natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Faktisk vil der lidt efter lidt for vore øjne opstå regulære protektionistiske fæstninger.
We shall, little by little, be seeing veritable fortresses of protectionism springing up before our eyes.
Sandheden, her og andetsteds, man vil ikke indrømme det, det er Solsjenitsin, der siger: »Kommunismen dræbte, da nazismen endnu ikke var begyndt at dræbe.
The truth, here and elsewhere, though we do not want to admit it, is as Solzhenitsin said that ?Communism was killing people before Nazism was killing people.
Den dræbte, medens nazismen dræbte.
It killed people whilst Nazism was killing people.
Den dræber videre, medens nazismen ikke dræber mere, kommunismen dræber altid«.
It is killing people after Nazism has ceased to do so, communism is always killing.'
LANGER (V). — (IT) Fru formand, vi glæder os over denne betænkning om Tibet og det beslutningsforslag, som vi har behandlet og vedtaget i dag, og vi er stolte over, at De Grønne har været med til at støtte dette dokument.
We feel sure that the Tibetan people can succeed in proving to themselves and to all peoples that there is a non-violent way, a spiritual way, of self-determination. That is not easy in today's world and it is, for us, one reason more to vote in favour of this report.
Dette er ikke let i verden i dag, og det er for os endnu en grund til at stemme for denne betænkning.
COLOM I NAVAL (S), in writing. — (ES) Just a few words to clarify the meaning of my vote on this very delicate and multi-faceted issue.
Jeg kræver blot, at man ikke tolererer, at kommunismens skamløse medskyldige, som råber op her, drister sig til på ny at opkaste sig til anklagere og bødler i racismens og antiracismens nye dialektiks navn!
I just do not want to see the shameless henchmen of communism who rant in this place brazenly acting once again as prosecutors and executioners for the new dialectic of racism and antiracism!
EPHREMIDIS (CG). — (GR) Fru formand, trods ophavsmandens gode hensigter er samtlige 19 punkter i hr. Sakellarious betænkning præget af, at de ganske vist drejer sig om Tibet og den tibetanske befolkning, men i virkeligheden er de rettet mod stormagten, det store land, Kina.
EPHREMIDES (CG). — (GR) Madam President, all nineteen points in the Sakellariou report, albeit perfectly good suggestions, although referring to Tibet and the Tibetan people, are basically aimed at the greater power that is China.
For det første vil jeg gerne gøre det helt klart, at ingen — og slet ikke undertegnede — ønsker genindførelse af et feudalt regime med livegne og andre institutioner i modstrid med menneskerettighederne. Der kan heller ikke være tale om at anfægte den nuværende Folkerepublik Kinas territoriale integritet eller de historiske bånd mellem Kina og Tibet.
First, I want it to be quite clear that nobody — least of all the undersigned — wants to reestablish a feudal system with serfs and fiefdoms and other institutions that deny human rights.
Et andet kendetegn er den ensidige synsvinkel, uden nogen bevislig grund. Og vi har ingen beviser.
Secondly, the report is one sided and gives no evidence.
Jeg har ikke tid til at føre modbeviser, heller ikke til at optræde som advokat for Kina, men der er ikke tilstrækkelig fyldig og objektiv information, til at vi kan dømme.
I do not have the time to give evidence or to stick up for China, but this report is utterly subjective.
Betænkningen kommer derfor med ensidige udtalelser, dømmer og kræver, at vi fordømmer.
It one-sidedly condemns and urges us to follow suit.
Men over for vore venner i Kina og Tibet har vi — netop på grund af det eksisterende venskab — en forpligtelse til at påpege de mangler, vi kan konstatere med hensyn til overholdelse af menneskerettighederne — sådan som den europæiske venstrefløj opfatter disse — i Tibet.
But we who are friends of China and Tibet believe that our obligation, precisely because of our friendship, is to draw attention to the violations of human rights — as the European left conceives of them — that we observe in Tibet.
Jeg beklager at måtte sige, at betænkningen, også hvad formen angår, efter vores mening kan forbedres, hvilket jeg har forsøgt med nogle ændringsforslag. Da jeg imidlertid kan tilslutte mig substansen i forslaget, vil jeg stemme for det.
I am afraid this report could be improved both in form and in substance. I have tried to do this through several amendments, and on issues like health discrimination the report does not conespond to my own experience.
Og ikke nok med det, den vil også forværre Fællesskabets forhold til dette store land.
To vote for this report would be a step into the abyss.
