natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(46) Partiet fik i denne forbindelse et beløb på 1,8 mio DM, som gjode det muligt for det i det mindste på kort sigt at bringe orden i sin vanskelige økonomiske situation; VS-Bericht 1984, s. 130 og 149.
(46) The DM 1.8 million which the party received on this account enabled it to stabilize, at least for the short term, its precarious financial situation; VSBericht 1984, pp. 130 + 149.
(49) Ifølge sikkerhedstjenesten havde DVU i 1983 over 11 000 medlemmer (1982: 10 000), VS-Bericht 1983, s. 137.
(49) According to the security services the membership of the DVU was over 11 000 in 1983 (1982: 10 000), VSBericht 1983, p. 137.
Disse møder er genstand for politiske diskussioner.
See Jewish Chronicle News Service, 30 April 1985, these reunions are the subject of political controversy.
(70) Forslag til beslutning, Β 2­772/85, Β 2­1460/84, Β 2­1336/84, f.eks.
(70) Morions for resolutions Β 2­772/85, Β 2­1460/84, Β 2­1336/84 inter alia.
(71) Gress og Jaschke (fodnote 32), s. 9 og 68.
(71) GRESS and JASCHKE, (footnote 32), p. 9, 68.
(76) Scheuch høring, passim, jf. også konklusionen af Gress, høring, s. 16.
(76) SCHEUCH, Hearing, passim; see also Professor GRESS' conclusion, Hearing, p. 16.
(81) For statistiske data vedrørende indvandrerbefolkningen, se VS­Bericht 1983, s. 162. (82) Scheuch, høring, s. 7 ff.
(81) For immigration statistics see VSBericht 1983, p. 162.
(84) Nostalgien ved mindet om kollaborationen kommer desuden til udtryk i denne med­delelse offentliggjort i Resistance Unie, informationsorgan for Federation Interna­tionale des Résistants (nummer 1/2/1985): »Følgende SS­møder fandt sted i Bel­gien i 1984: »Sturmgeschuetzabteilung Langenmarck« (26. februar 1984 i Gent); »Nordwest Treffen« (31. marts 1984 i Krachten); »Møde mellem kammeraterne fra Waffen­SS« fra 3. kompagni i legion »Langenmarck«; »Mindehøjtidelighed for de døde i »Ehrenpark« i Stekene (27. maj 1984) med det formål at rehabilitere de flamske SS­enheder, der kæmpede på øst­fronten.« (s. 5).
(84) Further evidence of nostalgia for the era of collaboration can be found in the follow­ing information published in Résistance Unie, the organ of the information service of the Fédération Internationale des Résistants (No. 1 /20/1985, p. 5): 'The follow­ing SS reunions were held in Belgium in 1984: 'Sturmgeschützabteilung Langen­marck' (26 February 1984 in Ghent); "Nordwesttreffen'(31 March 1984 in Krach­ten); 'Reunion of Waffen­SS comrades' of the 3rd company of the 'Langenmarck' legion; remembrance celebrations in the 'Ehrenpark' at Stekene (27 May 1984) intended as a rehabilitation of Flemish SS units which had fought on the Eastern front·, (p. 5); See Mico BENJAMIN and Jean­Michel DETHY, L'Ordre Noir, les Néo­Nazis et l'extrême droite en Belgique, Paris­Bruxelles, Pierre de Meyer, 1977.
(85) Notat af VAN HEMELDONCK til ordføreren.
(85) Mrs VAN HEMELDONCK's note to the rapporteur.
(86) Fremmedhadet opleves navnlig ved indgangen til dansesteder, som det blev påpeget af Bruno Angelo, medarbejder ved Service des Travailleurs Etrangers et de la Migration de la province du Limburg, og som det blev påpeget i en artikel i Le Soir for nylig (1.-2. juni 1985, s. 4).
(86) As described by Mr Bruno Angelo, social worker in the Foreign Workers and Immigrants Service of the province of Limbourg and by a recent article in Le Soir (12 June 1985, p.
Diskrimination ved indgangen til dansestederne har for nylig været genstand for en retssag i Malines, som mobiliserede 150 unge marokkanere på den en side og militante medlemmer af Vlaams Blok på den anden side (De Morgen, 27. september 1985).
