natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det mente, at de væsentlige institutionelle spørgsmål skulle diskuteres på et mere belejligt tidspunkt, og der kan ikke tænkes et mere passende tidspunkt end nu, tre uger før Maastricht.
I have to say in this connection, contrary to what has been claimed in the Spanish press, that I personally am not opposed to inclusion in Articles 200 and 201 of the Treaty of the reference to progressivity of resources, not just proportionality.
Forslagene er i alle tilfælde ukorrekte og umulige at gennemføre, da de beskærer forpligtelser, som allerede er gennemførte.
But it takes two to make a marriage, and it takes twelve to conclude an agreement in the Community. You take my meaning.
La Pergola (S). — (EN) Hr. formand, de mundtlige forespørgsler berører væsentlige institutionelle spørgsmål.
Provision has been made for introducing a new concept : common action, which can be summarized as being more than political cooperation as we now have it, but less demanding than the Community framework.
Det første er, hvorvidt Parlamentet har budgetmæssige beføjelser vedrørende Fællesskabets forsknings- og udviklingsaktiviteter, som Kommissionens handlinger ikke kan fordreje eller tilsidesætte.
However, if common action is to mean anything, the time is going to come, for reasons of speed and efficiency, when it will be necessary to vote by qualified majority.
Det tredje er, hvilken status de interinstitutionelle aftaler har.
I acknowledge that it is not easy, and shall come back to this in a moment.
Det fjerde er, hvorvidt medlemsstaterne virkelig ønsker, at der skal være en forsknings- og udviklingspolitik på fællesskabsplan, at skabe de bygge sten, der skal til i forbindelse med en planmæssig udvikling af Fællesskabet, eller de ønsker at øde vor fremtid bort for at dække udgifterne ved kostbare, afstandskabende nationale kapløb, som fører til spild.
Having listened to the debate chaired by Mr van den Broek the other evening in conclave, I asked myself this question : is there a consensus among the 12 Member States on the principles and the basics ?
Kommissionen har endnu ikke gennemført ændringen af JOULE-programmet.
Because there is no point in setting up an institutional framework if there is no such agreement.
Den 7. maj 1991 mødtes udvalgets budgettalsmand med en kommissær, som udtalte, at når forslagene var forældret i juli 1991, ville Kommissionen gennemføre Parlamentets ændringsforslag, som oversteg de beløb, som var skønnet nødvendige til de specifikke programmer.
At the risk of repeating myself, I have to make the point that no such 'common action' can be taken unless the Member States are fundamentally in agreement on two things: first, that they have essential interests in common ; secondly, that in defending them together, in promoting them together, they will fare better.
Parlamentet vedtog i budgetbeslutningen af 13. december 1990 at forøge udgifterne til ikkenukleare energiforskningsaktiviteter under det andet rammeprogram med 40 millioner ECU i 1991, hvilket svarer til cirka 0,7% af det samlede beløb.
In December 1989 eleven countries out of twelve adopted a charter of social rights.
Beslutningen blev truffet på baggrund af Golfkrisen og den stigende bekymring i forbindelse med den globale opvarmning.
We wanted to put that charter into practice, and had been given a mandate to do so. No text of any
»Generelle« må her hentyde til de 0,7%, som jeg nævnte i begyndelsen.
changed to the wonderfully simple : 'The Union and the Community think that... '.
Men kan nogen i fuld alvor sige, at en stigning på 0,7% for en kategori forrykker den generelle balance med hensyn til prioriteringen af forskningsprojekterne?
Who is going to understand what that is supposed to mean ? With these arrange ments, who is going to represent the Union and where will the Community institutions be while the Union is speaking ?
Den sunde fornuft og de lovgivningsmæssige betragtninger munder ud i, at det naturligvis ikke er' tilfældet.
How is the grey area to be reduced between the common foreign policy and Community com petence in economic affairs or development cooperation ?
havde Kommissionen lejlighed til formelt at redegøre for sin tankegang, specielt i et brev, som blev sendt fra kommissær Schmidhuber i hr. Delors' navn til den daværende formand for Budgetudvalget, hr. Cot.
The second point, which I know is not going to be to Mr Gazzo's liking, takes the form of a question : does the affirmation of the federal goal, the subject of so much controversy, have any meaning ; is it a guarantee ? The answer is no.
Kommissionen antyder, at den måske ikke har kapacitet til at gennemføre Parlamentets beslutninger.
It protects nation states and regions, despite claims to the contrary, and, lastly, it underpins subsidiarity.