Beslutningsforslaget opfordrer os til at godtage, opfordrer os til som løsning at styre mod afgrunden. For det vil være konsekvensen, uden at det vil bidrage til at forbedre den tibetanske befolknings rettigheder.
We shall abstain as we want no part in this.
(Mødet hævet kl. 20.10) (')
(The sitting closed at 8.10 p.m.) (')
Dagsordenen for næsie møde: se protokollen.
') Agenda for next sitting: see Minutes
(Det højtidelige møde åbnet kl. 12.32) samtidig er dette Europa også blevet mere ustabilt og skueplads for en frygtelig krig og mangfoldige trusler, der er en følge af kommunismens kaotiske arvemasse, af radikal nationalismes genopvågning, af et farligt velstandssvælg og af en åndelig, sjælelig overbelastning af mange mennesker med historiens rivende strøm for øje.
(The formal sitting opened at 12.32 p.m.) threats resulting from the chaos inherited from communism, the reawakening of radical nationalism, dangerous ly diverging living standards and the excessive intellectual and spiritual demands placed on many people in the face of the raging tonent of history.
I denne fase med uoverskuelighed og megen angst for fremtiden har topmødet i weekenden sat et ganske afgørende signal om fast vilje til at fortsætte det europæiske fredsværk mod al tvivl og al modstand i en solidaritetens ånd indadtil og i åbenhed udadtil.
In this period of uncertainty and fears over the future, last weekend's summit provided a decisive signal of determination to continue with Europe's efforts towards peace in the face of all doubt and opposition, in a spirit of internal solidarity and openness to the outside world.
FORMANDEN. — Det er mig en stor glæde og ære at kunne byde Dem, højtærede præsident Klestil, velkommen i Europa-Parlamentets plenum her i Strasbourg.
PRESIDENT. — It is a great plesure and honour, President Klestil, to be able to welcome you to the plenary of the European Parliament here in Strasbourg.
Deres besøg i denne mødeuge finder sted på et yderst vigtigt tidspunkt: i Det Europæiske Råd i sidste uge i Edinburgh bortmanede stats- og regeringscheferne i Det Europæiske Fællesskab med en række beslutninger krisens spøgelse.
Your visit in this plenary week comes at a very important moment: At the European Council in Edinburgh last week the Heads of State and Government of the European Community took a series of decisions to dispel the spectre of crisis.
Jeg mener, at borgerne i Det Europæiske Fællesskabs lande og i EFTA igen kan fatte mod og se fremtiden i møde med tillid.
I believe that the citizens of the countries of the European Community and EFTA can take heart again and look with confidence to the future.
Deres land, hr. præsident, har gentagne gange og med styrke bevist, at det tager aktivt skabende del i udviklingen af det, vi gerne kalder den europæiske arkitektur.
Your country, Mr President, has repeatedly and persistently demonstrated that it takes an actively creative part in the development of what we like to call the European Architecture.
Østrig er og bliver en vigtig drejeskive i Europa.
Austria remains an important European centre.
Deres land spiller en vigtig rolle som formidler mellem Vest og Øst.
Your country plays an impor tant mediating role between East and West.
Med indgivelsen af ansøgningen om tiltrædelse i juli 1989 stillede den østrigske regering umisforståeligt sporskifterne for landets fremtid ind på kursen mod Det Europæiske Fællesskab.
With the submission of its application for accession in July 1989 the Austrian Government unmistakeably set its country on course for the European Community.
Mine damer og herrer, netop for Østrig, der ud fra sin historiske erfaring og sin beliggenhed i Europas midte ved særdeles god besked med vor verdensdels særlige skæbnefællesskab, er signalet fra Edinburgh også et bevis for rigtigheden af landets egen politik, thi Republikken Østrig har med sin tiltrædelsesansøgning i som meren 1989 klart markeret, at den endnu inden de gamle efterkrigsstrukturers sammenbrud anså Det Europæiske Fællesskab for at være centrum i en fremtidig fælleseuropæisk orden.
Ladies and gentlemen, for Austria in particular, whose history and position at the centre of Europe make it very conscious of the special common destiny of this continent, the signal given by Edinburgh is also confirmation of its own policy: in its application to accede in the summer of 1989, the Republic of Austria gave a clear signal that, even before the collapse of the old post-war structures, it viewed the European Community as the focal point of a future general European order.
I dag viser det sig desuden, at de håb og forventninger, som Østrig længe har næret til et forenet Europa, mere og mere bliver til konkret virkelighed i Det Europæiske Fællesskab.