4), this xenophobia is felt particularly where access to dance halls is con cerned. This was the subject of a court case in Malines, with 150 Moroccan youths ranged on one side and Vlaams Blok militants on the other (De Morgen, 27 September 1985).
(87) Det skal bemærkes, at Bruxelles huser ca. 27% af de udlændinge, der er bosat i Belgien.
(87) It should be noted that Brussels accounts for about 27% of foreigners resident in Belgium.
Som det blev påpeget af Zwick, er 25% af Bruxelles' befolkning indvandrere (45% af de nyfødte er børn af indvandrede forældre).
As Mr Zwick has pointed out, immigrants account for 25% of the population of Brussels (and 45% of births are to immigrant parents).
Ifølge en undersøgelse offentliggjort i Le Soir af 25. marts 1985 mener 87,5% af indbyggerne i Bruxelles, at »det står sløjt til« med hensyn til indvandrerne. 54% mener, at den socialpolitik, der føres med henblik på indvandrerne, er »for generøs«, 22%, at racismen bør bekæmpes, og 66%, at børn af indvandrere bør integreres i det belgiske samfund.
According to a survey published in Le Soir of 25 March 1985, 87.5% of the inhabitants of Brussels consider that, as regards immigrants, 'there is discontent'; 54% think that social policy towards immigrants is 'over-generous'; 22% believe that something should be done to combat racism and 66% feel that the children of immigrants should be integrated into Belgian society.
Karel Van Miert har rettet en skriftlig forespørgsel til udvalget om dette emne (nr. 1187/84 af 22. november 1984).
Mr Karel Van Miert put a written question (No. 1187/84) to the Commission on this subject on 22 November 1984).
(Svar af lord Cockfield på udvalgets vegne den 18. februar 1985).
(Reply from Lord Cockfield on behalf of the Commission of 18 February 1985).
(89) Angående den debat, Mogens Glistrups udtalelser, navnlig vedrørende muhammedanere, har fremprovokeret, se Information af 22. april 1985.
(89) For the debate provoked by Nogens Glistrup's statements, especially concerning Muslims, see Information of 22 April 1985.
(94) Forhandlingerne i det franske senat den 4. oktober og 15. november 1980. Se også Kriep's rapport til Europarådet, s. 9-10.
(94) Debates of the French Senate on 4 October and 15 November 1980.
Professor Girardet gør i øvrigt opmærksom på, at det nye højres fordømmelse af det amerikanske samfund i det store og hele skyldes, at man forkaster alle samfund, der er baseret på »melting-pot«-ideen.
Professor Girardet has noted that the New Right's anathema to American society is largely the result of its rejection of any society founded on the idea of the 'melting-pot'.
(96) Pierre Bousquet er tidligere medlem af Waffen-SS.
(96) Mr Pierre Bousquet is a former member of the Waffen-SS.
Da Le Pen den 13. februar 1984 i Antenne 2 blev spurgt herom, erklærede han: »Bousquet er måske tidligere medlem af SS, men jeg er en af dem, der går ind for franskmændenes forsoning, og som tyve, tredive eller fyrre år efter krigen kun interesserer sig for, om de ønsker at tjene deres land«. Chombart de Lauwe gjorde opmærksom på, at den militante gruppe
Questioned on this on 13 February 1984 on Antenne 2, Mr Le Pen said: 'Perhaps Mr Bousquet is a former SS man but I am one of those Frenchmen who are for national reconciliation and when twenty, thirty, forty years have passed since the War all I want to know about a man is whether he is prepared to serve his country'.
forlod »Front National« i 1982 for at oprette et »fransk nationalistparti«, hvor man genfinder flere tidligere medlemmer af Doriots Parti populaire francais.
Mrs Chombart de Lauwe reminded the Committee that the Militant group left the Front National in 1982 and set up a 'French Nationalist Party' which a number of former members of Doriot's Parti Populaire Francais have joined.
(97) Romain Marie — hvis rigtige navn er Bernard Antony — har også skrevet: »Det moderne samfund er karakteriseret af det jødiske fænomens genopdukken.
(97) ROMAIN MARIE — real name: Bernard Antony — has also written: 'The modern world is once again facing the Jewish problem.
Jøderne er centrum for vor tids debatter.
Jews are at the centre of contemporary debate.
