to say, anything to ratify, especially when it comes to international trade.
Disse udsigter forekommer så oprørende, at man kan spørge sig selv om, hvordan de kan optræde i de forberedende dokumenter til rådsmødet i Amsterdam.
That prospect seems quite repellant to us and we wonder how it can even be included in the preparatory documents for the Amsterdam European Council.
For det andet ville det have været helt nødvendigt at præcisere, at en udenrigspolitik vurderes på sin faktiske indflydelse i marken.
It would also have been vital to specify, secondly, that a foreign policy is appreciated in terms of its effective influence on the ground.
En fælles politik, der kun skulle have til formål systematisk at søge identiske holdninger i alle spørgsmål uden at bekymre sig om, hvorvidt de kan føres ud i livet, ville ikke leve op til navnet FUSP.
A common policy whose only object is to seek identical positions systematically on all subjects, without any concern for their operational character, would not deserve the name of CFSP.
Den ville føre til en minimalistisk konsensus, der ville gøre de således udtrykte europæiske holdninger ubetydelige.
It would lead to minimalist consensuses making the European positions thus expressed quite insignificant.
Det er let at se den latterlige og ødelæggende karakter, der præger så mange af de beslutninger, Europa-Parlamentet bevidstløst har vedtaget om alle mulige udenrigspolitiske emner, hvor manglen på professionalisme konkurrerer med manglen på politisk tæft.
We can see the derisory and pernicious nature of all the resolutions blithely adopted by the European Parliament on every subject of foreign policy under the sun where the absence of professionalism vies with the lack of political sense.
Det er den modsatte vej, man skal vælge, ved at tage udgangspunkt i medlemsstaternes lange, diplomatiske traditioner, der udgør en værdi fuld kapital for hele Unionen.
We should head in the opposite direction, relying on the great diplomatic traditions of the Member States which offers a precious capital for the Union as a whole.
Man skal ikke forsøge at opbygge en FUSP, der demobiliserer, demotiverer og amputerer de nationale diplomatier, eftersom de i dag er den privilegerede kanal, hvorigennem de europæiske interesser kan komme til udtryk på den internationale scene.
We should not try and build a CFSP that demobilizes, démotivâtes or amputates national diplomacy: they are now the special channel of expression for European interests in the inter national arena.
Lindqvist (ELDR), Eriksson (GUE/NGL), Seppänen (GUE/NGL), Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton (V), Holm (V), Schörling (V), Bonde (IEDN), Lis Jensen (IEDN), Krarup (I-EDN) og Sandbæk (IEDN), skriftlig. - Vi kan ikke støtte denne betænkning af flere grunde.
Lindqvist (ELDR), Eriksson (GUE/NGL), Seppänen (GUE/NGL), Sjöstedt (GUE/NGL), Gahrton (V), Holm (V), Schörling (V), Bonde (IEDN), Lis Jensen (IEDN), Krarup (I-EDN) and Sandbæk (IEDN), in writing. - (DA) We cannot support this report for several reasons.
Vi kan ikke tilslutte os ordførerens brændende ønske om at skabe en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og dermed heller ikke hans kritik af den manglende effektivitet af denne.
We do not share the rapporteur's burning deshe to create a common foreign and security policy and hence also his criticism of its lack of effectiveness.
Endelig er det nødvendigt at holde sig strengt til princip pet om enstemmighed inden for udenrigs- og forsvarspolitikken.
We must also remain strictly attached to the principle of unanimity in terms of foreign and defence policy.
Det mål, medlemsstaterne søger opfyldt, er en fælles udenrigspolitik, ikke en flertalsudenrigspolitik.
The aim sought by the Member States is that of a common external policy, not a majority external policy.
Det er decideret utænkeligt, at en stat kan bringes i mindretal på så følsomme områder som udenrigs- og forsvarspolitik.
It is unthinkable that a State can be forced into a minority in areas as sensitive as foreign and defence policies.
Det er derimod afgørende nødvendigt at indføje ånden fra Luxembourg-forliget i traktaterne.
