natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det er opgaven for rådsmødet i Milano at gå i gang med at besvare disse spørgsmål. Milano kan kun være begyndelsen, og hverken Parlamentet eller Europas folk vil tillade stats- og regeringscheferne at nøjes med at udfærdige en blomstrende erklæring og så glemme alle deres kønne ord.
It is the task of the Milan Council to set about answering these questions.
Milano må blive begyndelsen på en proces, der giver en afgørende impuls til løsningen af Fællesskabets alvorlige institutionelle proble mer.
Milan must be the start of a progress which gives a decisive impetus to solving the grave institutional problems of the Com munity.
Så der er fire hovedspørgsmål, man må tage fat på under rådsmødet og ved de derpå følgende diskussioner: Europa-Parlamentets beføjelser, misbruget af ve toretten, det interne marked og det politiske samar bejde i Europa.
So there are four main questions to which the Council and the discussions following it should address them selves: the powers of the European Parliament, the abuse of the national veto, the internal market, and European political cooperation.
Den dom, der nylig er afsagt af Dom stolen, og som fordømmer Rådets undladelse af at gennemføre en fælles transportpolitik, sådan som det kræves ifølge Rom-traktaten, minder os om den cen trale rolle, som Europa-Parlamentet kan og bør spille for Fællesskabets udvikling.
The European Court of Justice's recent decision condemning the Council's failure to act in realizing a common transport policy as laid down by the Treaty of Rome reminds us of the central rôle that the European Parliament can, and should, play in the Community's development.
Portugal og Spanien er to af de historiske folk i Euro pa, historiske folk i Romerriget.
Portugal and Spain are two of the historic peoples of Europe, historic peoples of the Roman Empire.
Med deres indtræden bliver Det europæiske Fællesskab både mere euro pæisk og mere af et fællesskab.
With their accession, the European Community is both more European and more of a Community.
De mange timers for handlinger i Rådet vil i morgen bære frugt med undertegnelsen af den spanske og den portugisiske til trædelsestraktat.
The hours of negotiation in the Council will tomorrow find their fruition in the signing of the Spanish and Portuguese Treaties of Accession.
Ingen er i tvivl om, at Fællesskabet efter den spanske og portugisiske tiltrædelse står over for nye udfordringer.
Nobody doubts that our Com munity will now have to face new challenges with Spanish and Portuguese accession.
Men hvis man vil målet, må man også ville midlerne.
But he who wishes the end wishes the means.
De betingelser for tiltrædelse, som man har forhandlet sig til enighed om, er fair og rimelige.
The terms of accession finally negotiated are fair and reasonable.
Spanien og Portugal hører med til Euro pa, og nu er det op til os og til dem at få deres integration i Fællesskabet til at fungere.
Spain and Portugal belong to Europe, and it is now up to us and to them to make their integration into the Community work.
Jeg kan ikke lade være med i forbifarten at påpege, at nogle af de problemer — f.eks. inden for den fælles landbrugspolitik — som Spaniens tiltrædelse forværrer, er nøjagtig de samme, som min gruppe gentagne gange har henledt Parlamentets opmærksomhed på.
I cannot resist pointing out in passing that some of the problems — for instance, in the common agricultural policy which Spanish accession exacerbates are exactly those problems to which my group has repeatedly drawn attention in this House.
Spaniens og Portugals ankomst vil tvinge os til at tage mange af vore nuværende arrangementer op til fornyet overvejelse.
The arrival of Spain and Portugal will force us to look again at many of our existing arrganements.
Selvkritik kan kun være sund.
Self-criticism can only be healthy.
Derfor velkommen til vore spanske og portugusiske venner, og en kompliment til det italienske formand skab, fordi de lukkede Ministerrådet inde, indtil der endelig var enighed om betingelserne for tiltrædelse !
Welcome, therefore, to our Spanish and Portuguese friends and congratulations to the Italian Presidency for having locked up the Council of Ministers until they finally agreed the terms of accession!
I middelalderen var det skik at bringe et pavevalg til afslutning ved at holde op med at give kardinalerne mad, når de var for længe om deres overvejelser.
In the Middle Ages it was a custom to terminate papal elections by cutting off the food supplies of the cardi
I øjeblikket er Parlamentet en besynderlig og ulogisk institution.
At the moment, the Parliament is a curious and an illogical creation.
Det har demokratisk sanktion gennem de direkte valg i medlemsstaterne, men dets beføjelser og den rolle, det spiller inden for Fællesskabet, afspejler ikke dets demokratiske mandat.