Marx og Rotschild er på en måde to sider af samme sag (...).
Marx and RotHschild can be said to represent two sides of the same medal (...).
Et andet aspekt of jødeproblemet er den tendens, jøderne har til at indtage alle nøglestillinger i de vestlige stater«. (Present, nr. 35, december 1979).
Another aspect of the Jewish problem is the propensity of Jews to occupy all the key posts in Western societies' (Présent, No. 35, December 1979).
Man kan heller ikke tale om en virkelig »lederkult«, uanset hvor stor Le Pens popularitet er blandt tilhængerne af Front National. Se undersøgelsen i L'Express, »Le Pen et les siens«, 1. marts 1985.
Whatever Mr Le Pen's popularity among adherents of the Front National, it can hardly be called a 'cult of the leader', see survey 'Le Pen and his people' in l'Express, 1 March 1985.
Det er interessant at se, hvordan visse franske politikere besvarede følgende spørgsmål fra organisationen SOS-Racisme: »Er Front National efter Deres opfattelse et racistisk politik parti?« (Le Monde, 15. marts 1985).
It is of interest to quote here the replies of some French politicians to the question put by the association 'SOS-Racisme': 'Do you think the National Front is a racist political party?' (Le Monde, 15 March 1985).
J. Chaban-Delmas: »Om ikke racistisk i sin helhed så i det mindste et parti med uacceptable træk.« J.P. Chevènement: »Ja.«. F. Doubin: »Det er et superracistisk parti, der generelt er intolerant over for alle, der ikke er sat sammen på samme måde som det selv og dets venner«.
J. Chaban-Delmas: 'If it is not entire ly racist then at least it has unacceptable racist overtones'. J.P. Chevènement: 'Yes'.
L. Jospin: »Det er et anti indvandrer — og fremmedhadsparti, hvis ledere i stor udstrækning af ren og skær forsigtighed skjuler deres racisme og antisemitisme«.
L. Jospin: 'It is a party which is against immigrants and is often xenophobic; many of its leaders are, however, careful to disguise their racism and their anti-semitism'.
C. Labbe: »Front National beskæftiger sig med emner, som interesserer mig, og som berører en lang række nationale værdier.
C. Labbé: 'The National Front has raised a number of issues by which I am concerned because they refer to some of our national values.
Men samtidig giver partiet desværre igen nem visse af sine repræsentanter udtryk for en primær racisme, der er så meget mere forkastelig, som den indgår i en vis politisk demagogi og kan komme til at gå ud over de mindst udviklede klasser«. J. Lang: »Ja«.
But at the same time, unfortunately, some of its representatives propound the kind of primitive racism which is all the more reprehensible because it is part of a particular political demagoguery to which some less sophisticated sectors of society may be vulnerable'.
J. Lecanuet: »Jeg skal være forsigtig med at afsige en kategorisk dom, eftersom partiet ikke nedfælder eller formulerer de racistiske dogmer, sådan som de er nedarvet fra det 19. og det 20. århundredes, Hitler-metoder.
J. Lecanuet: 'I hesitate to give a categorical opinion because it does not put forward, it does not formulate, racist dogmas as they have come down from the nineteenth century or from twentieth century Hitlerism.
Men den måde, hvorpå det giver udlændingene i Frankrig skylden for alle beskæftigelsesproblemer og de problemer, der giver sig udslag i usikkerhed, stinker rent faktisk af racisme«.
But there is a strong whiff of racism about the way it blames foreign residents in France for all the employment difficulties and for all the troubles that result from a climate of insecurity'.
G. Marchais: »Naturligvis. Det er en særdeles alvorlig fare.
G. Marchais: 'Yes, of course.
Det er indlysende, at den krise, vi for øjeblikket oplever, danner bag grunden for Le Pen-udviklingen.
Clearly, the basis of Le Pen's success is the current crisis in the country.
Og krisens forværring i den seneste tid, arbejdsløs heden, de vanskelige levevilkår, alt dette får naturligvis Le Pen og hans tilhængere til at søge efter syndebukke.
With the recent aggravation of the crisis, the unemployment, the difficulty of making ends meet and so on, Le Pen and his people naturally look for scapegoats.
Man er så begyndt med og fortsætter øjensynlig med indvandrerne.
And they've found the immigrants, and they keep on blaming them.
