natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det sigter mod en fælles europæisk udenrigspolitik.
It is committed to the aim of a common European foreign policy.
Den 14. december 1973 offentliggjorde udenrigsministre ne et dokument om den europæiske identitet, hvormed de navnlig ville fastlægge EF-medlemsstaternes forbindelser til de øvrige lande i verden samt deres ansvar og plads i verdenspolitikken nærmere. De gjorde også en første sta tus over deres bestræbelser på som led i integrationsprocessen i Europa at varetage Fællesskabets udenrigspolitiske ansvar inden for rammerne af EPS.
On 14 December 1973, the Foreign Ministers published a document on the European identity which above all aimed to define more closely the relations of the Member States of the Community with other countries in the world, its responsibilities and its place in world affairs.
Indledningen til EPS går tilbage til 1969/1970.
The beginnings of EPC can be traced backte 1969-1970.
På topmødet i Haag erklærede stats- og regeringscheferne i Det Euro pæiske Fællesskabs medlemsstater den 2. december 1969, at det med indledningen af det fælles markeds sidste fase var nødvendigt at bane vej for et forenet Europa, der påtager sig sit ansvar for verden af i morgen og kan yde et bidrag, der svarer til dets tradition og opgave.
At the Hague Summit Conference, the Heads of State or Government of the European Community Member States declared on 2 December 1969 that 'entry upon the final stage of the Common Market ... means paving the way for a United Europe capable of assuming its responsibilities in the world of tomorrow and of making a contribution commensurate with its traditions and mission'.
Det pålagdes udenrigsministrene at undersøge, hvorledes der kun ne opnås fremskridt i den politiske integrationsproces.
They instructed the Foreign Ministers to study the best way of achieving progress in the matter of political unification.
På topmødet i Paris den 9.-10. december 1974 enedes stats- og regeringscheferne om at oprette Det Europæiske Råd og at mødes i dette organ mindst tre gange årligt (normal praksis: to gange) sammen med udenrigsministrene som »Fællesskabets Råd og inden for rammerne af det po litiske samarbejde«, for at anskue de problemer, som Euro pa er stillet over for udadtil, »under ét«.
At the Paris Summit of 9 and 10 December 1974, the Heads of State or Government agreed to establish the European Council and to meet together with the Ministers of Foreign Affairs at least three times a year (current practice: twice a year)in 'the Council of the Communities and in the context of political cooperation' to ensure an 'overall approach' in dealing with the internal and external problems facing Europe.
De bekræftede de suden på ny, at det er deres vilje at udvide EPS til alle om råder af den internationale politik, der vedrører Det Euro pæiske Fællesskabs interesser.
They further reaffirmed their determination to extend EPC to cover all the areas of international affairs which affect the interests of the European Community.
Desuden henviste de til de udviklede specifikke arbejdsmetoder inden for EPS — intern udformning af fælles holdninger og samordnet di plomati udadtil — og de understregede formandskabets særlige betydning for deres virke.
They also highlighted the specific working methods already developed in EPC, the internal adoption of common positions and coordination of external diplomacy, particularly emphasizing the special responsibility of the Presidency for its proper functioning.
Endelig udvidede de Europa-Parlamentets muligheder for at medvirke.
Provision was made for the European Parliament to be more closely involved.
Som led i denne opgave udarbejdede udenrigsministrene for de daværende seks medlemsstater af Det Europæiske Fællesskab Luxembourg-rapporten af 27. oktober 1970, hvori der blev formuleret målsætninger og metoder for et pragmatisk samarbejde på det udenrigspolitiske område.
In compliance with these instructions, the Foreign Ministers of the then six Member States of the European Community drew up the Luxembourg Report of 27 October 1970 establishing the aims and methods of pragmatic European cooperation in the field of foreign policy.
Ifølge denne rapport skulle Fællesskabets udenrigspolitiske samarbejde realiseres gennem kontinuerligt samarbejde mellem udenrigsministrene og udenrigsministerierne i medlemsstaterne, uden at samarbejdet skulle udstyres med egne organer.
Cooperation within the Community in the field of foreign policy was to be achieved through the continuous cooperation of the Foreign Ministers and Ministries of the Member States without being provided with its own institutions.
Med henblik herpå planlagdes der navnlig regelmæssige møder mellem udenrigsministrene, de politiske direktører (Den Politiske Komité) og oprettelse af arbejdsgrupper.
Provision was made for regular meetings of the Foreign Ministers, Political Directors (Political Commit tee) and for the establishment of working groups for this purpose.
