natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dette problem kan begrænses ved myndighedernes indgriben. En succes ved valgurnerne, der inddrager millioner af mennesker, kan derimod ikke håndteres så let via politiaktioner, og Forbundsrepublikken Tyskland står nu over for et meget alvorligt problem i lyset af højreekstremismens fremmarch, selv om valgresultaterne i Saarland, Bayern og Schleswig-Holstein fra begyndelsen af 1990 tyder på faldende vælgertilslutning til REP.
Since the mid-1980s the extremeright politicaparty, l the Greek Na tion a P ol li ti c al Society (EPEN)has seen its fortunes recede to the point where it has lost its one seat inthe European Parliament and in the 1990 elections polled less than 1%ol thevote. vote.
Statens prioritering er imidlertid fortsat sådan, at den i sin seneste rapport (for 1988) afsatte 142 sider til venstreekstremismen og kun 42 sider til højreekstremismen.
FN was viewed as a protest phenomenon, its progress was later confirmed in March 1986 when it won more lhan 2,7 million votes in the elections to the French National Assembly and secured35 seats.
Under første runde af det franske præsidentvalg i april 1988 blev FN's popularitet yderligere bekræftet, idet partiets kandidat og leder, Jean-Marie Le Pen, der opstillede mod den socialistiske præsident Mitterrand, opnåede 14,4% af stemmerne og derved hensatte hele Frankrig i dybt chok.
The first round of the French Presidentiael lections in April 1988 saw the FN'ssupport further consolidated when, running against Socialist President Mitterrand, the FN's candidateand leader Jean-Marie Le Pen gained 14,4o/o of the vote and causedprofound shock throughout France.
Stemmeandelen udtrykker måske ikke det reelle omfang af støtten til FN.
The percentage may have masked the real scale ofsupport for the FN.
Gennem en analyse af de afgivne stemmer kan FN's succes bedre vurderes.
Analyzing the votes cast, the measure of the FN's success can beestimated.
Le Pens samlede stemmetal på 4.367.926 antydede, at partiets fokusering på indvandrerfjendtlige temaer havde vundet terræn blandt franskmændene.
Le Pen'stotal vote of 4 367926 indicated that his party'sconcentration onanti-immigrant themes had gained ground among French people.
Stemmerne på Le Pen dækkede hele det sociale og geografiske spektrum i Frankrig og tydede på, at store dele af den franske offentlighed var indstillet på at identificere sig med FN's politiske krav om fjernelse af Frankrigs store indvandrerbefolkning. ning.
The Le Pen vote went right across the entire French social and geographicalspectrum and suggested that large sections of the French public were willing to identifywith the FN policy of demanding the removal of France's large immigrant population.
Dette fremgår klart af en kort analyse af de højreekstremistiske stemmer ved valget i april 1988.
Briefexamination ol the extremeright vote in the April 1988 election highlightsthis clearly.
Det fremgår af en artikel i Le Monde af 27. april 1988, at Le Pen fik stemmer fra:
An article in Le Monde ol27 April 1988 showsthat Le Pensecured the votesof:
— 24% af de små erhvervsdrivende, — 21% af de liberale erhverv (læger, advokater osv.), — 21% af butikspersonalet, — 19% af de arbejdsløse — 18% af landmændene/landbrugsmedhjælperne, — 16% af fabriksarbejderne.
31olo of smallbusiness owners;21o/o of professional people (doctors, lawyers, etc.);21o/o of shop workers;19% of unemployed people;1 8% of farmers/agricultural workers;16% of factoryworkers. workers.
På trods af visse tilbageslag på grund af negativ omtale, et vist fald
Despite so!"ne setbacks stemming from adverse publicity, thelossof some electoral support and the death of itsdepu$ leader,Jean-Pierre Stirbois, thesigns are that the FN has recovered and consolidated a hard-core electoralbase.
Dette kom til udtryk ved EF-valget i juni 1989, hvor FN på trods af en rekordlav valgdeltagelse opnåede 10 pladser, på baggrund af et stemmetal på over 2 millioner, og forøgede sin stemmeandel til 11,3%.