Men det er også de unge, de arbejdsløse, kommunisterne og hvorfor ikke selve republikken?«.
But there are others: the young people, the unemployed, the Communists and indeed why not the Republic itself?'.
M. Rocard: »I en vis forstand ja, da det til stadighed påstår, at alt ondt kommer fra udlandet«. P. Seguin: »Ja«.
M. Rocard: 'In the sense that it is always clamouring that all our troubles come from abroad — yes'.
Disse ideer med fører, at de pågældende personer eller befolkningsgrupper udsættes for diskrimination eller ligefrem had, idet de gøres til syndebukke, der er ansvarlige for landets forurening«.
It is a racist political party: it is baying at Simone Veil, calling her a Jew, it is baying at me, associating my name with that of my great-uncle Captain Dreyfus'.
Der skal i øvrigt henvises til de mange erklæringer om dette emne, som Le Pen har fremsat.
J. Toubon: 'I think that many of its leaders and many of its ideas are indeed racist.
Under udsendelsen »L'heure de Verite« (Antenne 2, 13. februar 1984), hvor J.-L. Servan-Schreiber udspurgte Le Pen om de forslag, han havde fremsat
But it is difficult to form an opinion about an organization whose only public utterances are heckling and invective'.
under sin valgkampagne i Morbihan, og hvor han var blevet spurgt, om de ikke var noget racistiske, svarede Le Pen: »Nej, det synes jeg ikke.
Many references may be found to the numerous statements on the subject by Mr Le Pen.
De modsiges af alle de kla re erklæringer fra min side om, at jeg opfatter alle franskmænd uden hensyn til hudfarve, race og religion som brødre i nationen, så det tror jeg ikke, der kan være tvivl om.
For example, interviewed by Mr J.-L. Servan Schreiber on the TV programme 'L'Heure de Vérité' (Antenne 2, 13 February 1985), concerning remarks he had made during his electoral campaign at Le Morbihan and their seemingly 'racist tenor', Mr Le Pen replied that he did not think they were racist: that impression was 'contradicted by so many explicit statements I have made about the fact that I look on all Frenchmen as brothers in the nation irrespective of colour, race and religion, that I do not think there can be any doubt.
Jeg vil desuden gerne understrege, at jeg ikke lider af fremmedhad, og at det, at jeg bedst kan lide franskmænd og Frankrig, ikke dermed betyder, at jeg ikke kan fordrage udlændinge eller andre lande«.
Moreover, I wish to make clear that I am not xenophobic, that the fact that I prefer Frenchmen and France does not mean that I detest foreigners or that I detest other countries'.
(101) Der skal ligeledes gøres opmærksom på arrestationen i Paris i april 1985 af den nynazistiske aktivist Godfried Hepp fra Hoffmann-gruppen.
(101) Also in April 1985 the néo-nazi militant of the Hoffmann group, Godfried Hepp was arrested in Paris.
Den palæstinensiske befrielsesfront har rettet officiel henvendelse til den franske ambassade i Tunis og anmodet om hans frigivelse {Liberation af 16. april og 1. juli 1985).
The Palestine Liberation Front formally approached die French Embassy in Tunis asking for his release (Libération, 16 April and 1 July 1985).
(102) Dagbladet Liberation af 16. november 1984, der følger Michel Facis vej og hans kontakter, skriver: »Hvad lever han af?
(102) The daily Liberation of 16 November 1984, describing Michel Faci's career and contacts wrote: 'As to his sources of income, they are revealed, at least in part, by his arrest: it is theft of every kind.
Hans arrestation besvarer i det mindste til dels dette spørgsmål: tyveri af enhver art. På det seneste har han forsøgt via en af sine venner at sælge sin »enestående« samling af fotografier fra møder mellem uniformerede nynazister«.
Recendy he was trying to sell, through a friend, his 'unique' collection of photographs of reunions of neo-nazis in uniform'.
(103) Se i denne forbindelse: Le Nationalisme francais, 1871-1914 tekster udvalgt og præsenteret af Raoul GIRARDET, Paris, Colin, 1966. Weber Eugen, The Nationalist Revival in France 1905-1914, Berkely, University of California Press, 1968.
