natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Mellem 1945 og 1985 forøgedes våbnenes rækkevidde 262 gange, deres ødelæggelsesevne 250 gange og deres hastighed 44 gange.
Between 1945 and 1985 the range of arms has become 262 times greater, their capacity for destruction 250 times greater and their speed 44 times greater.
I samme periode forøgedes den forventede levealder i ulandene kun 0,33 gange, bruttonationalprodukt pr. indbygger 2 gange og pro centsatsen af dem, der kan læse og skrive, 2 gange.
Over the same time-span life expectancy in the developing countries has become only 0.3 times greater, the per capita GNP has merely doubled and the literacy rate has merely doubled.
Vi mener oprigtigt, at den værste fejl, Det europæiske Fællesskab kan begå, er at betragte Syd som summen af de forskellige kolonier, som hver enkelt europæisk stat har udbyttet.
We sincerely believe, Mr President, that the worst mistake the European Economic Community could make would be to regard the South as the sum of the various colonies which each European State exploited.
I så tilfælde ville vi bidrage til en ny udgave af neokolonialisme.
That would mean witnessing a new version of neocolonialism.
Syd er noget meget mere omfattende, og vi må bestræbe os på at være retfærdige i vores behandling.
The South is something much wider and we must make an effort to deal fairly and justly with it.
Det drejer sig ikke om at tage fra nogen og give til andre.
This does not mean taking from some to give to others.
Det drejer sig om at sam arbejde mere, meget mere end det, vi hidtil har gjort.
It means cooperating more, much more, than we have up to now.
Ikke med nogle enkelte, som vi holder af, men med alle, i Afrika, Asien, Amerika og Stillehavet i et forsøg på at indgå regionale aftaler, at fremme udvik lingen og kæmpe mod afhængigheden.
Not just with the few we hold dear, but with all countries of Africa, Asia, America, and Oceania, seeking regional accords, strengthening development, fighting against dependence.
De bør anspore til direkte og konkret aktion.
They must galvanize us into taking and encouraging direct action.
Jeg har især verdens største ledere i tankerne, dem, der aldrig kan vise det berettigede i freden, men som altid er rede til at for svare krigen.
I am think ing of leading world figures, particularly those who are incapable of justifying peace, real peace, but are ever ready to justify war.
Det ville være tilstrækkeligt at give to begreber, som vi socialister holder meget af, indhold og omsætte dem i praksis: retfærdighed og solidaritet.
It would suffice, Mr President, to give substance to and put into practice two concepts which are very dear to Socialists: justice and solidarity.
Dette ville være tilstrækkeligt, men det forholder sig desuden såden, at hvis Syd ikke opnår en hurtig udvikling, som gør det til handelspartner og marked for Nord, har Nord ikke selv nogen fremtid. Vi ville så investere i morgendagens sult.
That in itself ought to be enough, but in addition there is the fact that, unless the South can achieve the rapid development which will make it the complement, the trading and market partner of the North, then the North itself has no future.
Parlamentet, Kommissionen og Rådet må nødvendigvis føle sig dybt berørt af det te problem.
There should be a profound awareness of this problem in Parliament, the Commission and the Council.
Og medlemsstaterne må nødvendigvis betragte samarbejde som en af deres fundamentale pligter.
And the Member States must regard cooperation as one of their fundamental duties.
Vores udfordring består i at ændre vores uret færdige og usolidariske verden til en verden, der er værdig for mennesker, for alle mennesker, og hvor sultedøden på grænsen til de rige lande hurtigt, meget hurtigt bliver til blot et mareridt, som vi kan glem me.
Our challenge is to transform our unjust and disunited world into a world fit for human beings, for all human beings, where death from starvation on the borders of wealthy countries will soon, very soon, be just a night mare to be forgotten.
Hr. formand, jeg vil slutte med at mindes den uruguayanske forfatter Benedettis bemærkning »det er Nord ovenover, der befaler, men det er Syd nedenunder, der er nærmest rødderne«.
I want to close, Mr President, by recalling some words of the Uruguayan poet Benedetti: 'the North up there may give the orders, but the South down here is closer to the roots'.
Måtte Sydens rødder og Nordens frugter hver især blive en del af samar bejdets og solidaritetens træ.
Mr President, let the roots of the South and the fruits of the North form part of one tree of cooperation and solidarity.
Pons Grau (S). — (ES) Hr. formand, vi befinder os midt i en debat af en særlig karakter.
PONS GRAU (S). — (ES) Mr President, we are engaged in a debate with a very special character.
Det er ikke blot endnu en debat som alle de andre.