Desuden skulle hvert land udnævne en tjenestemand fra sit udenrigsministerium til »samtalepartner« for kollegerne fra de øvrige stater (Europæisk Korrespondent). spondent).
In addition, each state was to appoint an official in its Foreign Ministry as the 'contact' for his or her opposite member from the other states (European Correspondent).
UDVIKLING:
FURTHER DEVELOPMENT:
I London-rapporten fra 13. oktober 1981 traf udenrigsministrene foranstaltninger til yderligere forbedringer af de ad ministrative strukturer og de politiske beslutningsproces ser inden for EPS.
In the London Report of 13 October 1981, the Foreign Ministers adopted measures aimed at further improving the administrative structures and decisionmaking pro cesses of EPC.
De definerede fælles handlen som mål for EPS og nævnte for første gang udtrykkeligt de politiske aspekter af sikkerheden som genstand for samarbejdet.
They defined joint action as the aim of EPC and for the first time made express mention of the political aspects of security as an area of cooperation.
London-rapporten medførte, uden at anfægte EPS' grund struktur, talrige praktiske forbedringer af mekanismer og procedurer inden for EPS på følgende områder: øget pligt til samråd, kontakter mellem EPS og tredjelande, samarbejde mellem de daværende Ti i tredjelande, bistand til for mandskabet gennem en mobil arbejdsstab, forbindelser ne til Europa-Parlamentet og inddragelse af Kommissionen i det politiske samarbejde samt bestemmelser om høringsprocedurer i krisesituationer.
Without altering the basic structure of EPC, the London Report introduced many practical improvements as regards the mechanisms and procedures of EPC in the following fields: reinforcement of the obligation to consult, contacts between EPC and third countries, cooperation of the Ten in third countries, support for the Presidency in the form of a mobile staff, relations with the European Parliament and inclusion of the Commission in Political Cooperation and rules governing consultation in times of crisis.
Med den anden rapport fra udenrigsministrene, der udarbejdedes på grundlag af Paris-topmødet, København-rapporten af 23. juni 1973, blev medlemsstaterne principielt forpligtet til at konsultere hinanden i alle vigtige udenrigspolitiske spørgsmål, inden de fastlagde deres egen hold ning definitivt. Samtidig vedtoges bestemmelser om sa
The second report by the Foreign Ministers, commissioned at the Paris Summit, the Copenhagen Report of 23 July 1973, established the fundamental obligation of the Member States of the Community to consult one another
I 1981 foreslog Forbundsrepublikken Tyskland og Italien deres partnere at sikre fremskridt i retning af Den Europæ iske Union gennem vedtagelse af en »Fælles Akt«.
In 1981, the Federal Republic of Germany and Italy
Med Den Europæiske Fælles Akts ikrafttræden den 1. juli 1987 blev EPS forankret folkeretligt i traktatbestemmelser, der også omfattede Det Europæiske Fællesskab; det blev udstyret med den bindende målsætning at udforme og iværksætte en europæisk udenrigspolitik og blev desuden forbedret i sin virkemåde (* 2.1.1).
With the entry into force of the Single European Act (SEA) on 1 July 1987, EPC was incorporated in interna tional law in a treaty which also applied to the European Community as such, committing it to elaborating and achieving a European foreign policy and improving its effectiveness (*2.1.2.).
Desuden skulle Europa-Parlamentets beføjelser udbygges, og konsensus-praksisen i Rådet skulle reduceres til fordel for de traktatligt fastlagte flertalsafgørelser.
The powers of the European Parliament were to be extended and the practice of only adopting decisions through consensus was to be curbed in favour of majority decisions, as provided for in the treaties.
Efter langvarige forhandlinger mellem De Ti om dette dokument undertegnedes den højtidelige erklæring om Den Euro pæiske Union, der var en væsentlig etape på vej imod Den Europæiske Politiske Union, af stats- og regeringschefer ne på Det Europæiske Råds møde i Stuttgart den 19. juni 1983.
After lengthy negotiations on this document by the Ten, the Heads of State or Government signed the Solemn Declaration on European Union at the European Council meeting in Stuttgart on 19 June 1983, marking a significant milestone along the road to European Political Union.
Den 29. juni 1985 indkaldte Det Europæiske Råd i Milano til en regeringskonference, »for at der kunne gøres konkrete fremskridt hen imod Den Europæiske Union«.
On 29 June 1985, the European Council in Milan launched an intergovernmental conference with the tesk of achieving 'concrete progress on European Union'.
Regeringskonferencens arbejde førte efter intensive forhandlinger til vedtagelse af Den Europæiske Fælles Akt.