It has the democratic endorsement of direct elections in the Member States, but the powers given it and the rôle it plays in the Community do not reflect its democratic mandate.
Der kunne gøres en del for at forbedre Parlamentets effektivitet inden for det nuværende system. For eksempel kunne sam rådsproceduren forbedres, og man kunnen på forhånd enes med Kommissionen om initiativbetænkninger fra Parlamentet, hvorved man kunne fremme lovgivningsprocessen inden for Fællesskabet.
There is a certain amount that could be done to improve the Parlia ment's effectiveness within existing practice.
Men det kan ikke være tilstrækkeligt.
But these cannot be enough.
Parlamentet har i øjeblikket ingen direkte indflydelse på udnævnelser til Kommissionen.
The Parliament has at the moment no direct power over appointments to the Commission.
Det har forståeligt nok været utilbøjeligt til at benytte sin sidste sanktionsmulighed, at afsætte hele Kommissionen. Hvorfor skulle Parlamentet ikke ud pege formanden for Kommissionen, eventuelt fra en
It has understandably been reluctant to employ its ultimate sanction of dismissing the whole Commission.
Plumb liste af udvalgte kandidater som medlemsstaterne ud arbejdede?
United Nations or the Andean Pact.
Det er meget muligt, at vi ville udpege det samme hold, hr. Delors, men for øjeblikket må Par lamentet helt passivt se på, at medlemsstaternes rege ringer udpeger medlemmerne af Kommissionen.
So to bring European political cooperation firmly within the ambit of the Community institutions is a great stride towards a common foreign policy.
uden for Fællesskabets institutionnlle rammer.
short list submitted by the Member States?
Så at bringe det euro pæiske politiske samarbejde sikkert inden for Fælles skabets institutioners virkefelt er et stort skridt henimod en fælles udenrigspolitik.
We may well appoint the same team, Mr Delors, but at the moment the Parliament is entirely dependent for membership of the Commission upon the nominations of member governments.
Et andet spørgsmål, hvor Parlamentet i ydmygende grad er afhængigt af medlemsregeringerne, er Parlamentets hjemsted.
Another matter on which Parliament is humiliatingly dependent upon member governments is its place of work.
Hvorfor skulle Parlamentet ikke have beføjelsen til selv at bestemme sit arbejdssted.
Why should the Parliament not have the power to fix its own working place?
Dette arbejdssted behøver ikke at være sæde for an dre institutioner.
This working place need not be the seat of other institutions.
Det er det langsigtede mål for Det europæiske Fælles skab, formuleret i Romtraktaten og gentaget så sent som i Stuttgart-erklæringen af 1983, at oprette en europæisk union.
It is the longterm goal of the European Community, set out in the Treaty of Rome and reiterated as recently as the Stuttgart Declaration of 1983, to establish a European Union.
For forskellige lande med forskel lige historiske og administrative traditioner tager or dene » europæisk union « sig forskelligt ud.
To different countries, with different historical and administrative traditions, the words 'European Union' conjure up different images.
Så en af opgaverne under de diskussioner, der vil følge efter topmødet i Milano, vil være at sammenstille og fore ne disse forskellige forestillinger.
So one of the tasks of the discussion which will follow the Milan Summit will be to bring together and integrate these various conceptions.
I alle parlamenter gennem tiderne har de budgetmæssige beføjelser været afgørende for deres udvikling.
In all parliaments throughout the ages, budgetary powers have been crucial to their development.
Den nuværende skelnen mellem obligatoriske og ikkeobligatoriske udgifter er en opskrift på intellektuel og politisk forvirring.
The present distinction between obligatory and non-obligatory expenditure is a recipe for intellectual and political confusion.
Den kan ikke vare ved.
It cannot last.
En rationalisering af Parlamentets budgetmæssige beføjelser er både nødvendig og uundgåelig.
Rationalization of the Parliament's budgetary powers is necessary and is inevitable.
Jeg tror ikke, at vi på et år eller selv på 10 år får en europæisk union helt gennemført.
I do not beleive that in one year's time or even in 10 years' time we shall have a fully realized European Union.
Fremskridtene vil altid være langsommere, end de mest begejstrede kunne ønske.
Progress will always be slower than the most enthusiastic would wish.
Min gruppe er ikke i tvivl om, hvor den står i spørgsmålet om en positiv udvikling af Fælles skabet.