842 elected representatives at local level; a growing following in the universities and academic circles fostered by intellectualslike Alain de Benoist and the far-right think-tank, GRECE(Groupement de Rechercheet d'Etudes pour la Civilisation Europ6enne).
Senere, i november 1989, opnåede FN stemmeandele på henholdsvis 61% og 47% i Dreux og Marseille ved suppleringsvalg til Nationalforsamlingen, hvilket betød, at Stirbois' enke, Marie-France Stirbois, blot som det andet FN-medlem siden ændringen af valgsystemet i 1988 blev sikret en plads i Nationalforsamlingen.
The size and scale of the FN's organization and activities give the partyconsiderable strength, especially in the south of France where in Perpignan, for example,it takes almost 30% of the vote and in Marseilles where it always polls heavily.
FN's fornyede succes kan til dels tilskrives partiets magtfulde organisationsapparat og massive ressourcer, der sætter det i stand til uophørligt at drive storstilede propagandakampagner mod indvandring, udlændinge og det, Le Pen betegner som marxisme og »islamiseringen« af Frankrig.
But it is not just in the south that the FN is strong. In the depressed steel andcoal regions of northern and eastern France, regions suffering all the pain brought aboutby slowde-industrialization, it challenges the declining PartiCommuniste Frangais (PCF)for the working class vote.
FN's ressourcer omfatter bl.a.: — 100.000 medlemmer, — 200.000 sympatisører, — et sympatiserende dagblad, Présent, med et oplag på 100.000, — partiets egen ugeavis, National Hebdo, med 200.000 læsere, — tilhængere inden for politiet, retsvæsenet og de væbnede styrker, — 842 folkevalgte repræsentanter på kommunalt plan,
By presenting itself as the voice of the working man against big capital on theonehand and red manipulation on the other,the FN has had a potent effect.
Størrelsen og rækkevidden af FN's organisation og aktiviteter giver partiet en betydelig styrke, især i det sydlige Frankrig, hvor det, som eksempelvis i Perpignan, sidder på op til 30% af stemmerne, og i Marseille, hvor det altid henter massive stemmetal.
At the same time a legacyof what were racist and nationalist policies, such asthe bulldozing of an immigrant workers' hostel in Vitry, pursued by the PCF in the late1970s and early1980s, has found an outlet now in the FN.
FN er imidlertid ikke kun stærk i de sydlige egne.
Le Pen and the FN constantly claim that
I de kriseramte kul- og stålområder i det nordlige og østlige Frankrig, der lider stærkt under følgerne af en langsom afindustrialisering, konkurrerer FN med det skrantende Parti Communist Français (PCF) om arbejderklassens stemmer. Denne rivalisering har endog bredt sig til fransk kommunismes traditionelle højborg, Seine-St.
France is in acute danger of becoming an lslamic nation and that the real immigration figures are concealed.
Denis i det »røde bælte« omkring Paris, hvor FN to gange har opnået flere stemmer end PCF fra arbejdere, der har mistet troen på venstrefløjen.
Muslim ones, should be encouraged to leave.
Ved at fremstille sig som arbejderens repræsentant over for storkapitalen på den ene side, og røde manipulatorer på den anden, har FN fået stor gennemslagskraft.
The orthodox conservative reaction to the consolidation of the FN has beenmixed.
Den dybe krise i Frankrigs stærkt splittede fagbevægelse, der nu kun har 20% af arbejderne som medlemmer, har gjort det lettere for fascisterne at trænge dybt ind i de dårligst stillede sociale lag.
Many politicians like SimoneVeil, herselfa naziconcentratioa'l camp victim, havecondemned the FN, but at local level, especially in the south of France, the traditionaiconseruative parties, the RPRand the UDF, have often made infornnalelectoral pacts withthe FN to guarantee the election of conseryative candidates.