Intensive negotiations in this Conference culminated in the adoption of the Single European Act.
Fællesskabets reformdiskussion og udformningen af EPS er ikke mindst blevet stimuleret og fremmet af Europa-Parlamentets forelæggelse af et udkast til Traktat om Oprettelse af Den Europæiske Union den 14. februar 1984.
Credit for stimulating and furthering the discussions on the reform of the Community and the development of EPC is due not least to the submission by the European Parliament of a draft Treaty on European Union on 14 February 1984.
I en lang række videre beslutninger i de efterfølgende år er Europa-Parlamentet gentagne gange gået ind for en udbygning af det udenrigs- og sikkerhedspolitiske samarbejde i Det Europæiske Fællesskab med det formål at udforme en fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik som integrerende del af en kommende europæisk union (se bl.a.: A3-0322/92 af 18. december 1992, A3-0301/90 af 12. de cember 1990 og A2-0176/88 af 27. oktober 1988).
Numerous European Parliament resolutions in subsequent years have repeatedly called for cooperation on foreign and security policy in the Community to be extended with the aim of developing a common foreign and security policy as an integral component of the European Union in the making (see, for example A3-0322/92 of 18 December 1992, A3-301/90 of 12 December 1990 and A2-176/88 of 27 October 1988).
DET EUROPÆISKE POLITISKE SAMARBEJDE (EPS)
EUROPEAN POLITICAL COOPERATION (EPC)
Den Europæiske Fælles Akt (EFA), der trådte i kraft den 1. juli 1987, kodificerer og institutionaliserer Det Europæiske Politiske Samarbejde.
The Single European Act (SEA), which came into force on 1 July 1987, codifies and institutionalizes European Political Cooperation.
I henhold til »Traktatbestemmelser om Det Europæiske Udenrigspolitiske Samarbejde« (afsnit III, artikel 30 i EFA) bestræber medlemsstaterne sig på i fællesskab at formulere og iværksætte en europæisk udenrigspolitik.
In accordance with the 'Treaty provisions on European Cooperation in the sphere of foreign policy' (Title III, Article 30 SEA), the Member States undertake jointly to formulate and implement a European foreign policy.
EF's fælles optræden og handlemåde udadtil er ude i ver den et klart tegn på fremskridtene i den europæiske integrationsproces.
The adoption of joint positions and actions by the Euro pean Community in the international arena has clearly shown the world the progress achieved towards European Union.
Samarbejdet mellem EF-medlemsstaternes repræsentationer i tredjelande og den fælles optræden på det diplomatiske område er ligeledes synlige tegn på det voksende sammenhold.
The cooperation of the Member States' representations in third countries and their joint action in diplomatic affairs are also visible signs of its increasing cohesion.
Det grundlæggende mål for EPS er gradvis udvikling og vedtagelse af fælles udenrigspolitiske principper og mål sætninger i medlemsstaterne.
The fundamental aim of EPC is to gradually develop and define common principles and objectives for the Member States in the sphere of foreign policy.
Desuden forpligter disse sig til at orientere og høre hinanden i alle udenrigspolitiske spørgsmål af fælles interesse for at sikre, at deres samlede indflydelse udøves mest effektivt gennem samordning, overensstemmelse mellem deres holdninger og gennem førelse af fælles handlinger.
The Member States also undertake to inform and consult each other on any foreign policy matters of common interest so as to ensure that their combined influence is exercised as effectively as possible through coordination, the convergence of their positions and the implementation of joint action.
I tilknytning til de i '2.1.1. anførte rapporter og topmøder er der etableret forskellige organer og procedurer med hen blik på at fremme samrådene og informationsudvekslingen mellem udenrigsministerierne.
As a result of the reports and summit meetings mentioned in *2.1.1., a number of bodies and procedures were created to facilitate consultations and exchanges of information between the Foreign Ministries.
Med seks måneders interval har medlemsstaterne på skift formandskabet i EPS.
The Member States take over the Presidency of EPC for periods of six months each.
Mere konkret er det udenrigspolitiske samarbejde fo rankret som følger:
Cooperation in the sphere of foreign affairs takes the following forms:
Ud fra det synspunkt, at et snævert samarbejde i spørgsmål vedrørende europæisk sikkerhed kan bidrage til ud vikling af Europas udenrigspolitiske identitet, erklærer medlemsstaterne sig inden for rammerne af EPS også re de til en øget koordinering af deres standpunkter vedrørende de politiske og økonomiske aspekter af sikkerheden.