(103) See on this point: Le Nationalisme francais, 1871 -1914, texts selected and introduced by Raoul GIRARDET, Paris, Colin, 1966; WEBER Eugen, The Nationalist Revival in France 1905 -1914, Berkeley, University of California Press, 1968.
Jean-Paul Sartre har på udmærket vis beskrevet den tænkemåde, der er roden til en vis nationalisme: »Kun en franskmand, søn af en franskmand, søn eller barnebarn af en bonde, kan virkelig eje.
The type of mentality which gives rise to a particular kind of nationalism has been well described by Jean-Paul SARTRE: 'Only a Frenchman, born of French parents and coming of peasant stock is really capable of Owning'.
For at eje en rønne i en landsby er det ikke tilstrækkeligt at have købt den for gode penge, man skal kende alle naboerne, deres forældre og bedsteforældre og de omkringliggende marker, kunne arbejde, fiske, gå på jagt (...).
To be the owner of a hovel in a village it is not enough to have paid for it in good money, you must also know all your neighbours, their parents and grandparents, you must know what is grown in the surrounding fields, you must know how to plough, fish, shoot and trap (...).
At være fransk er ikke blot at være født i Frankrig, at stemme og betale skat, det er først og fremmest at forstå at bruge disse værdier. Jean-Paul SARTRE, Reflexions sur la Question juive, Paris, Gallimard, 1954, s. 100-101 og 98.
To be a Frenchman you not only need to have been born in France, to vote in its elections, to pay its taxes, you need above all to have an understanding and an appreciation of these values, Jean-Paul SARTRE, Réflexions sur la Question Juive, Paris, Gallimard, 1954, p.
Denne tænkemåde, der er vidt udbredt, systematiseret og forhærdet, har tidligere næret og nærer stadig antisemitismen og fremmedhadet inden for alle miljøer.
100-101 and 98. It is this mentality, which is widespread, rationalized and deep rooted, that has fed and still feeds antisemitism and xenophobia in all sections of our society.
En for nyligt udkommet bog minder os om de stereotyper, som Front Populaires forestillingsverden giver næring til: karikaturtegninger af englændere og jøder, der ved skæbnens vilje er blevet bankierer, mødes sågar i Renoirs Grande Illusion. Francios GARÇON, De Blum a Retain, Paris, Cerf, »7eme Art«, 1985.
In a recently published book are reproduced the stereotypes which are the staple of the Popular Front's film-making, but caricatures of Englishmen, and bankers who are inevitable Jews, can be found even in Renoir's 'La Grande Illusion'. Francois GARÇON, De Blum à Pétain, Paris, Cerf, '7ème Art', 1985.
(104) Rundspørger foretaget af AESOP-instituttet samlet af Gerard MERMET, i Francoscopie, Paris, Larousse, 1985, s. 166.
(104) Surveys by the AESOP Institute collated by Gérard MERMET in Francoscopie, Paris, Larousse, 1985, p. 166.
(105) Rundspørge af MRAP-SOFRES — marts 1984, i 6. MERMET, op.cit., s. 170. (106) Liberation, 10. marts 1985.
(105) MRAP-SOFRES poll — March 1984, quoted in G. MERMET, op. cit., p. 170. (106) Libération, 20 March 1985.
(107) F.eks. plyndring af en sportsklub ledet af tre franskmænd født af algeriske forældre, hvor der fandtes racistiske indskrifter, nazitegn og henvisninger til bevægelsen Occident, i april 1985 i Le Havre. (Liberation, 26. april 1985). Jf. ligeledes Liberation, 30. september 1985.
(107) For example a sports club run by three Frenchmen born of Algerian parents was ransacked in Le Havre.
(109) En række sager, der satte spørgsmålstegn ved de kommunistiske borgmestres hold ning til indvandrerne, rystede hele Frankrig fra december 1980 til februar 1981: Borgmestreren i Vitry gik ved hjælp af en »bulldozer« (rent faktisk en gravemaskine) til angreb på et hus, hvori der boede nogle indvandrere, som han krævede skulle flytte til nabokommunen.
(109) Between December 1980 and February 1981 a series of scandals implicating the attitude of Communist local authorities towards immigrants shook public opinion in France: the mayor of Vitry used a 'bulldozer' (it was in fact a mechanical shovel) to demolish a hostel for immigrants which he wanted moved to the neighbouring commune.