Men Kommissionen kan da vel ikke påberåbe sig dette argument nu, eftersom den i andre mindre personalemæssigt velfunderede sektorer nok kan gennemføre forhøjelser på 250 millioner ECU eller mere, næsten uden tøven.
In other words, effectiveness of the system, to which my second question refers, is going to depend on cohesion of external action, wider use of qualified majority voting, a balanced distribution of powers, and commitology, of which there is no mention in this text.
Dette punkt kan der derfor ikke herske nogen tvivl om.
So where do matters stand on this — on unanimity to define fields for common action, and qualified majority voting for decisions ?
Det er ved budgetafgørelsen, at der hvert år fastsættes bevillinger til gennemførelse af budget terne i særprogrammer for forskning og teknologisk udvikling.
Efforts have been made to find a solution in an honourable spirit of compromise, and I have every respect for those who have made the attempt.
Endelig har vort udvalg med hensyn til revision af Traktaterne argumenteret for en mere udpræget logik i procedurerne for forskningen under de tre Traktater.
I need quote only part of the relevant article, which reads as follows : 'The Council shall as a general rule lay down that the arrangements for implementing common action shall be adopted by qualified majority'.
Vi kan ikke fortsat kun blive hørt om Euratom-forskning, hvis Rådet er velvilligt nok til at ønske det, mens samarbejdsprocedurerne gælder for specifikke programmer under EF-Traktaten.
What does that mean ? The Council of Ministers for Foreign Affairs has a problem to deal with, the countries are not agreed among themselves, so the procedure has to be discussed first.
Disse forskelle er absurde.
Believe me, wording like this is either inapplicable or guaranteed to produce deadlock.
Lad os begynde med at mod virke det demokratiske underskud ved at give Parlamentet medbestemmelsesret i forbindelse med alle Fællesskabets rammeprogrammer for forskning og de specifikke programmer, der falder derunder, med flertalsafgørelser i Rådet.
As Alfred de Musset said, a door must be either open or closed. It is for the European Council to define the fields for common action, even if they are going to be limited in number at first, and then for the Council to take decisions by qualified majority on matters falling within those fields.
Der er imidlertid endnu en bestemmelse.
No other solution is possible.
Den gælder de grænser, inden for hvilke der kan rykkes om på forholdet mellem de forskellige særprogrammer og disses prioritet ved de årlige budgetafgørelser.
It is not good enough to say — and you can rest assured that it will be said — that we shall be meeting again in 1996 to see what should be done next in the light of experience.
Der henvises her til artikel 130 I, stk. 1, i Traktaten, der lyder: »Fællesskabet vedtager et flerårigt rammeprogram, hvori indgår samtlige dets foranstaltninger.
No, the 1996 meeting must not be treated as an excuse for slowing the pace to a minimum, or for doing as little as possible at this stage.
Rammeprogrammet fastsætter de videnskabelige og tekniske mål, fastlægger deres indbyrdes prioritet, angiver de store linier for de påtænkte foranstaltnin ger og fastsætter det beløb, der skønnes nødvendigt, samt de nærmere vilkår for Fællesskabets deltagelse i finansieringen af de samlede program og fordelingen af dette beløb på de forskellige påtænkte foran staltninger.«
As I see it, the purpose of the 1996 meeting is to provide an opportunity for adjusting our institutions to the prospect of a Community made up of perhaps 15, 20 or 25 members ...
Det er udemokratisk og uacceptabelt, at Parlamentet skulle miste sine få beføjelser på dette område på grund af en uoverensstemmelse med Rådet om begrebet »det beløb, der skønnes nødvendiget«.
On the other hand, to make a final point on this, I realize that, with common defence, the issues are neither so immediate nor so clear.
Demokratiet og Parlamentets voksende del heri kan ikke præges af tilbageskridt, og det gælder ikke mindst i den integrationsproces, hvor alle institutionerne er involveret.
We are talking about getting a process started, and my impression is that a lot of progress has been made among the Member States over the past few months.
Der er ingen tvivl om, at Traktaten tilskriver rammeprogrammet — og i øvrigt er betegnelsen ikke tilfældig — den funktion at angive mål og prioriteter og sikre programmernes sammenhæng.
Another thing that is being said is : 'consider what a historic move this is'.
Heri består forskellen mellem rammeprogram og særprogram.
Of course, and I repeat, everyone will make an honest assessment before taking a final position on the treaty.
Men nu kommer vi til spørgsmålet: Råderummet for den årlige budgetafgørelse om tildeling af ressourcer til de enkelte særprogrammer er i et vist omfang betinget af den første sætning i artikel 130 I, som jeg læste op.