Noting that closer cooperation on questions of European security would contribute to the development of a Euro pean identity in external policy matters, the Member States affirm their willingness to coordinate their positions more closely in EPC on the political and economic aspects of security.
1) Det Europæiske Råd: Det Europæiske Råd har til op gave at samordne drøftelserne vedrørende udenrigspolitiske spørgsmål og fællesskabsproblemer på stats- eller regeringschefplan. Det er et initiativ- og beslutningstagende organ.
1) European Council: the rule of the European Council is to coordinate discussions of foreign policy matters and Community affairs at the level of Heads of State or Government.
2) Udenrigsministrene i Europæisk Politisk Samarbejde: Udenrigsministrenes møder er hovedorganet for det politiske samarbejde.
2) Foreign Ministers meeting in political cooperation: the meetings of the twelve Foreign Ministers form the core of political cooperation.
De officielle møder finder sted mindst seks gange om året, og i øvrigt holder udenrigsministrene møder derudover, når det skønnes påkrævet.
There are at least six formal meetings a year, and the Foreign Ministers may hold further meetings as necessary.
For så vidt angår medlemsstaternes optræden udadtil, skal der sigtes mod at indtage fælles holdninger i internationale organisationer og på internationale konferencer og mod en politisk dialog med tredjelande og regionale grupper samt mod samarbejde og gensidig bistand mellem medlemsstaterne (og Kommissionen) inden for rammerne af de aktiviteter, deres repræsentationer, der er akkrediteret i tredjelande og ved Internationale organisationer, udfører.
In the international arena, the Member States are pledged to work for the adoption of joint positions in international institutions and at international conferences, engaging in political dialogue with third countries and regional groupings, and (with the Commission) stepping up mutual assistance and cooperation between their representations accredited to third countries and to international organiz ations.
EMNER OG AKTIVITETER:
CONCERNS AND ACTIVITIES:
Ud over deres eget normale arbejde udarbejder og iværksætter udenrigsministrene de af Det Europæiske Råds afgørelser, der falder ind under deres kompetence.
Apart from their own activity, the Foreign Ministers prepare and carry out those decisions taken by the European Council which fall within their purview.
Formandens funktion er styrketved, at han som så dan fungerer som talsmand for De Tolv og har ansvaret med hensyn til initiativ, samordning, repræsentation og forvaltning af det politiske samarbejde.
The role of the presidency has been strengthened by the fact that the President-in-Office of the Foreign Ministers acts as spokesman for the Twelve and is responsible for political cooperation initiatives, coordination, representation and management.
Han har endvidere det særlige ansvar at sørge for, at der er og bevares en samhørighed i Det Europæiske Fællesskabs politik over for tredjelande.
Its job is to study current problems and to maintain close contacts between the Ministries in orderte prepare their meetings and carry out their instructions.
De indholdsmæssige hovedpunkter i EPS baseres på de udenrigspolitiske udfordringer, Det Europæiske Fællesskab står overfor.
EPC focuses on the challenges facing the European Community in the sphere of foreign policy.
Hertil hører navnlig forbindelserne til de central- og østeuropæiske stater, inklusive CSCE, samarbejdet inden for De Forenede Nationer, kriseområderne i det tidligere Jugoslavien, i Mellemøsten, det sydlige Afrika og Mellem- og Sydamerika samt bekæmpelse af den internationale terrorisme.
These include relations with Central and Eastern European States and the CSCE, cooperation within the United Nations, trouble spots in the former Yugoslavia and in the Middle East, Southern Africa, Central and South America and the fight against international terrorism.
De politiske og økonomiske aspekter af den europæiske sikkerhed behandles også.
In dealing with questions of European security, account ¡staken of the political and economic aspects.
Ud over disse emner beskæftiger De Tolv sig nu med alle politiske udviklinger i verden, der på en eller anden måde har kon sekvenser for Europa.
The Twelve also now deal with any developments in world affairs which affect Europe in any way.
En høj prioritet tillægges desuden De Tolvs arbejde på at sikre overholdelse af menneskerettighederne i hele verden.
Finally, high priority is given to intervention by the Twelve to protect human rights throughout the world.
3) Den Politiske Komité: Den Politiske Komité består af højtstående embedsmænd fra medlemsstaternes udenrigsministerier.
4) Embassies of the Twelve: the diplomatic missions of the Twelve cooperate throughout the world.
Samord­ningen varetages af repræsentationen for det land, der har formandskabet i Rådet.
EN 2.1.2 is undertaken by the mission of the country holding the Presidency of the Council.