Today, the hopes and expectations which Austria has long vested in a united Europe are increasingly being realized in the European Community.
Beslutningerne fra Edinburgh er for mig ikke blot et bevis på enighed, men også på den europæiske politiks demokratiske evne til forandring.
The decisions taken at Edinburgh are, in my view, not merely proof of unity but of the capacity for democratic change in European policy.
Med den klare afstemning i såvel Nationalrådet som Forbundsrådet for ratifikation af aftalen om skabelsen af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde har Deres land sat endnu et signal.
With its unequivocal vote in the Nationalrat and in the Bundesrat to ratify the Agreement on creation of the European Economic Area your country gave a further signal.
Under mit officielle besøg i Wien i begyndelsen af november fik jeg den opfattelse bestyrket, at Det Europæiske Fællesskab ved Østrigs indtræden i mangfoldige henseender vil blive styrket.
On my official visit to Vienna in early November I was confirmed in my belief that in many ways the European Community would be strengthened by Austria's accession.
Hr. præsident, jeg vil gerne bede Dem tage ordet for at tale til plenarforsamlingen.
Mr President, I give you the floor to address the plenary. (Applause)
Lad mig benytte lejligheden ved dette møde til at gøre Dem klart, hvilke bærende fundamenter for et fremtidigt fælles Europa der for mig er særlig vigtige.
Let me take the opportunity of this meeting to explain to you the bases of a future common Europe which I deem particularly important.
Jeg nævner først og fremmest de fælles værdiers Europa.
At the very top of the list is the Europe of common values.
Det var det strasbourgske Europaråds store fortjeneste allerede i de første efterkrigsår at fastlægge målet for den europæiske forening: frihed og demokrati, menneskerettigheder og retsstat.
It was to the great credit of the Council of Europe in Strasbourg that it laid down in the immediate post-war years the aim of European unity: freedom and democracy, human rights and the state governed by the rule of law.
Disse begreber præger endnu i dag det Europa begreb, der gudskelov igen er blevet virkelighed.
Those concepts still influence the now, I am glad to say, wider view of Europe.
Og hvis der var brug for endnu et sidste bevis på, at netop dette Europa må opstå, får vi det fra det frygtelige krigsdrama i det tidligere Jugoslavien, for jo længere myrderierne på Balkan fortsætter, des dybere truer kløften med at blive mellem den frygtelige virkelighed og de værdiforestillinger, som hele Europa har bekendt sig til i Paris-charteret.
And if final proof were needed that this is the kind of Europe we need, it is provided by the dreadful war taking place in the former Yugoslavia — the longer the killing in the Balkans lasts the deeper the gulf is likely to be between the dreadful reality and the values to which the whole of Europe subscribed in the Charter of Paris.
KLESTIL, Republikken Østrigs præsident. —- (DE) Hr. formand, ærede medlemmer af Europa-Parlamentet, med en følelse af stor glæde træder jeg i dag frem for Dem. Det er glæden hos en engageret europæer, der i resultaterne fra topmødet i Edinburgh ser et afgørende fremskridt på vejen hen imod et forenet Europa og et vigtigt tegn på håb i en vanskelig tid.
KLESTIL, President of the Republic of Austria. — (DE) Mr President, ladies and gentlemen, it is a great joy for me to be here with you today — the joy of a committed European who views the outcome of the Edinburgh summit as a mark of definite progress on the path to a united Europe and an important sign of hope in difficult times.
Men det er også Republikken Østrigs forbundspræsidents tilfredshed med, at tiltrædelsesforhandlingerne mellem Det Europæiske Fællesskab og mit land nu endelig kan begynde.
My visit also, however, reveals the satisfaction of the President of Austria that accession negotiations between the European Community and my own country can now, at last, begin.
Dermed har den opfattelse gjort sig gældende i hele Europa, at processerne for EF's uddybning og udvidelse gensidigt supplerer og dynamisk befrugter hinanden.
In this way, the view has gained ground in Europe that the processes of deepening and widening the European Community complement and stimulate each other.
Og Dem, hr. formand, takker jeg hjerteligt for Deres vidsyn og Deres venlige indbydelse, der så kort efter topmødet i Edinburgh giver mig lejlighed til at fremføre de østrigske synspunkter og personligt møde så mange medlemmer af Europa-Parlamentet.
I must thank you, Mr President, most warmly for your far sightedness and your kind invitation which affords me, so soon after the Edinburgh summit, the opportunity of putting the Austrian view and of meeting so many members of the European Parliament.