Indeed, it no longer is a debate, nor should it be.
Vi er i færd med at drøfte og forhåbentlig finde løsninger på problemer af uhyre omfang.
We are discussing and I hope that we are seeking solutions to problems of the first magnitude.
Problemer, som forpligter politikkerne til at holde op med blot at fungere som administratorer og mere eller mindre oplyste teknikere for i stedet at gå til problemernes kerne.
These problems oblige politicians to stop being just managers, just more or less well-informed technicians, and make the effort to get to the heart of the matter.
Cheysson, medlem af Kommissionen. — (FR) Hr. for mand, nu er det altså lykkedes Parlamentet at få den ne forhandling om Nord-syd-forbindelserne, om den gensidige afhængighed.
CHEYSSON, member of the Commission. — (FR) Mr President, here we are in Parliament debating the North-South question, North-South relations, inter dependence.
Endebat, der som bekendt indledtes i juni i fjor.
A debate which first began, as I recall, last June.
Den schweiziske forfatter Dürrenmatt har sagt: »Sikke tider, hvor man skal kæmpe for det mest indlysende!« Og det er indlysende, at det vi kalder Syd er underudviklingens rige, hvor sult, manglende sanitære installationer, strukturelle mangler og teknisk og kuiturel afhængighed er daglige indlysende sandheder.
As the Swiss playwright Dürrenmatt said: 'It's a sad day when you have to fight for the obvious!'.
Udvalget har gjort et bemærkelsesværdigt arbejde.
A prodigious amount of work has been done in com mittee.
Der er udarbejdet ti betænkninger af meget høj kvalitet, og arbejdet har stået på i månedsvis.
Ten reports, of exceedingly high quality, have been produced, and months of work have gone into
Cheysson idet det er lidet sandsynligt, at handelssamkvemmet vokser, hvis vore markeder fortsat præges af stagnation. tion.
Our difficulties hurt the Third World in turn because trade is unlikely to increase if our markets continue in a state of stagnation.
Jeg er meget glad for denne forhandling, for som jeg allerede påpegede i juni, men gentager nu, er det på tide at komme ud over de højstemte taler og de beroligende erklæringer om situationens forbedring i dele af nord og i syd, når stagnation og tilbagegang fortsat præger situationen i en sådan grad, at det kan få dra matiske konsekvenser for de frie samfund.
I am pleased to fee this debate because as I said in June and will say again, it is time to leave behind words of euphoria, soothing declarations about the improved situation in part of the North and in the South, at a time when the present continues to be marked by stagnation and recession to a point where these may have dramatic consequences for the free societies.
Vi mærker det hos os selv, hvor vi uophørligt går fra den ene uligevægt til den anden: Fra inflation til underskud på handelsbalancen, fra nedgang i industriens investeringer til nødvendigheden af justeringer, idet faldet i olieprisen kun gav et kortvarigt pusterum.
We see it at home, constantly rushing from one imbalance to another — from inflation to trade deficit, from reduced industrial investment to the need for adjustments, whilst the fall in the price of oil has brought only a temporary respite.
Hver gang et mål er nået, dukker en ny fare op: Man må hurtigst muligt have stablet nye spareforanstaltninger på benene.
Every time an objective is attained, a fresh danger appears, and we have to rush into new austerity measures.
Alt dette sagde jeg allerede til Europa-Parlamentet i juni, hr. formand.
Mr President, I told the European Parliament all this last June.
Siden da har vi ganske rigtigt kun net notere nogle positive elementer: Omlægningen af fælden er fortsat (der er nævnt tal i så henseende), renteniveauerne er faldet en smule, og Verdensbanken har kunnet fordoble sin indsats. Verdensbankens investeringsgarantikontor er kommet i gang.
Since then there have, it is true, been some favourable developments. Loan rescheduling has con tinued (figures have been quoted for this), there has been some respite in interest rates, the World Bank has doubled its operations.
Jeg vil navnlig sige, at der verden over viser sig større for ståelse, hvilket også fremgår af James Bakers Seoul erklæring, der erkender, at verden har brug for konj stant vækst i de forgældede lande.
I would say above all that there has been a better recognition of the problems at world level. James Baker's acknowledgment in Seoul that the world needs sustained growth in the indebted countries is evidence of this.
Særbehandlingen af Mexico, der var på katastrofens rand, er endnu et tegn derpå.
The special treatment given to Mexico when it was on the edge of catastrophe, is another.
Vi ved, at det vil blive ved på den måde, lige så længe vi ikke har genfundet væksten.
In the Third World the position is infinitely worse, because they have a recession.