Samtidig kan de racistiske og nationalistiske træk i PCF's politik fra slutningen af 70'erne og begyndelsen af 80'erne, der bl.a. medførte, at et indvandrerhjem i Vitry blev jævnet med jorden, nu komme til udtryk gennem FN. Racismen har besnæret mange
This process of acceptance of the FN as part of the political framework in France has marginalized the more hard-line neo-nazi groups like the Parti Nationaliste Frangais et Europöen (PNFE), which vegetateon the edge of leqality.
KAPITEL 2 mennesker i Frankrig og er stadig stærkt udbredt på trods af de bestræbelser, de talrige antiracistiske bevægelser, såsom SOS Racisme og France Plus, har udfoldet.
CHAPTER 2 with an attack on an immigrantshoste
Det ser faktisk ud til, at sådanne bevægelser ikke har formået at gøre noget større indhug i støtten til FN, hvis politik er baseret på de eksisterende fordomme mod nordafrikanere, sorte og, fra tid til anden, jøder.
' l in Nice in which one person was killed and twelve peopleseverely severely injured. Among those held was SergeLecanu, the general secretary of the extremeright police trade union, FPIP, to which7o/o 7o/o of French police officers belong.
Ud over deres antisemitiske udfald hævder Le Pen og FN til stadighed, at Frankrig er i overhængende fare for at blive en islamisk nation, og at de faktiske indvandringstal forties.
The PNFEis closely connected with groups elsewhere in Europe, especially in Belgium, West Germany and Great Britain. lt participated at gatherings in 1988 in Belgiumattended by members of the British National Party, supporters of the banned Belgian Vlaamse Militanten Orde (VMO)and West German neo-nazis.
De går ind for, at udlændinge, herunder især muslimer, skal tilskyndes til at forlade landet.
l TribuneNationaliste, Nationaliste, openly promotes the organization's ideas:
Den ortodoks-konservative reaktion på konsolideringen af FN har været blandet.
'a strong and h i er arc h i c a New Order, based on the nat l ionalist ideal, social justice and racialawareness'. awareness'.
Den stadig mere udbredte accept af FN som en del af det etablerede politiske system i Frankrig har medført marginalisering af de mere yderliggående, nynazistiske grupper som f.eks. Parti Nationaliste Français et Européen (PNFE), der vegeterer på kanten af loven.
Several organizations carryout propaganda for similar ideasand compete, forexample, for the support of the growing skinhead sub-culture.
PNFE har nære forbindelser til andre grupper i Europa, og især i Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland og Det Forenede Kongerige. Det deltog i et møde i Belgien i 1988 sammen med medlemmer af British National Party, tilhængere af det forbudte belgiske Vlaamse Militanten Orde (VMO) samt vesttyske nynazister.
Other groups that still have a public profile include Troisiöme Voie with itsjournaf Jeune Solidariste, which is racist and antisemitic in content,and a youthmovement, the Jeunesse Nationaliste Revolutionnaire, which is active among skinheadswho have been responsible for violentonslaughts in Lille, Brest and Rouen againsthomosexuals and black people. lt has links with other Third Way groups in West Germany,particularly the Nationalistische Front.
I PNFE's blad, Tribune Nationaliste, gøres der åbenlys reklame for organisationens mål: »en stærk og hierarkisk Ny Orden, baseret på det nationalistiske ideal, social retfærdighed og racebevidsthed«.
These groups and others, like the now semi-defunct Groupe Union D6fense,have small numbers of followersin comparison with the FN and feud bitterly amongthemselves. lnterestingly, while some like the Parti Nationaliste Frangais advise theirfollowers to vote for the FN, others oppose such a stance.
En af disse grupper af Faisceaux Nationalistes Européennes (FNE) der er· efterfølgeren til Fédération d'Action Nationale et Européenne (FANE), hvis leder, Marc Frederiksen, var indblandet i terroristaktiviteter.
There is alsorandom racistviolence which in March 1990led to a whole series of incidents in which immigrants wereattackedand in three cases killed.
FNE viderefører månedsbladet Notre Europe Combattante og arrangerede i april 1989 et møde i Metz med henblik på højtideligholdelse af hundredåret for Adolf Hitlers fødsel.