Østrig, der i mange måneder i stor geografisk og følelse smæssig nærhed har levet med i denne krigs eksplosive kraft og menneskelige tragedie, men også i Europas og verdens politiske hjælpeløshed, har allerede tidligt for søgt at ruske den internationale samvittighed vågen — desværre alt for længe med ringe held.
Austria which has, for many months now, been experiencing — geographically and emotionally — at very close quarters the explosive nature and human tragedy of this war as well as the political helplessness of Europe and the world, sought at an early stage to arouse the conscience of the international community — sadly, for all too long with little success.
I dag står vi alle målløse over for omfanget af de forbrydelser mod men neskeheden, som begås dér.
Today, we are all aghast at the crimes against humanity being committed there.
Jeg nævner i særdeleshed, at der tilsyneladende systematisk og med politisk mål udføres voldtægt af mange tusinde kvinder, og jeg nævner den lige så systematiske fordrivelse af hundredtusinder af mennesker fra deres nedarvede hjemegn.
I would mention in particular the apparently systematic and politically motivated rape of women and the equally systematic expulsion of hundreds of thousands of people from,their traditional homeland.
KLESTIL er udsat for den forrygende udvikling af netværker og internationalisering.
KLESTIL because we are dealing here with the deliberate destruction of fundamental human values in the heart of our continent.
Hvis vi ikke endelig beslutsomt og samlet træder op imod dette ødelæggelsens værk, gør hele Europa sig skyldig.
If we do not finally act resolutely and in unity to counter this process of destruction, then the whole of Europe will have to shoulder the blame.
I alle disse spørgsmål er de nationale regeringers primære ansvar ganske vist hævet over enhver tvivl.
In all of these issues the national governments have, of course, prime responsibility.
Men den, der tror, han kan løse disse problemer alene, lever i fortiden.
But any country that believes it can resolve these problems alone is living in the past.
Overalt, hvor det ikke lykkes at knytte suverænitetens og solidaritetens principper sammen med hinanden, aftegner de kommende konfliktområder sig.
Wherever it proves impossible to combine the principles of sovereignty and solidarity, future areas of conflict emerge.
For mig betyder solidaritet derfor også staternes solidariske medvirken i Fællesskabet.
To me therefore, sovereignty also implies cooperating on the basis of solidarity within the community of states.
Hver dag, vi tøver, forlænges og forøges lidelserne.
Every day we delay extends and increases the suffering.
Hver dag puster yderligere til hadet og fortvivlelsen og bringer os nærmere mod en endnu frygteligere storbrand.
Every day fans the flames of hatred and despair and brings us closer to the brink of a still more horrifying extension of the conflict.
Hver dag, vi tøver, fører os imidlertid også længere væk fra hint store demokratiske fredsværk, som vi alle stræber imod.
And every day we delay also brings us further away from the great democratic task of peace for which we are all striving.
Europæerne har besluttet sig til at stille deres fremtidige samvær under rettens herredømme.
The Europeans have decided to make their future cooperation subject to the rule of law.
Men enhver retsorden behøver også magtmidler, der i nødsfald kan hjælpe den til at slå igennem.
Every legal system needs, however, instruments of enforcement to help it win through in emergencies.
Jeg deler opfattelse med den franske udenrigsminister, der på baggrund af den jugoslaviske tragedie har peget på, at magt uden ret kun er tyranni, men at ret uden magt i sidste ende er prisgivet det latterlige.
I share the view of the French foreign minister who has pointed out, in relation to the Yugoslav tragedy, that might without right is tyranny but right without might prompts, in the final analysis, ridicule.
Og dermed er jeg ved det tredje fundament for et kommende Europa.
That brings me to the third basis of the Europe of the future.
Jeg kalder det det nye naboskabs og solidaritetens Europa.
I call this the Europe of new neighbours and solidarity.
Ideen om europæisk integration er i de foregående årtier altid udgået fra tanken om, at grænserne for den europæiske enhed er identiske med grænserne for den europæiske frihed.
In past decades, the idea of European integration has always been based on the idea that the boundaries of European unification are exactly the same as those of European freedom.
Dette må i dag gælde så meget mere i et Europa, der er blevet større!
This must apply all the more in today's larger Europe!
Østrig, der i årtier ikke blot har hævdet sig som stabilitetsfaktor og som skueplads for dialogen mellem Øst og Vest i et delt Europa, og som til sidst kunne spille, hvad vi mener er en ikke uvigtig rolle i åbningsprocessen, føler i dag en særlig tilknytning til de af vore naboer og vore naboers naboer, der har tilkendegivet og ført bevis for viljen til at dele de europæiske værdier med os.