But the point is, ladies and gentlemen, that we have to have institutions which guarantee the durability of political will and effective action. That is the key message handed down by the authors of the Treaty of Rome.
Hvor stærk er den binding, som udgøres af den ramme af mål, prioriteter og sammenhæng, og som er fastsat ved den lovgivningsmæssige afgørelse, altså ved Rådets afgørelse om rammeprogrammet?
They did not just put their confidence in political will. They wanted institutions and legal rules under which people could live together, develop a family feeling and take effective action on a lasting basis.
Pandolfi, medlem af Kommissionen. — (IT) Hr. formand, ærede medlemmer, de forespørgsler, hr. La Pergola har stillet, berører betydelige institutionelle anliggender.
This brings me, by way of conclusion, to two central questions that we are asking ourselves these days. The Commission will be considering them and taking a collective decision when the time comes.
Det første spørgsmål angår forholdet mellem den lovgivningsmæssige procedure og budgetproceduren for EF-programmer for forskning og teknologisk udvikling.
The second question is whether the system proposed is dynamic enough to maintain effectiveness and cope adequately with future enlarge ments.
Det drejer sig om det velkendte spørgsmål om, hvilken værdi der skal tilskrives udtrykket »det beløb, der skønnes nødvendigt«, citeret fra artikel 130 I og K i Traktaten.
At this stage, looking at the texts in their present form, with the often unilateral concessions that have been made and the institutional improvisation — not to put too fine a point on it — that has been going on, my answer to both questions is unfortunately no.
I det foreliggende tilfælde er problemet opstået i forbindelse med gennemførelse af budgetafgørelsen fra 13. december 1990 om at forøge udgifterne til JOULE-programmet for 1991.
The first point here is that the Union has no legal personality and there is no provision for a bridge between it and the existing Community, a situation which makes for organized schizophrenia on external relations.
Ændringen er ubetydelig i forhold til totalbeløbet for det andet ramme program — knap 0,7%, som hr. La Pergola med rette nævnte — men udgør derimod en stigning på 33% i forhold til det beløb, JOULE-programmet oprindelig fik tildelt.
Until now the formula has been: 'The Community and the Member States think that... in the framework of political cooperation'. This is now to be
Allerede før afsnit VI blev sat ind i Traktaten, havde de tre institutioner skrevet under på en fælleserklæring, dateret 30. juni 1982, hvor det blev slået fast: »For at budgetproceduren kan få sin fulde betydning, skal man undgå at fastsætte maksimumsbeløb ved forordning«. Da Traktaten var trådt i kraft,
I repeat, everyone will make an assessment and act accordingly. It nevertheless seems to me, judging from historical experience, that the Community method — even if it cannot be applied immediately to foreign policy or law and order issues — remains the guarantor of Member States' sovereignty and the guarantor of effective action.
For at undgå interinstitutionelle konflikter om, hvor stor margen der er for at vurdere, hvorvidt der er
One does not trifle, ladies and gentlemen,
Formanden. — Som afslutning på forhandlingen har jeg modtaget et beslutningsforslag med anmodning om afstemning snarest muligt. ')
(Loud applause) you have not dared tamper with the structure of the existing Community, but you have juxtaposed European unions — I use the plural advisedly — in which intergovernmentalism rules supreme, leaving only scraps to parliamentary control, whether national or European.
Afstemning om anmodningen om afstemning snarest muligt finder sted ved forhandlingens afslutning.
COT (S). — (FR) Mr President, Mr President-in-Office, Mr President of the Commission, Mrs Thatcher was right.
overensstemmelse mellem en ændring og de mål og prioriteter og den sammenhæng, som er bestemt i basislovteksten, har Kommissionen fundet det rigtigt — og det har den erklæret ved den såkaldte »interinstitutionelle dialog mellem tre« i november 1990 — at foreslå en ændring af rådsafgørelsen om det andet rammeprogram.
Don't worry, the chairman of the Socialist Group has not caught the Bruges virus, but I do say that Mrs Thatcher was right in the claim she made in her speech in Memphis the other day that the transfers of sovereignty envisaged at Maastricht will weaken the cause of democratic control.
Men jeg skal minde om, at Kommissionen samtidig er begyndt at gennemføre programmernes tillægsdel.
Just for once I recognize that her criticism is to the point, but the conclusions I draw are the opposite of hers.
Vi har således nu nået en udgift på ca. 16 mio. ECU ud af de 40 mio., der her diskuteres.