My group has no doubt where it stands upon the successful development of the Community.
Vi ønsker naturligvis, at Fællesskabet skal vokse, vi ønsker at Fællesskabet skal gå fremad og bringe Europas folk endnu tættere sammen, og vi afviser totalt ethvert minimalistisk syn på Fællesskabet og tilslutter os helhjertet den inspiration, der lig ger til grund både for traktatudkastet og Dooge-rap-porten.
We, of course, wish the Community to grow, we wish the Community to advance and bring more closely together the peoples of Europe, and we reject entirely any minimalist view of the Community and endorse wholeheartedly the underlying inspiration of both the draft Treaty and the Dooge repon.
Hvordan de gode viljers mænd og kvinder i Milano og senere skal kunne omsætte denne inspiration til realiteter, må for nærværende forblive et uafklaret spørgsmål.
How men and women of goodwill, at Milan and afterwards, will succeed in translating that inspriation into reality must remain for the time being a speculative question.
Så det vigtigste er, at de ivrigt og oprigtigt forsøger at gøre det, og deres iver og oprigtighed vil altid vinde genklang hos os.
So the important thing is that they try enthusiastically and sincerely, and their enthusiasm and sincerity will always find an echo with us.
Alle regeringer inden for Fællesskabet siger, at de er tilhængere af flere flertalsafgørelser i Ministerrådet. Men vi har for nylig set eksempler på, hvor uvillige visse medlemsstaters regeringer er til at acceptere flertalsafgørelser, der synes at gå dem imod.
All Community governments pay lip-service to the principle of more majority voting in the Council of Ministers.
De en kelte regeringers uindskrænkede ret til selv at afgøre, hvad de betragter som værende af vital national interesse, er en stående invitation til misbrug; enhver regering, der i en given situation har vanskeligheder på hjemmefronten, vil gribe til den krysteragtige ud vej at påberåbe sig den vetoret, som Luxembourg forliget har givet den.
The untrammelled right of individual governments to establish for themselves what they regard as being of vital national interest is a standing invitation to abuse: any government which finds itself momentarily embarrassed at home will take the cowards's way out of invoking the national veto given it by the Luxembourg Compromise.
Personlig har jeg ikke noget imod tanken om en national vetoret.
I am not person ally hostile to the idea of a national veto.
Der er mange tilfælde, hvor Romtraktaten faktisk giver en sådan vetoret ved at forlange enstemmighed.
There are many cases in which the Treaty of Rome in effect gives such a veto by demanding unanimity.
Jeg går ind for to principper i det generelle spørgsmål om, hvordan der bør stemmes i Rådet: der må findes en metode til, at sager oftere kommer til afstemning, og den uhæmmede vetoret for de enkelte lande må beskæres drastisk.
I would urge two principles on the general question of voting in the Council: there must be a way in which matters are more often brought to the vote and the right of unfettered national veto must be drastically pruned back.
Jet er i øvrigt ikke sikker på, at ændringer i denne retning ville kræve en ændring af traktaten.
I am not, incidentally, convinced that changes in this direction would need a Treaty amendment.
Når alt kommer til alt kan man jo heller ikke finde Luxembourgforliget i selve traktaten.
The Luxembourg Compromise, after all, is not to be found in the Treaty itself.
Segre (COM). — (IT) Fru formand, kære kolleger, først efter Milano-topmødet, som vi — også efter Stresa — stadig sætter talrige og ikke ubetydelige spørgsmålstegn ved, kan man foretage en samlet vurdering af det italienske formandskabs halvår og af de resultater, der opnået udover udvidelsen, som endelig er en realitet.
Mr Segre (COM). — (IT) Madam President, ladies and gentlemen, it will only be possible after the Milan Summit — about which, especially after Stresa, there remain many quite substantial question marks — to give an overall verdict on the six-months term of office of the Italian presidency and the results that have been achieved, over and above enlargement, which has finally come about.
En af hovedfordelene ved en mere udstrakt anvendelse af flertalsafgørelser vil være, at den vil gøre det lettere at indføre et virkeligt internt marked.
One of the principal advantages of a greater use of majority voting will be the facilitation of a genuine internal market.
Vi har talt tit nok om, hvor vigtigt dette emne er her i Par lamentet, men det er værd at huske på, at det er kort sigtede, sektorbestemte interesser, der har forsinket gennemførelsen af dette ægte interne marked.