2.5.22. ldeologically the whole of the extreme right spectrum in France continues todraw sustenance from the new right, especially fromGRECE, whichpublishes the journal Elöments and emphasizes a racist view of history.
Den har endvidere forbindelse med andre »tredje vej«-grupper i Forbundsrepublikken Tyskland, herunder især Nationalistische Front.
3131 arrested after being caught by police while pasting up wallstickers denying the existenceof the nazi gas chambers.
Parti Nationaliste Français, deres tilhængere til at stemme for FN, medens andre er modstandere af en sådan fremgangsmåde.
2.5.24. lt is also highly flexible, as is shown by its increasing preoccupation with economic and green issues and, in the case of the FN, in its ability to use the media, for example over the issue of the rights of lslamicgirl students to wear traditional headscarves in Frenchschools. schools.
Det er en kendsgerning, at ingen af disse grupper viger tilbage for voldsanvendelse, heller ikke FN.
For its ideasand programme it retainsthe support of 31% of people who,according to a survey by the respected SOFRES polling organization, say they agree withstatements by Le Pen on immigration.
Dette fremgår af de talrige sager om racistiske forbrydelser mod nordafrikanere, sorte og jøder, der er behandlet ved franske domstole. Der optræder også vilkårlig racistisk vold, som i marts 1990 udmøntede sig i en række hændelser med angreb, og, i tre tilfælde, drab på indvandrere.
This same trend has been confirmed by thelnformation and Documentation Service of the French Prime Minister, Michel Rocard,which found in its own survey that 76% of French people think there are too many Arabs in France,46% too many blacks and24/o too many Jews.
Hele det højreekstremistiske spektrum i Frankrig får fortsat sin ideologiske næring fra det nye højre, og især fra GRECE, der udgiver bladet Eléments og forfægter et racistisk historiesyn. Dette kommer til udtryk i det arbejde, der udføres af revisionistiske historikere som Paul Rassinier, professor Robert Faurisson og Henry Roques, deralle har udarbejdet omfattende værker til underbygning af påstanden om, at nazisternes jødeudryddelser aldrig har fundet sted.
Although there are obvious paradoxes in that other surveys indicate that 51% ofpeople believe that immigrants are victims of scandalous racism on the part of manyFrench people, the situation and the way in which the extreme right uses it to profitpolitically continues to give rise to serious concern, exemplified in the establishment of a National Consultative Committee on Human Rights.
Det yderste højre er i øvrigt særdeles fleksibelt, som det fremgår af dets seneste interesse for økonomiske og »grønne« spørgsmål og, i FN's tilfælde, af dets evne til at bruge medierne, f.eks. i spørgsmålet om islamiske skolepigers ret til at bære det traditionelle hovedtørklæde i skolen.
Although the persistence of certain forms of racial prejudice, intolerance and xenophobia in a significant minorig of the lrish population has been documented in a recent study by the anti-racist group Harmony, the country has a very small number of immigrants and refugees, and racist sentiments tendto be directed against the native
De højreekstremistiske ideer og programmer støttes af 31% af befolkningen, som ifølge en meningsmåling foretaget af det ansete SOFRES-institut er enige i Le Pens udtalelser om indvandringen.
In any event such attitudes are very rarely expressed in public discourse and almost never within the politicama l instream.
Denne tendens bekræftes i en undersøgelse foretaget af informations- og dokumentationstjenesten under den franske premierminister Michel Rocard, ifølge hvilken 76% af franskmændene mener, der er for mange arabere i landet, 46% at der er for mange sorte, og 24% at der er for mange jøder.
The principaexcept l i on concerns the very few neo-nazgroup i ings in the country, noneof which has more than a couple of dozen adherents, These groups have undergone a bewildering series of changes in name and leadership in recent years and there would appear to be no immediate prospect of themcoalescing coalescing or otherwise developing into a significant political movement.