We really must include the spirit of the Luxembourg compromise in the treaties.
Hvis væsentlige områder som udenrigs- og forsvarspolitik gøres til fælles skabsanliggender i klassisk forstand, ville Europa blive lukket inde i en yderst farlig blindgyde.
To apply the classic communitarization approach to the vital area of foreign and defence policies would shut Europe into a particularly dangerous cul-de-sac.
Gennemførelse af en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik vil kræve et handlekraftigt EU med en fælles udenrigsminister, et fælles forsvar og en fælles holdning over for tredjelande. Dette ønsker vi ikke.
The implementation of a common foreign and security policy will require an EU capable of acting, with a common foreign minister, common defence and a com mon attitude to third countries.
Ahlqvist, Theorin og Wibe (PSE), skriftlig. - (SV) Betænkningen indeholder en god analyse af problemet vedrørende den demokratiske kontrol med EU's institutioner.
Ahlqvist, Theorin and Wibe (PSE), in writing. - (SV) The report gives a good analysis of the problem of
Betænkningen er i det store og hele god, men der er to elementer, som vi ikke kan tilslutte os.
For the most part the report is good but there are two points which I cannot agree with.
Der røbes imidlertid lidt mere, når det præciseres, hvori denne komplementaritet skulle bestå; Europa-Parlamentet skal kontrollere fællesskabsinstitutionerne, de nationale parlamenter skal begrænse sig til at kontrollere de respektive regeringer.
front, however, when it says what that complementarity should actaaUy consist of: the European Parliament should control the Community institutions, and the national par liaments should only control their respective governments.
Fejlen ved denne fremstilling, som naturligvis er bevidst, er, at det væsentlige udelades: de to niveauer er ikke blot komplementære, men pgså ordnet efter rang.
The main defect of this presentation is obviously deliberate and it leaves out the essential point: the two orders are not just complementary but there is also a hierarchy.
De nationale parlamenter kontrollerer ganske rigtigt det nationale ni veau, men de har også ved at ratificere traktaten til opgave at fastlægge de europæiske spilleregler og det generelle samspil mellem de to niveauer.
The national parliaments do control the national level, but theh duty, in ratifying the Treaty, is also to determine the rales of the European game and general relations between the two levels.
Og selv om Europa-Parlamentet er valgt ved almindelige valg, kan det aldrig have andre kompetencer end dem, nationerne og deres parlamenter har uddelegeret til det.
The European Parliament, albeit elected by universal suffrage, never enjoys any powers other than those delegated to it by the different nations and theh parliaments.
For det første kan man konstatere, at den politiske debat i EU's medlemsstater er centreret om de respektive nationale regeringers gøren og laden.
Fhst, it can be said that political debate in the EU Member States is concerned with the activities of the respective national governments.
Det er de nationale parlamenter, der nyder størst legitimitet, sådan som det bl.a. afspejler sig i valgdeltagelsen.
It is the respective National Parliaments which have the greatest legitimacy dependent, in some respects, on the tum out in elections.
Man kan heller ikke få øje på nogle specifikt »europæiske spørgsmål«, der kan udskilles af den nationale debat og løftes op på et »europæisk« plan.
There are no specific 'European issues' which may be separated from the National debate and raised up to a 'European level'.
Endvidere kompliceres fremvæksten af en politisk debat på »europæisk« plan af, at der ikke er nogen fælles medier, og at sprog, traditioner, kultur og politiske opfattelser er så forskellige fra den ene EU-medlemsstat til den anden.
The growth of political debate at a European level is further complicated by the fact that there is no common media and because language, tradition, culture and political concepts differ so much between the Member States.
Desuden giver Europa-Parlamentets demokratiske repræsentativitet anledning til et stort problem i forbindelse en udvidelse mod øst. Hvordan skal et Europa-Parlament med 700 medlemmer på en retfærdig måde kunne repræsentere ca. 500 mio borgere fra alle politiske grupperinger, sociale grupper og sproglige mindretal, opnå en rimelig aldersfordeling svarende til EUborgernes osv.?