We have spoken often enough of the importance of this topic in this House, but it is worth recalling that it is shortsighted, sectoral interests which have held up the realization of this genuine internal market.
Hvis vi er oprigtige, når det gælder det interne marked, så vil vi se, hvilket overvældende behov der er for en reform af Fællesskabets nuværende beslutningsproces. ces.
If we are sincere about the internal market, then we shall see the overwhelming need for reform of the Community's present decisionmaking procedures.
Men allerede i dag mener vi at kunne fremhæve de bestræbelser, formandskabet har udfoldet i den over bevisning, som generelt deles i Italien, og som netop er blevet gentaget af hr. Andreotti, at hvis der ikke gøres et virkelig kvalitativt spring, hvad skabelsen af Europa angår, vil dette Europa ikke blot være ude af stand til at klare udfordringen fra De forenede Stater, Japan og de nye udviklingsområder, men træde ind i det nye århundrede og det nye årtusinde som et objekt og ikke som det subjekt, der nu er af så stor interesse i menneskehedens historie.
But today, already, we think we can emphasize the commitment with which the presidency has acted in the belief — which is generally shared in Italy and has just been referred to by Mr Andreotti — that either we make some real progress with the building of Europe or not only will this Europe of ours be unable to meet the challenge of the United States, Japan, and the newly-emergent areas, but we shall go forward into the next century and the next millenium as an object only in the history of mankind, and no longer as a subject that is now the focus of attention from many different quarters.
Endelig et ord om det europæiske politiske samarbejde.
Finally, a word about European political cooperation.
Jeg blev meget slået af Dooge-rapportens anbefaling af at give det europæiske politiske samarbejde en mere institutionel karakter.
I was much struck by the recommendation of the Dooge report to give a more institutional character to European political cooperation.
Det har været en svaghed ved det europæiske politiske samarbejde, at det foregå
It has been a weakness of European political cooperation that it takes place outside the institutional framework of the Community.
Det er nemlig nu, det bliver afgjort, hvordan verden af i morgen kommer til at se ud, hvordan de frygtelige modsætninger, som hele det internationale sam fund hviler på, vil blive løst, godt eller dårligt. Man
Today, in fact, we are deciding what tomorrow's world will be like, and how we shall unravel, for better or for worse, the frightful contradictions on which the whole of international society rests.
Segre behøver blot at tænke på den åbenbare modsætning, præsident Pertini i middags fremhævede, mellem det nuværende våbenkapløb, som for øvrigt risikerer at komme ud for en ny optrapning og at trænge ud over jordens grænser, og behovene i en verden, hvor sult og underudvikling er en tragedie, som daglig tynger vores samvittighed.
Segre think of the macroscopic contrast, which was emphasized yet again this morning by President Pertini, between the present armaments race — which treatens above all to experience a new geometrical progression, extending beyond the very limits of this Earth — and the needs of a world where hunger and underdevelopment are a tragedy that weighs daily on our consciences. ences.
af det italienske halvår om to uger afholdes der i Milano et europæisk rådsmøde, som ved at foreslå eller endda beslutte indkaldelsen til den interguverne­mentale konference kunne bryde den skuffende tradi­tion for forliste topmøder, der har hersket siden At­hen og Fontainebleau.
In two weeks time, at the end of the term of the Italian presidency, there will be a European Council meeting in Milan which, by proposing and, hope fully, obtaining approval for the calling of the Inter governmental Conference, could break with the disappointing tradition of Summit failures that have been the pattern since Athens and Fontainebleau.
Jeg ville også gerne kunne have sagt det, den tyske udenrigsminister, hr. Gen­shcer, sagde om, at den europæiske union skal tage sin begyndelse fra og med Milano.
I should be happy if I, too, could say as the German Foreign Minister, Mr Genscher, said, that European Union must start from Milan.
Formanden for Kommissionen, hr. Delors, har imid­lertid ret, når han hævder, at Europa i mange tilfælde svækkes, fordi de, der bestemmer dets skæbne, be­grænser sig til ord uden nogen sinde at gå over til handling.
President Delors is at all events right when he states that Europe often languishes because those who decide its fate do no more than talk, and never get down to action.
Hr. Delors har gjort ret i at secouer le coco­tier, for at bruge hans egne ord, idet han gik så vidt som til at true med sin afsked, hvis man i Milano ikke giver det signal til en institutionel, teknologisk og handelsmæssig udvikling, som alle venter på.