What we need is more democracy, not less transfer of sovereignty.
Det er mit indtryk, at det er begrebsmæssigt vanskeligt at lægge en demarkationslinie a priori og sige. hvor grænsen går mellem sammenhæng og manglende sammen hæng.
The transfer to the Community of powers appertaining to national sovereignty must be accompanied by substantial reinforcement of parliamentary control over the institutions that exercise them.
Desama (S). — (FR) Hr. formand, sagen vedrørende JOULE-programmet har den fortjeneste, at den i denne budgetprocedure-tid kaster et grelt lys over den institutionelle funktionsmådes gordiske knude, nemlig den altafgørende konflikt mellem den lovgivende myndighed og budgetmyndigheden.
Such an approach, relying on the mechanisms of intergovernmental cooperation, might just have been acceptable had it been for a transitional phase on the way to a clearly defined objective, a discernible destination towards which we could set a course, to borrow President Delors' expression.
En central placering i denne konflikt har begrebet »det beløb, der skønnes nødvendigt«, der figurerer i alle rammeprogrammerne, men lige så centralt placeret er spørgsmålet om Parlamentets beføjelser i forhold til de ikke-obligatoriske udgifter, når disse har med flerårige programmer at gøre. Disse to aspekter behandles i det følgende.
But that is clearly not the case, as is demonstrated by what some people regard as a semantic argument over federalism.
Personligt er jeg overbevist om, at der ikke findes dogmer på dette område.
In the second stage, we almost had the thing without the word, such was your audacity.
Og hvad Kommissionens holdning angår, er det dens vilje at udøve budget afgørelser og ikke at undlade at udøve dem.
What we are left with now, if I have understood correctly, is a euphemism, an 'ever closer union', in your own words.
Dette var meningen med forslaget til ændring af den lovgivningsmæssige basisafgørelse.
I doubt whether this euphemism is going to be enough to keep us on course.
Der er opstået et grænseproblem, men idet Kommissionen mener, at et interinstitutionelt samarbejde er uundværligt, har Kommissionen på sit møde 13. november i år besluttet at anmode om et samråd på højeste niveau for at finde en løsning på problemet.
So, to divert attention, the congress has been reinvented. We thought it had been buried for good, but here it is again, risen from the ashes.
Denne anmodning er rettet til Europa-Parlamentet og til Rådet i tillid til, at der hurtigt kan findes en god løsning.
As you know, Mr President, we have no fear of interchange and dialogue with our colleagues in the national parliaments.
Vi bestyrkes i denne tillid af erfaringen med den aftale, som opnåedes mellem formændene for de tre institutioner 17. april i år i forbindelse med en anden alvorlig konflikt om programmer for forskning og teknologisk udvikling.
The assizes in Rome at about this time last year were quite successful. What we do fear is deliberate confusion, the illusion of democratic control that is purveyed on such occasions.
Konceptet »det beløb, der skønnes nødvendigt« hidrører fra den fælles interinstitutionelle erklæring af 30. juni 1982 og navnlig fra den passage, som hr. Pandolfi citerede for lidt siden.
Your draft, Mr President-in-Office, is woefully short on democracy, as you are well aware.
Den fælles hen sigt hermed var at bibeholde Parlamentets budget mæssige frihed inden for rammer, der ikke kan ændres af Rådet som led i dettes udøvelse af dets lovgivningsmæssige beføjelser.
Bearing in mind the efforts you have made during your term to get away from this structure, which was more or less foisted on you by your partners, it is a little unfair, I admit, to call it your draft, but you have been left holding the baby and there is an irrefutable presumption of paternity.
I betragtning af at »det beløb, der skønnes nødvendigt« indiskutabelt har vejledende karakter, må man spørge om, inden for hvilke rammer Parlamentet kan øge bevillingerne uden en ny intervention fra lovgivningsmyndigheden.
I underestimate neither the difficulty of the task that was awaiting you nor the real progress made in certain areas.
Artikel 203 i Traktaten løser dette problem, idet det heri fastsættes, at Rådets tilslutning kun er nødvendig, hvis maksimalsatsen for de ikke-obligatoriske udgifter overskrides.
You have reminded us of what has been achieved, and President Delors on his side has quoted examples.
Hertil skal tilføjes, at i henhold til artikel 203 betragtes de ikke-obligatoriske udgifter som et blokbeløb, hvorfor der ikke kan fastsættes et loft for specifikke budgetkonti.
I am thinking, for instance, of the democratic procedure for investiture of the Commission.