Selv om der ligger et indlysende paradoks i det forhold, at 51 % af befolkningen ¡følge andre meningsmålinger mener, at indvandrerne udsættes for en skandaløs racisme fra mange franskmænds side, giver denne situation og den måde, hvorpå det yderste
The NSIWP split in the mid-1970s, with one faction, allied with a British racistgroup, calling itself the NSIWP NSPUK. Both sections made contact with foreign racistgroups and dealt extensively in racist literature, taking advantage of the absence in lrelandat that time of legislation (since enacted) against incitement to racialhatred.
KAPITEL 2 højre slår politisk mønt heraf, til stadighed anledning til en alvorlig bekymring, der bl.a. har resulteret i nedsættelse af et nationalt rådgivende udvalg om menneskerettigheder.
CHAPTER 2
Sådanne holdninger tilkendegives under alle omstændigheder meget sjældent på offentligt plan, og så godt som aldrig inden for de etablerede politiske rammer.
The National Socialist Party (NSP) arose around 1987 as a semi-autonomoussection of the NSIWP and was based in the city of Kilkenny.
Disse grupper har inden for de seneste år gennemgået en række forvirrende navne- og lederskift, og der synes ikke på kort sigt at være nogen udsigt til, at de vil slutte sig sammen eller på anden måde udvikle sig til en politisk bevægelse af betydning.
When the NSIWP becameleaderless around 1988 the NSPwas for a time the only organized racist party in the Republic, but its propaganda.activity was minimal and rathercrude. crude.
Den stærkt racistiske og antisemitiske organisation, National Socialist Irish Workers' Party (NSIWP), var primært aktiv i Dublin fra begyndelsen af 70'erne til slutningen af 80'erne.
A group of perhaps 20 racist youths from the Cork area and nearbyKinsale, Kinsale, some of whömhad been associated with the SAIor with a short-lived National Socialist form of an English immigrantto
I midten af 70'erne brød en fraktion, der var allieret med en britisk racistorganisation, ud af NSIWP og kaldte sig herefter NSIWP NSPUK.
Paü of lreland, later came together under the leadership a uniformed racist group, usuälty called the WorldSS.
En række af dens ledende aktivister har gjort tjeneste i Irlands væbnede styrker.
'Führer' paramilitary as of the lrish national wing oflhe'NSP, whose leader it recognized socialist movement.
Efter at han i 1987-88 forgæves havde forsøgt at etablere et racistisk parti med navnet National Workers' Party, tilsluttede han sig i 1989 en fraktion af den britiske National Front.
' in late 1989 and
SAI udgav et blad, hvori der forfægtedes idéer om keltisk enhed, men da organisationen i 1988 blev opløst i kølvandet på en undersøgelse foretaget af flådemyndighederne, havde den formentlig under 10 medlemmer.
There areoccasional reports of racist violence and slogan daubing by street gangs in Dublin and anumber of known instances of intimidation, harassment, violence and discriminationagainst travellers by elements in the settled communities.
The National Socialist Party (NSP) blev oprettet omkring 1987 som en delvis autonom enhed under NSIWP med base i byen Kilkenny. Da NSIWP omkring 1988 mistede sin leder, var NSP i en periode det eneste organiserede racistparti i landet, men dens propagandavirksomhed var minimal og temmelig primitiv.
This wasachieved by the Movimento Sociale ltaliano (MSl), which now appearsto be a diminishingforce.
Denne gruppe kom reelt til at fungere som en halvmilitær gren af NSP, hvis leder den anerkendte som »Führer« for Irlands nationalsocialistiske bevægelse.
For example, the recently released Mass im o Abbatangelo, who was accused of involvement in the 1985 bombing of anexpress train near Florence in which 17 people were killed and more than 200 injured, hasjust become an MSI member of the ltalian Parliament.
NSP's og World SS's »Führer« kom i slutningen af 1989 ud i en samvittighedskrise og tog afstand fra bevægelsen. Gruppen har derefter søgt at fortsætte under SS-lederen i Cork som The International SS Movement, men har haft ringe eller ingen succes.
LikeAbbatangelo, most of ltaly's notorious right-wing terrorists started in the MSIbefore moving on to such groups as Ordine Nuovo and the Nuclei Armati Rivoluzionari(NAR),which bombed Bolognarailwaystationin August 1980 killing86people.