Delors did well to secouer le cocotier, to use his own words, going so far as to threaten to resign if the green light is not given at Milan for the institutional, technological and commercial relaunch that we are all waiting for.
Europa har her også et ord at skulle have sagt, en fornuftig politik at gøre gældende, inte­resser at støtte.
Europe has some thing to say about this; it has a rational policy to put into effect, and interests to sustain.
Den stadige afstand mellem Washing­ton og Moskva øger yderligere dette ansvar og denne funktion, som kun et Europa kan løse, der evner at udvikle sig til en virkelig politisk enhed, en union.
The gulf that persists between Washington and Moscow makes this res ponsibility still greater, and gives greater importance to this function, which only a Europe that is capable of becoming a real political entity, a Union, can properly discharge.
Meget, mere end meget vil afhænge af udfaldet af topmødet i Milano.
Much — very much — will depend on the outcome of the Milan Summit.
Derfor mener vi, at det er Parla­mentets pligt højtideligr at henvende sig til De Ti's, ja faktisk allerede De Tolvs regeringer for at sikre, at de lever op til denne historiske udfordring og ikke siger fra over for deres ansvar. ■
That is why we con sider it the duty of this Parliament to look solemnly to the governments of the Ten, and now the Twelve, to face up to this historical challenge, and not to run away from their responsibilities.
Hr. Delors kritiserede i sin polemiske tale også den tyske delegations nuværende uforsonlige holdning i Rådet, idet man forskanser sig bag truslen om veto i kornspørgsmålet.
It was again President Delors who openly reproved, in his well-deserved philippic, the German delegation to the Council, entrenched behind the threat of the veto on the question of cereals.
I hr. Delors' ord kunne man des­uden spore en kritik af det italienske formandskab for at have villet opnå enighed for enhver pris, hvilket ofte er ensbetydende med lammelse, i stedet for at lægge pres på vennerne fra Bonn og til slut nå frem til en flertalsafstemning.
It was also possible more over to detect in the words of Delors a note of criticism of the Italian presidency for having pursued at all costs a form of agreement that is often synonymous with failure to act, instead of putting our German friends with their backs to the wall, and finally accept ing a majority vote.
I den sammenhæng kan man nævne det prisværdige eksempel fra 1983, da det daværende belgiske formandskab klarede sig uden om det britiske veto og fik vedtaget landbrugspriser­ne for produktionsåret 1983­1984 med flertal.
On this point there is in existence the estimable precedent of two years ago, when the Belgian presidency, which was in office at the time, overcame the British veto by allowing the farm prices for the 1983-1984 campaign to be approved by a majority.
Men vi ved samtidig udmærket, at ansvaret for denne opgave deles af alle de politiske, sociale og kulturelle kræfter, og at kræfterne på venstrefløjen, hvis de vir­kelig ønsker at bidrage til fremskridtet, ikke kan for­blive passive, fjendtlige tilskuere, men må være akti­ve hovedpersoner i denne proces og i denne kamp i alle dens politiske og kulturelle afskygninger.
But, at the same time, we are well aware that this task also involves the responsibility of all political parties and all social and cultural sectors, and that the parties of the Left — if they really want to be an instrument of progress — cannot remain passive, hostile spectators, but must play active parts in this process and in this struggle, in all its political and cultural facets.
Dette var — tillad mig at minde om det her, idet jeg bekræfter de italienske kommunisters europæiske for­pligtelse — den gerning og det budskab, hvormed to mænd gjorde vores gruppe, og jeg vil mene hele Par­lamentet, ære: Giorgio Amendooa, som vi mindedes for nylig på femårsdagen for hans død, og Enciro Ber­linguer, hvis bortgang fandt sted netop for et år siden i dag.
This has been the message, and this has been the line of act ion — if I may be allowed to recall the fact, with a reminder of the commitment of the Italian Communists to a greater, united Europe — of two men who have honoured our Group and, we think, our Parlia ment: Giorgio Amendola, whose memory we have recently observed on the fifth anniversary of his death, and Enrico Berlinguer, the first anniversary of whose death it is this very day.
I kølvandet af denne gerning og dette budskab vil vi gøre alt for, at Milano bliver en succes og kommer til at udgøre en milepæl på vejen mod oprettelsen af en europæisk union og et fredens og femskridtets Euro­pa.
In the wake of this message and this line of action we will do everything to make Milan a success such as will mark a decisive stage on the road to European Union, and the building of a Europe of peace and progress.