I den tredje verden er situationen langt alvorligere, idet der er tilbagegang, i Sydamerika registreredes der et fald i BNP pr. ind bygger på 11% fra 1980 til 1985 og i Mexico et fald på 10% i løbet af et år.
In South America per capita GNP fell by 11% between 1980 and 1985, and in Mexico it fell by 10% in a single year.
Men samtidig bør vi lægge mærke til, at den offentlige udviklingsstøtte fortsat falder i faste priser.
But at the same time, it should be noted that State aid for development continued to fall in real terms.
Der er lige fremlagt tal på grundlag af OECDs statistikker. De er offentliggjort af pressen i de sidste dage.
Figures based on OECD statistics have just been published and have appeared over the last few days in the press.
Man konstaterer, at den bilaterale offentlige bistand, der lå på 27,5 mia i 1980, androg 27,7 mia i 1985, altså en nedgang i faste priser.
They show that bilateral State aid, 27.5 billion in 1980, rose to 27.7 billion in 1985, which is a decrease in real terms.
Samhandelen er faldet med 17% på fem år, importen med 38%.
The terms of trade have seen a 17% collapse over five years, and imports have fallen by 38%.
Den tredje verdens store gæld er i konstant vækst, forrentningen af gælden er blevet utålelig og tåles i øvrigt ikke længere.
The considerable debt burden of the Third World is constantly growing.
Situationen er endnu værre end for et år siden, det må vi ikke lukke øjnene for.
It is becoming impossible to service the debt, and efforts to do so have been abandoned.
Der skal i særdeleshed gøres opmærksom på, at den amerikanske indsats systematisk tilstræber en reduktion af den multilaterale bistand.
It is striking to note that the leading figures in world finance, meeting in Washington in December as an ambitious-sounding 'Congressional summit', were unanimous in their agreement on this.
Hvad investeringerne angår, ligger de i bund.
As for investment, this is at an all-time low.
For nogle år siden gik en fjerdedel af de tyske investeringer i udlandet til den tredje verden.
A few years ago one quarter of all foreign investment was in the Third World.
Denne procent sats faldt til 5% i 1985.
This percentage fell to 5% in 1985.
Ligeledes i 1985 modtog Latinamerika kun 3 mia dollar udefra.
Also in 1985 Latin America received only 3 billion dollars from foreign sources.
Vekselvirkningen mellem dette sammenbrud i den tredje verdens situation og vor egen situation er ind lysende, det er påpeget. Banksystemet er rystet.
The connection between this collapse in the situation in the Third World and our own is clear, and has already been alluded to.
De samme fremtrædende finansfolk bemærkede, at der som ulandenes gæld gradvis reduceredes med 3% om året — et meget beskedent tempo, som De ser, — ved ensidige henstandsaktioner, da ville verdens bankers avance med et slag falde med 60%
These same financial experts noted that if the debt owed by the Third World were reduced gradually by 3% a year, a very low amount as you can see, by operating a unilateral moratorium, the margin of the world's banks would fall by 60% all at once.
De private kapitaltilskud til den tredje verden lå, hvis man medtager alle former for overførsler uanset art i henhold til samme statistikker fra DAC, på 61 mia dollar i 1980, men er nu faldet til 30 mia. Eksport kreditterne, der afspejler denne situation, udgjorde 16 mia dollar i 1980.
Foreign money going into the Third World, taking all possible forms of transfer, which according to the same DAC statistics totalled 61 billion dollars in 1980, has now fallen to 30 billion. Export credits, which reflect this situation, were 16 billion dollars in 1980.
De er faldet til 1,2 mia i 1985.
They fell to 1.2 billion dollars in 1985.
Banksystemet er rystet, udenrigshandelen er ude af ligevægt.
The banking system is in disarray, and so is foreign trade.
Ude af ligevægt af nødvendighed, idet disse lande burde have en eksport, der langt overskred deres import.
Necessarily so, because these countries need to have a large surplus of exports over imports.
Behøver jeg for Fællesskabets vedkommende at sige, at vor import fra Latinamerika kun dækkes af vor eksport for 50%s vedkommende, og at vi i 1985 købte tre gange mere i Brasilien, end vi solgte til dette land.
In the case of the Community, let me remind you that our exports to Latin America are equivalent to 50% of our imports from that region, and that in 1985 we bought three times more from Brazil than we sold to it.
Det er os selv, der skaber betingelserne for uligevægten i verdens samhandel.
We ourselves create the conditions for trade imbalances in the world.