Blandt de øvrige, meget små politiske grupperinger er der nogle få af en højreorienteret eller ultranationalistisk observans, der indeholder elementer af racisme eller fremmedhad.
The MSI today is in crisis.lts paper,ll Secolod'ltalia, sellsonly 30 000 copiesand does not appear regularly, whereas formerly it was a daily.
Der rapporteres fra tid til anden om tilfælde af racistisk vold og graffiti i Dublin, der tilskrives gadebander, ligesom der kendes en række tilfælde, hvor sigøjnere er blevet udsat for intimidering, chikane, vold og diskrimination af elementer i den fastboende befolkning.
Also the MSI'smembershiphas fallenfrom more than one millionin the 1960sto around 350 000.Because its new leader,Giancarlo Fini, lacked Almirante's charisma and was unable tounite the party behind him, he has been replaced by PinoRauti. Rauti.
Italien er et af de få europæiske lande, hvor højreekstremismen i hele efterkrigstiden har haft parlamentarisk repræsentation. Dette er lykkedes i kraft af Movimento Sociale Italiano (MSI), der imidlertid nu synes at være i tilbagegang.
Rauti thinks the party must find a 'thirdway' by re-orientating itself to greenpolitics and focussing on social issues and conditions.
Ved EF-valget i 1989 faldt MSI's andel af de italienske stemmer fra 6,5% til 5,5%, hvilket medførte, at partiet mistede én af sine fem pladser i Europa-Parlamentet og nu står over for visse vanskeligheder.
Nevertheless the last five years have seen the adoption by the MSI of a more racist, xenophobic stylewith demands for ltalian jobs for ltalian workers.
Mange af MSI's problemer hidrører fra det forhold, at partiets mangeårige leder, tidligere minister under Mussolini, Giorgio Almirante, døde i 1988. Dette udløste en intern magtkamp i MSI, som på trods af sit ønske om at fremtræde som et respektabelt parlamentarisk parti altid har haft en vis forbindelse med voldsanvendelse.
How far this process will advance is not yet clear but ltaly, a countryhitherto hitherto regarded as not having a racistproblem, has since the beginning of 1990 seen racism eruptwith a spateof racist attacks and graffiti in Florence in particular.
For eksempel er den for nylig løsladte Massimo Abbatangelo, der var mistænkt for indblanding i bombeattentatet mod et eksprestog i nærheden af Firenze i 1985, hvor 17 blev dræbt og over 200 kvæstet, netop blevet medlem af det italienske parlament for MSI.
The violence precipitated a major crisisin the city, resulting in the resignation of the mayor after protests at histoughening toughening of measures against immigrant streettraders. lt alsosparked off a wave of racistattacks, including arson,in other ltalian citieswith incidents reported in Caserta,
Partiavisen // Secolo d'Italia sælges kun i 30.000 eksemplarer og udkommer ikke regelmæssigt, medens det før i tiden var et dagblad. Desuden er MSI's medlemstal faldet fra over en million i 1960'erne til omkring 350.000 i dag.
Forexample in Trentothe Partitoautonomista (Autonomous Party) published a pamphletagainst migrantsfromthe Third World, accusingthem of carrying AID S and drugs andbeing a sourceof insecurityand criminality.
Da partiets nye leder, Giancarlo Fini, manglede Almirantes karisma og var ude af stand til at samle partiet bag sig, er han blevet udskiftet med Pino Rauti.
2.7.10.ln Milanleafletswith swastikasand signed'Aryan Order'appearedin March1990 threatening Africans and Jews, while the Archbishop of Ravenna issued a statementwarning that Europe is beinglslamicized and suggesting that it is impossible for people ofdifferent culture, religion and race to livetogether, together,
Den italienske fascismes mærkesag har altid været antikommunismen, og Rauti ønsker at få dem i tale, der er skuffede over kommunisterne og de kristelige demokrater.
Luxembourg, the smallest country in the European Community, is not one notedfor racial tensions or extreme right organizations. However this does notmean that theseare absent.