An enlargement Eastwards will also bring with it serious problems with regard to the democratic representation of the European Parliament.
Det får os til at drage den konklusion, at det er de nationale parlamenters synspunkter og kontrol, der må styrkes i EU-samarbejdet, ikke Europa-Parlamentet.
How, for example, can they achieve a reason able age-spread which corresponds with the citizens of the EU.
Herfra stammer den totale modsætning mellem vore for slag og føderalisternes; de vil underordne de nationale parlamenter, vi vil give dem fornyet livskraft; de vil have, at Bruxelles skal kontrollere nationerne; vi vil have, at nationerne skal kontrollere Bruxelles.
That leads to the total opposition between our proposals and those of the federalists; they want to subordinate the national pariiaments and we want to revitalize them; they want Brussels to control the nations; we want the nations to control Brussels.
Det andet element vedrører beslutningsforslagets punkt 10 og 11, hvori det bl.a. foreslås, at man udvider Europaparlamentets medbestemmelsesret på budgetområdet ved at ophæve sondringen mellem obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter.
The second point concerns points 10 and li in the report proposal where it is proposed that the European Pariiament's codecision procedures in the budget sector should be broadened by removing the difference between obligatory and non-obligatory tasks.
Vi mener,'at EU-budgettet på bl.a. land brugsområdet og det regionalpolitiske område skal fast lægges ved forhandling mellem EU's medlemsstater repræsenteret af deres respektive regeringer.
It is our view that the EU budget for agriculture and regional policies for example, should be determined by means of negotiation between the EU Member States, represented by theh respective governments.
EUsamarbejdet skal bygge på samarbejde mellem selvstændige stater, ikke på et overstatsligt styre gennem et føderalt parlament.
EU cooperation must be buUt on co operation between independent states not through supranational government by a federal Parliament.
Af ovennævnte grunde undlader vi at stemme ved den endelige afstemning om betænkningen, selvom den inde holder flere udmærkede forslag.
We are abstaining in the final vote on this report for the above mentioned reasons despite the fact that the report does contain a number of good proposals.
Det kan under disse omstændigheder ikke undre, at regeringskonferencen, hvor vi finder et flertal af regeringer, der går ind for de føderalistiske teser, kun var parat til at give de nationale parlamenter nogle smuler; »retten« til at blive informeret i tide om Kommissionens lovgivningsinitiativer; »retten« til, at den halvårlige konference bestå ende af deres repræsentanter (COSAC) »kan fremsætte« forslag, der beskedent benævnes »bidrag« til »Unionens institutioner« især inden for områderne den tredje søjle og subsidiaritet.
It is not surprising in those conditions that the IGC, where there is a majority of governments in favour of the federalist approach, has only been wüling to throw some cmmbs to the national pariiaments; the 'right' to be informed in good time of the Commission's legislative proposals; the 'right' to the six-monthly conference bring ing together theh representatives (COSAC), to submit to the attention of the Union institutions suggestions, modestly entitled 'contributions', in particular in the areas of the thhd pillar or subsidiarity.
Det er alt.
And that is aU.
Og i NeytsUyttebroecks betænk ning siges der ikke meget mere herom.
The NeytsUyttebroeck report, for its part, says hardly any more.
Disse mikroskopiske forslag afspejler udmærket den føderalistiske indstilling, ifølge hvilken de nationale parlamenter næppe bør have mere end en informations- eller forslagsret i euro pæiske anliggender.
These microscopic proposals reflect very well the federalist spirit according to which the national parliaments should possess barely more than the right to information or make the odd suggestion when it comes to European matters.
Det er ikke vores opfattelse.
That is not our opinion.
Berthu (IEDN), skriftlig. - (FR) De nationale parlamenters rolle er et grundlæggende kriterium for den type Europa, vi ønsker.
Berthu (IEDN), in writing. - (FR) The role of the national parliaments is a fundamental criterion of the type of Europe that we want.