Austria which has for decades proved itself a factor for stability and the scene of dialogue between East and West in a divided Europe and indeed, in our view, could play a by no means negligible role in the process of opening-up Europe, now feels particularly close to those of our neighbours and our neighbours' neighbours who have stated and demonstrated the desire to share with us European values.
Af det, jeg netop har sagt, fremgår for mig det andet fundament for et fremtidigt kontinent.
What I have just said reveals, in my view, the second basis for our continent in the future.
Jeg kalder det den fælles sikkerheds Europa.
I call it the Europe of common security.
Netop det jugoslaviske eksempel beviser, at Europa hurtigst muligt må skaffe sig et sikkerhedssystem, der er i stand til ikke blot at beskytte sine borgere, men også tøjle fremtidige lovovertrædere og aggressorer.
The example of Yugoslavia itself shows that Europe must establish as soon as possible a security system able not only to protect its citizens but to curb law-breakers and aggressors in the future.
Det nyopstående Europa kan kun blive til en varig zone for stabilitet i den internationale politik, hvis det lykkes mellem staterne at skabe et net af bindende adfærdsregler.
The newly emerging Europe will be able to develop into a lasting area of stability in international policy only if it manages to establish between the states a network of genuinely binding rules of conduct.
I den forbindelse skal det sikres, at enhver overtrædelse af disse regler fører flere ulemper end fordele med sig for aggressoren, således at respekten for fremmedes interesser også er i egen interesse for enhver.
In this connection, we have to ensure that any breach of those rules brings with it more disadvantages than advantages for the aggressor, with the result that respect for the interests of others is also in the individual interest.
Staterne i Mellem- og Østeuropa gennemlever i dag en ganske særlig vanskelig periode med ustabilitet.
The states of Central and Eastern Europe are currently experiencing a particularly difficult period of instability.
Til de nationale modsætninger kommer sociale forskydninger, økologiske farer, stærke emigrationstendenser i deres befolkninger og den tornefulde reform af det økonomiske system.
In addition to national conflicts, they face social rejection, ecological dangers, high levels of emigration and the very problematic reform of their economic system.
Men hvis dette Herkulesarbejde mislykkes, betyder det ikke blot fattigdom, men også en trussel mod det nyvundne demokratis eksistens.
If, however, they fail in this herculean task, the result is not only poverty but a threat to the continued existence of their newly-won democracy.
For os vesteuropæere betyder dette efter jerntæppets fald imidlertid, at også vor velstand og vor sikkerhed direkte er knyttet sammen med østlandenes folks sikkerhed.
The tearing-down of the Iron Curtain means for us Western Europeans that our own prosperity and security are directly bound up with the peoples of Eastern Europe.
Samtidig ved vi fra den seneste tids erfaring, at genvindelse af friheden alene ikke er nok til at overvinde årtiers frygtelige arv fra det menneske- og miljøforagtende kommunistiske diktatur.
At the same time, recent experience tells us that the regaining of freedom is not in itself sufficient to offset the dreadful legacy of decades of communist dictatorship with its contempt for both man and the environment.
Solidaritet med vore naboer i Øst er derfor langt mere end et humanitetens bud.
Solidarity with our neighbours in the East is therefore a great deal more than a question of humanity.
Det er en direkte investering i et skæbnefællesskab, vi ikke mere kan skilles fra.
It represents direct investment in what has become our indivisible common destiny.
Frihed og fred kan der kun være i Europa med dets lange historie af nationale og etniske konflikter, hvis folkene efter fri afgørelse relativiserer nationalstats- og suverænitetsprincippet og afgiver en del af deres selvstændighed for dermed at vinde sikkerhed for sig og andre.
For Europe, with its long history of national and ethnic conflict, there can be freedom and peace only when people decide freely to place in perspective the principles of the nation state and sovereignty and hand over part of their autonomy in order to gain security for themselves and for others.
På vejen mod dette uomgængelige sikkerhedsfællesskab skal vi ganske vist tage hensyn til, at de endnu eksisterende og historisk begrundede sikkerhedsbegreber behøver tid til at udvikle sig i retning af en kommende fælleseuropæisk sikkerhedsstruktur.
In moving towards this absolutely vital community providing security we shall have, of course, to take into account the fact that it will take time for the existing and traditional concepts of security to develop in terms of a future general European security structure.
Det må og skal vi have forståelse for.
We ought and must show understanding here.