Det er alvorligt for Fællesskabet, endnu alvorligere end for de øvrige industrialiserede landes vedkommende, idet udenrigshandelen udgør en fjerdel af vort bruttonationalprodukt, men kun 13% for Japans vedkommende og 7% for De forenede Staters vedkommende.
This is even more serious for the Com munity than for the other industrialized countries, because external trade represents one quarter of our gross domestic product compared with only 13% of Japan's and only 7% of the USA's.
Således udgør Fællesskabets eksport til ulandene nu kun 31% af vor samlede eksport mod 42% i 1982.
Thus Community exports to the Third World have fallen from 41% of our total exports in 1982 to a current level of 31%.
Tilbagegang i finansieringerne, større økonomisk og valutarisk uorden, om jeg så må sige.
Decline in funding, greater economic and monetary disorder, if I dare put it that way.
Den monetære flygtighed er genstand for eksperternes daglige for bavselse.
Monetary volatility is a subject for daily amazement amongst the experts.
Renteniveauerne, der fremdeles er for høje, trues af en ny stigning, idet jeg ikke kan se, hvordan De forenede Stater skal kunne optage 200 mia dollar i lån i verden med en faldende dollar, hvis renten ikke hæves.
Interest rates, still too high, are likely to rise even higher, for I do not see how the USA can borrow 200 billion dollars worldwide with a falling dollar unless it raises interest rates.
Forretningsbankerne er ikke bange for offentligt at tilkendegive deres beslutning om at indtille alle overførsler til de forgældede lande — jeg nævnte 3 mia dollar på et år til Latinamerika.
The commercial banks, for their part, no longer hesitate to make clear their determination to make no more payments to countries in debt — I mentioned the 3 billion dollars in one year to Latin America.
No new money er udtrykket, der går igen.
'No new money' is the catchphrase.
Hos de stærke, hos dem, der har magten, generer man sig ikke for at erklære, at indbyrdes afhængighed er et forældet begreb, at der
The strong, the powerful, are no longer ashamed to say that interdependence is an outdated concept, that only
kun består afhængighed mellem de stærke, og at de svage må følge efter, når de kan.
Cheysson the strong join forces and that the weak must follow as best they may.
Oliepengene, der dukkede op som ved et under, er altså overhovedet ikke blevet brugt til udviklingslandene.
The fall in the oil price, which came like manna from heaven, was not used to benefit the Third World at all.
Det er ikke overraskende.
This is not surprising.
Multifiberarrangementet har været udsat for alvorlig kritik, og Parlamentet er bekendt med, at Kommis sionen har presset regeringerne til at anerkende, at den netop gennemførte fornyelse bliver den sidste.
liament knows that the Commission has pressed governments to acknowledge that the recent renewal will be the last.
Arrangementet har dog ikke alle de ulemper, som man af og til ønsker at tillægge det.
But it does not have all the faults some times laid at its door.
Det har i en lang række tilfælde udgjort en slags »præference« for lande, der befinder sig tæt på Fællesskabet.
In many cases it has been a kind of 'preference' for countries close to the Community.
Alle erkender f.eks. i Tunesien og Marokko, at invasionen af tekstilvarer fra Hong-Kong, Sydkorea og måske også Sin gapore ville have været farlig, hvis man ikke havde haft multifiberarrangementet.
Everyone in Tunisia and Morocco realizes, for example, that without the Muitifibre Arrangement the textile invasion from Hong Kong, South Korea and per haps Singapore would have been a major challenge.
Hvad skal man da gøre?
So what is to be done?
Den justering, der er gen nemført i en lang række udviklingslande — det var nødvendigt for at sanere den økonomiske politik — har, det er alle einge om, i mange lande nået grænsen for det politisk tålelige. Man behøver blot at tænke på de trusler, der kan hvile på samfund, der ligger meget tæt på vore, enten fordi landene er vendt tilbage til demokratiet, som Peru, eller fordi de ligger meget tæt på os, som Egypten.
The adjustment which many Third World countries made — had to make for the health of their economic policies — has, as everyone recognizes, reached the limits of political tolerance in many countries.
Man må erkende, at der i dag ikke findes andet svar herpå end at finde penge til at få sat ny gang i væksten og investeringerne.
We have to realize that the only possible answer today is to find the money to revitalize growth and investment.
Vi må derfor sige tingene ligeud.
Let's be honest about it.
Har udviklingslandene på deres side, med deres pengemidler, mulighed for at gøre det bedre?
Can the Third World, with the money they have, do any better?
Kan de mindske deres afhængighed af udlandet? Det ville være fantstisk, hvis de kunne nedskære deres militærudgifter.