Kommissionen intensive­rer samarbejdet mellem repræsentationerne i tredje­lande og ved internationale organisationer.
The Commission strengthens the cooperation between their accredited representations in third countries and international organizations.
5) Gruppen af Europæiske Korrespondenter: Denne hartil opgave efter Den Politiske Komités retningslinjer at følge gennemførelsen af det politiske samarbejde og behandle problemer i forbindelse med den generelle organisation.
5) The European Correspondents' Group is respon­sible, under the direction of the Political Committee, for monitoring the implementation of political cooperation and studying general organizational problems.
6) Arbejdsgrupperne: Disse står under Den Politiske Komités ledelse og har til opgave at følge sektorbe­stemte eller specifikke spørgsmål (Mellemøsten, CSCE).
6) The working groups are answerable to the Political Committee and are responsible for monitoring sectoral or special issues (e.g. Middle East, CSCE).
Formandskabet underretter regelmæssigt Europa­Parla­mentet om udenrigspolitiske emner, som behandles inden for rammerne af EPS, og påser, at der i disse drøftelser ta­ges behørigt hensyn til Europa­Parlamentets synspunkter.
7) The committee of permanent representatives (COREPER) prepares the work of the Council, working in close collaboration with the Political Committee on problems in which Community affairs and EPC questions overlap.
Formanden for udenrigsministrene i Europæisk Politisk Samarbejde aflægger årligt beretning for Parlamentet om de fremskridt, der er gjort i det forløbne år, og de planlagte aktiviteter.
policy issues which are being examined within the frame­work of EPC and must ensure that the views of the EP are duly taken into consideration.
Desuden mødes EP's Udvalg om Udenrigs­ og Sikkerhed­sanliggender med formanden for udenrigsministrene un­der kvartalsvise møder for at blive underrettet om ministre­nes seneste drøftelser og få svar på udvalgsmedlemmer­nes spørgsmål.
Secondly, the EP's Committee on Foreign Affairs and Security holds quarterly colloquies with the President-in-Office of the Foreign Ministers who briefs committee members on the Ministers' latest discussions and who answers their questions.
I øvrigt har EP's medlemmer siden 1975 haft ret til at stille spørgsmål og mundtlige eller skriftlige fo­respørgsler med eller uden forhandling til Rådet, Kommis­sionen og til udenrigsministrene i Europæisk Politisk Sa­marbejde.
Thirdly, since 1975 MEPs have had the right to put written or oral questions, with or without debate, not only to the Council and the Commission, but also to the Foreign Ministers meeting in political cooperation.
U nder det spanske formandskab i første halvdel af 1989 indførtes endvidere den praksis, at udenrigsmini­strene i Europæisk Politisk Samarbejde skriftligt udtaler sig om de af Parlamentets beslutninger, der vedrører udenrigs­ og sikkerhedspolitiske spørgsmål.
Furthermore, during the Spanish presidency in the first half of 1989, the Foreign Ministers meeting in EPC started the practice of issuing written statements of their position on EP resolutions on matters of foreign and security policy.
Denne prak­sis er dog ikke blevet fulgt konsekvent i de efterfølgende år.
However, this practice has not always been adhered to in subsequent years.
8) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber deltager i alle ministermøder og er repræsenteret ved møderne i Den Politiske Komité og arbejdsgrupperne.
8) The Commission of the European Communities takes part in all the EPC ministerial meetings and is represented at the meetings of the Political Committee and the working groups.
Den er siden EFA's ikrafttræden fuldt ud tilknyttet EPS og har også et ansvar for, at der tilstræbes og oprethol­des sammenhold i Det Europæiske Fællesskabs poli­tik over for tredjelande.
Since the Single European Act came into force it has participated fully in EPC and is responsible for seeking and maintaining consistency in foreign policies in the European Community.
I forskellige betænkninger og beslutninger har EP i de se­neste år taget stilling til spørgsmål vedrørende udformning af en fælles udenrigs­ og sikkerhedspolitik og vedrørende EPS (sml. bl.a.
Although, under the provisions of the Single European Act, the Member States are prepared to accept that the EP is closely associated with European Political Cooper­ation, it is in fact less directly involved than the Commis­sion.
A3­0322/92 af 18.12.1992, B3­1703/91 af 24.10.1991 og B3­1167/90 af 14.6.1990).
The EP has voiced its views on the development of a common foreign and security policy through a number of reports and resolutions in recent years (see, for example, A3-0322/92 of 18 December 1992; B3-1703/91 of 24 October 1991; B3-1167/90 of 14 June 1990).