Herefter krævede de kommunistiske borgmestre i Seine-Saint-Denis ganske vist »at indvandrerne skulle modtages af de kommuner, der på skandaløs vis havde bortvist dem« (dvs. de højreorienterede kommuner), men de krævede samtidig en ny fordeling af den sociale støtte, således at også franske
After this, the Communist mayors of Seine-Saint-Denis while demanding that 'local authorities whose neglect of immigrants is scandalous (i.e. right-wing local authorities) should provide reception facilities for them' at the same time asked for a reallocation of social aid funds 'so that French workers could also benefit' (Le Monde, 1 January 1981).
Arbejdsgiverne, Giscard-folkene — navnlig Stoleru og dennes præfekter — fortsætter på trods af deres erklæringer med at fremme indvandringen i Frankrig under de dårligst tænkelige betingelser, idet de samler indvandrerne i ghettoer.
The employers and the Giscard administration — particularly the minister responsible, Mr Stoléra, and the prefects — continue, despite their assurances, to promote the entry of immigrant workers into France in the worst possible conditions, leading to the creation of ghettos.
Kommunen Ivry-sur-Seine vedtog at anvende en kvotaordning i sine feriekolonier »for at begrænse og mindske indvandrernes indflydelse«, som det fremgik af viceborgmesterens udtalelser (Le Monde, 30. 1. 1981). Borgmesteren i Montigny-les Corneilles anklagede en marokkansk familie vor nar kotikahandel og anlagde sag mod den.
The town council of Ivry-sur-Seine wanted to introduce a quota for children's holiday camps 'to check and reduce the proportion of immigrants', as the deputy-mayor put it (Le Monde, 30 January 1981).
Borgmesteren i Dammarie-les-Lys krævede lukning af et indvandrerhjem. I Bernard STÀSI — L'immigration, une chance pour la France — Paris, Laffont, 1984, s. 25-30.
The mayor of Dammarie-lès-Lys demanded that an immigrants' hostel be closed down. In Bernard STASI, L'immigration, une chance pour la France, Paris, Laffont, 1984, p. 25-30.
(111) I begyndelsen af 1982 stod der i et dokument til det ministerium, der beskæftiger sig med hjemsendelse, med titlen »Syv måneders eftertanke og handling«: »Antallet af franske muhammedanere og deres børn anslås at være på 300 000, hvoraf 127 000 har alvorlige materielle problemer (...).
(111) Early in 1982 a document enrided 'Seven months of discussion and action' prepared in the office of the Secretary of State in charge of repatriates noted that 'the number of French Muslims and their children is estimated at 300 000 of whom 127 000 live in serious financial difficulties (...).
Over 40% af denne befolkning, dvs. 120 000, er under 16 år, og 22%, dvs. 66 000, er mellem 16 og 25 år (det nationale gennemsnit: 23% og 14%) (...).
Over 40% of this group, or 120 000, are under 16 and 22%, or 66 000, are aged between 16 and 25 (corresponding national averages: 23% and 14% (...).
Undersøgelser foretaget i områder, hvor koncentrationen er stor, viser, at 65% af de unge mellem 18 og 25 år for øjeblikket er uden arbejde. Dvs. næsten 80%, når man medregner de 16-18 årige (det nationale gen nemsnit: 13% af de unge mellem 18 og 25 år).« Citat fra s. 103 i Saliha ABDELLA-TIF »Etre français-Musulman en Picardie« — CRISPA, La France au Pluriel?, Paris, éd. l'Harmattan, 1984, s. 100-109.
Studies in areas where there are high concentrations of these people show that 65% of young people aged between 18 and 25 are jobless.
De karakteristika, der her omtales, ligner på mange måder dem, der ses i byzoner i flere af Fællesskabets lande: Roubaix er ifølge Andre Diligent »rig på fors kelle«.
The features described here have their counterparts in many urban units in several Community countries: there is, says André Diligent, 'a wealth of differences' in Roubaix.
Det har altid været en indvandrerby. Indvandringen, der i begyndelsen for trinsvis udgik fra Belgien, Polen, Italien og Portugal, har siden midten af 60'erne fortrinsvis været fra Algeriet.
The town has always been host to immigrant groups: at first they were Belgian, Polish, Italian and Portuguese and since the middle of the 1960s Algerian for the most part.