I et nationemes Europa er det nationale parlament den overordnede forsamling, der eventuelt ud delegerer visse nærmere definerede kompetencer til Europa-Parlamentet, hver gang det ratificerer en ændring af traktaten. I et føderalt Europa ville Europa-Parlamentet derimod være den overordnede forsamling, og de nationale parlamenter ville så kun have en lokal og underordnet kompetence.
In a Europe of nations, the national parliament is the higher assembly which may delegate certain precise powers to the European Parliament, each time that it ratifies a modification of the Treaty.
Gruppen Nationemes Europa ønsker igen at give de nationale parlamenter en fremtrædende rolle inden for rammerne af et Europa baseret på de nationale demokratier.
The Europe of Nations Group wishes to restore the national parliaments' prime role, in a framework of a Europe founded on national democracies.
I en sådan sammenslutning af nationer skal Bruxelles ikke have nogen automatisk overordnet myndighed.
In such an association of nations, Bmssels would have no intrinsic superiority.
Tværtimod skulle de nationale parlamenter ved hvert år at stemme om deres bidrag til Fællesskabet kontrollere, at deres instrument i Bruxelles yder dem en god service og i modsat fald reformere det.
On the contrary, the national parliaments, when voting every year for theh Community contribution, would verify whether the Bmssels instrument is rendering them a good service and would reform it if not.
I dag befinder vi os stadig teoretisk set i det førstnævnte system, men den mængde af kompetencer, der er uddelegeret til det europæiske niveau er blevet så omfattende, at der kun skal et lille skub til, før vi vipper over i det andet.
Today, we are still in theory in the former system, but the quantity of powers delegated to the European level has become so great that we would only need a slight push to topple over into the second.
Det siger noget om al den taktiske dygtighed, spidsfindighed, ja endda forførerkunst, som de europæiske føderalister er nødt til at udfolde, hvis det skal lykkes dem at få de nationale parlamenter til frivilligt at opgive kritiske kom petencer.
That shows the extent of the tactical skills, subtlety and even seduction that the Euro pean federalists are obliged to deploy if they are to succeed in making national parliaments give up critical powers of their own accord.
Fru Neyts-Uyttebroeks betænkning, som vi behandler i dag, vil ikke skuffe dem, for den indeholder snilde
For example, it might be possible to imagine 'European days' for
De nationale parlamenter, der repræsenterer befolkningen, bør desuden være de endelige dommere, der skal sikre, at de uddelegerede kompetencer blev udøvet hensigtsmæssigt; de burde derfor have en vetoret i subsidiaritetsspørgsmål og ret til at ratificere Europa-Domstolens domme i henhold til en procedure, der skal fastlægges senere, i de
The Neyts-Uyttebroeck report that we are examining today will not disappoint them since it manoeuvres with finesse, in an endeavour to disarm preventive actions by stating, for example, that the national parliaments and European Parliament should no longer quarrel or compete with each other, but on the contrary should complement each other in the greatest harmony. It is a little more up
For eksempel kan man forestille sig, at de nationale parlamenter tilrettelagde »europæiske dage« om spørgsmål vedrørende sikkerhed og indvandring, hvor disse forsamlinger i deres respektive hovedstæder samtidig kan træffe beslutninger om de samme spørgsmål.
Berthu national parliaments, when those assemblies, meeting in theh respective capitals, would debate the same subjects at the same time.
En sådan saltvandsindsprøjtning til de nationale parlamenters kontrolmuligheder forekommer os på nuværende tidspunkt helt afgørende, hvis et reelt demokratisk Europa skal overleve.
This type of revitalization of national parliamentary controls appears to us, at this stage, to be vital for the survival of a genuinely democratic Europe.
Betænkningen burde formelt have været forelagt de nationale parlamenter sammen med en anmodning om en udtalelse inden for en bestemt frist inden behandlingen i Europa-Parlamentet.
The report should have been formally sent to national parliaments with a request for comments within a defined period of time before being discussed by the European Parliament.
Men den går i den rigtige retning, og jeg har derfor stemt for den.
The report is a move in the right direction, so I have voted for it.