Den interinstitutionelle aftale fra 1988 styrker yder ligere Parlamentets handlefrihed, eftersom det er legitimt at mene, at Rådet forpligter sig til at acceptere en sådan forhøjelse inden for rammerne af de finansielle overslags loft.
I shall leave other speakers from the Socialist Group to go into the details, to tell you of our perplexity at the arcane procedures for cooperation and co-decision, of our disappointment at the length of the Commission's term of office or the inadequate role accorded to the parliamentary assent procedure, to tell you how we feel about the areas of competence newly added or dropped, to tell you of our serious concern at the stagnation of social Europe and the uncertainty hanging over economic and social cohesion.
Medens Kommissionen således hjælper til med at sætte Rådet på porten, for så vidt angår spørgsmålet om »det beløb, der skønnes nødvendigt«, lukker den Rådet ind ad bag døren med sin vurdering af, at ændringen er af så stor betydning, at et nyt retsgrundlag er påkrævet.
One of your colleagues, Mr President, told me recently that the congress would be the European Council's natural counterpart.
Efter vores mening ville det i det konkrete eksempel med JOULE-programmet have været tilstrækkeligt at ændre finansieringsoversigten.
Do not believe for a moment that this is going to be enough to meet the demand for democratic control.
Det sidste af hr. La Pergolas spørgsmål berører spørgsmålet om ændring af Traktatens afsnit VI, som er til behandling på regeringskonferencen.
At such a decisive time for the future of Europe, I should have liked to have been more positive in my comments.
Det er svært at forudsige det endelige resultat.
We do not underestimate the constraints under which you are having to work.
Forhandlingerne er inde i en afgørende fase, og der forhandles intenst.
We do not underestimate the importance of what is at stake, but a great deal remains to be done and there is little time left.
Jeg kan dog sige, at Kommissionen har følt sig foranlediget til at fremsætte sit forslag for et år siden, i oktober 1990, i henhold til artikel 236 i Traktaten.
Like President Delors, whose opinion will be invaluable when the time comes, we have to reserve judgement.
Forslaget indeholder to vigtige elementer: Det ene er en samling af lovgivningsprocessen, en enkelt lovgivningstekst, det vil sige en ny type rammeprogram, som omfatter særprogrammerne samt de såkaldte aktioner »uden for« rammeprogrammet.
Stepping back a little from the detail, I find that the few areas where progress has been made in terms of democracy are limited to what could be described as the original building, the old Europe of the common market, where most of the transfers of sovereignty have already been carried through.
Det andet er anvendelse af medbestemmelsesproceduren, altså fuldgyldig inddragelse af Europa-Parlamentet i en enhedsbeslutningsproces, med fordele i form af forenkling af proceduren, forkortelse af behandlingstiden samt effektivisering af EF-politik-ken for forskning og teknologisk udvikling.
But you have taken this original building and added large new wings in which absolutely no regard is shown for the basic balance of the Treaty of Rome, for the Commission's role as stimulator and initiator or the legislative and control ling role of Parliament.
Desama uger til Maastricht-mødet?
The vote on the request for an early vote will be taken at the end of the debate.
Jeg mener, svaret er nej.
The first is co-decision.
Jeg skal ikke komme ind på rent juridiske emner, for det er der ikke tid til.
I am prepared to see joint decisionmaking for what it should be, namely gradually giving the Council and Parliament equal responsibility for legislation.
Og hr. La Pergola, som er en fremragende jurist og specialist i forfatningsspørgsmål, har gjort udmærket rede for disse.
KLEPSCH (PPE). — (DE) Mr President, Mr President-in-Office of the Council, ladies and gentlemen.
Jeg vil blot minde om, at for godt et år siden, da vi diskuterede et lignende emne, forsøgte udvalget, jeg selv — som ordfører — og andre at opnå en aftale med Rådets medlemmer om det såkaldte CREST, og bagefter blev vi frataget vore beføjelser af Rådet, og her manglede vi — det kan ikke forties — Kommissionens politiske støtte og beslutsomhed.
The fourth European direct election is drawing closer and Maastricht is the last opportunity we shall have of making progress on the proposals we shall be putting to the citizens of Europe in 1994.1 could cite a long list of statements made by leading politicians —· in particular, Community Heads of State — right up to the last few days, advocating a strengthening of the structures for democratic control in Europe and calling for adequate powers for the European Parliament.
Konkluderende er det klart, at man bag JOULE-træet skimter hele den skov af konflikter, der aftegner sig i forbindelse med budgettet for 1992.
I will make one concession. We do not believe that this can be introduced immediately.