Can they decrease their dependence on the outside world?
Men det for udsætter, at de bestående spændinger mellem nabolande og undertiden inden for landene løses.
But, Mr President, that would presuppose the ending of tensions existing between neighbouring countries and sometimes within countries.
Jeg tror derfor ikke, at det kan betragtes som en økonomisk indtægt.
I don't think that can be regarded as a recipe for econo mic success.
Yderligere importnedskæring?
Should they cut down more on their imports?
Men »man kan jo se knoglerne gennem huden« på det meget lave importniveau, som de mest forgældede lande er nede på.
But things begin to get a bit tight, at the very low import levels to which the most heavily indebted countries have fallen.
Kan man gå endnu videre af denne vej ?
Could they go still further?
Jeg betvivler det.
I doubt it.
Hvis vi vil ind på de handelsmæssige muligheder, kommer vi, som ordføreren, hr. Cohen, meget rigtigt har gjort det, nødvendigvis ind på landbruget, som for en række ulande var en vigtig indtægtskilde.
If we want to talk about trade opportunities then we must, as Mr Cohen, the rapporteur, rightly did, have the courage to talk about agriculture which for some Third World countries has been a sizeable source of income.
Men det er ikke tilstrækkeligt at kritisere den fælles land brugspolitik, supplerende former for politik skal in den for fællesskabet muliggøre formindskelse af visse produktionsoverkud på betingelser, der kan accepteres af det essentielle element, som landbefolkningen udgør i vore samfund. Med andre ord kommer vi til bage til vore egne problemer, når vi skal tale alvorligt om ulandenes vanskeligheder.
But it is not enough to criticize the CAP; we need complementary policies which will allow certain production surpluses in the Community to be cut on terms acceptable to the farming world which is an essential element of our societies.
Men vil vi have mod til højtideligt at forpligte os til en omstrukturering på landet, til udvikling af nye former for aktivitet, som går ud over landbrugsproduktion?
Shall we find the courage to make a solemn commitment to restructure the agricultural environment and develop new activities in the rural environment which go beyond agricultural produc tion?
I bekræftende fald inden for handelen med landbrugsprodukter, men så må det være på betingelse af, at de øvrige lande, som er medansvarlige for uligevægten i verden på dette felt — jeg har især De forenede Stater, Australien, New Zealand og Canada i tankerne — indtager sam me holdning.
It can be done, in the area of farm trade and if the other parties responsible for the world imbalance here — I mean particularly the USA, Australia, New Zealand and Canada — adopt the same positions, and new opportunities will then open up for the develop ment of the Third World countries.
Men det kan ikke gennemføres hurtigt.
But it will not be a swift process.
Så kommer vi tilbage til gældsætningen.
So we come back to the debt problem.
Lad os er kende, at vi i så henseende bevæger os i kreds.
Let us again be honest here, we are going round in circles.
Om lægning af gælden er indrømmet på bemærkelsesværdige vilkår i forbindelse med såvel offentlig som privat gæld. men det indebærer ingen løsning. Det er ikke ved at udsætte gældens tilbagebetaling til i morgen eller i overmorgen eller til om ti år, at problemer ne løses.
Debt rescheduling has been accepted, on remarkable terms, both for private and for government loans, but it has brought no response.
Forrentningen er i mange tilfælde ikke længere til at bære.
And the cost of servicing the debt has itself often become intolerably high.
For lidt siden var der et medlem, der omtalte restancens størrelse.
One of you just now quoted the amount of current arrears.
Kommer der ikke friske penge udefra, kan man ikke forestille sig nogen bedring med hensyn til betaling af forrentningen.
If no new money comes in from outside, there is no way in which payment of debt service can be expected to improve.
For øvrigt begynder verden at affinde sig med faldende rentebetalinger. Den i beslutningsforslaget omtalte nedskæring eller konvertering foregår altså allerede i praksis.
But the world is getting used to living with reduced debt service.
Men diskret, så bankerne ikke tvinges til at annullere visse gældsposter i deres regnskaber, hvilket ville betyde en alvorlig reduktion af deres aktiekapital.
But discreetly, so that the banks are not obliged to write off certain debts in their accounts, which would decrease their nominal capital danger ously.
Alt dette er dog ingen løsning, men kun en stakket frist.
All this, at present, is a respite but no solution.
Hvad råstofferne angår, behandler hr. Cohen dette spørgsmål med stor dristighed.
As for commodities, Mr Cohen tackles the question most courageously.
Det kræver faktisk en del mod at prøve på at finde en løsning.
Indeed it takes a lot of courage to look for answers.