natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Delle Chiaie er efter sigende set i Spanien, hvor han drev restauranten »El Apuntamiento« — tilflugtssted for ligesindede — Portugal, Argentina, Chile, Paraguay og Bolivia, og hans navn er blevet sat i forbindelse med heroinhandel og med Klaus Barbies arbejde i Bolivia.
Delle Chiaie is said to have been seen in Spain, where he ran a restaurant 'El Apuntamiento' — haven for like­minded people — Portugal, Argentina, Chile, Paraguay and Bolivia and his name has been associated with traffic in heroin and with Klaus Barbie's work in Bolivia.
Delle Chiaies internationale kontakter, herunder kontakterne med Guerin-Serac, en veteran fra den hemmelige franske hær (OAS), og den høj reorienterede propagandaorganisation Aginterpress, førte til betegnelsen Black Orchestra (132). Terza Positione og Nuclei Armati Rivoluzionari, som opstod henimod 1976/77, var kendetegnet ved en såvel ideologisk som strategisk udvikling af terrorismen med et vist anti-amerikansk og anti-sionistisk islæt.
Delle Chiaie's interna­tional contacts, including those with Guérin­Serac, a veteran of the French Sec­ret Army Organization (OAS) and the right­wing propaganda organization Agin­terpress, led them to be dubbed the Black Orchestra (132).
NAR er indblandet i attentatet i Bologna i august 1980, og de fleste af denne organisations medlemmer, bl.a. dens leder, (Giusva) Fioravanti, sidder for øje blikket fængslet (133).
The NAR were implicated in the Bologna attack of August 1980. Most of their members, including the lea­der, Giusva Fioravanti, are now in prison (133).
Professor Revelli har anskueliggjort dynamikken i et »nyt højre«, hvis herskende tema er modstand mod »handelssamfundet«, og som udtrykker sig radikalt anti-egalitært til sociobiologi, genetik og etologi.
Professor Revelli spoke of the dynamic rise of a 'New Right', which is essentially opposed to the 'mercenary society' and in its radically anti­egalitarian ideology claims to draw on the sciences of social biology, genetics and ecology.
Den genopblussede videnskabelige racisme mødes her med italiensk tradition i form af en »europæisk nationalisme«, hvor romertidens Europa er andre historiske perioder overlegen.
This resurgence of 'scientific' racism dovetails with the Italian traditional 'European nationalism' which assigns to 'Roman' Europe a superiority over all the other historic configurations.
Ud fra denne synsvinkel er det den stigende vold af enhver art, som man ifølge Scalfaro skal være særlig opmærksom på, uanset hvad denne vold kalder sig, og hvilke masker den gemmer sig bag.
According to Mr Scalfaro, whatever the phra­seology and the masks assumed, it is the resurgence of every form of violence that should concern us most.
En vold, som angriber menneskerettighederne, som de er stadfæstet i den italienske grundlov, og som de findes i alle vore lande.
It is a violence directed against human rights, as they are enshrined in the Italian Constitution and as they are understood in all our countries.
Det er det omfang og den lethed, hvormed der samarbejdes mellem højereorienteret terrorisme, venstreorienteret terrorisme, organiseret kriminalitet, narkotikahandlen og den almindelige kriminalitet, som man må være ganske særlig opmærksom på.
The ease with which 'black' and 'red' terrorism, organized crime, drug traffickers and common criminals can cooperate, and the extent of that cooperation call for a special vigilance.
Hvor let dette samarbejde sker, ses af de mange internationale kontakter, som den italienske yderste højrefløj har etableret.
The ease of that cooperation is illustra­ted by the variety of international contacts established by the Italian extreme right.
Oberststyret i Grækenland, de latinamerikanske diktaturer og narkotikahandlernes net er allerede nævnt.
Reference has already been made to the Greece of the Colonels, the Latin­merican dictatorships, the narcotics networks.
rorister i Madrid og Barcelona som hævdet af parlamentsmedlemmet Aniasi (134), det af Scalfaro nævnte spørgsmål om Italiens placering midt i middelhavsområdet samt den libiske regerings rolle (13S).
To this should be added the controversy opened by the failed attempt on the Pope's life, the reported pre­sence of Italian terrorists in Madrid and in Barcelona, to which Mr Aniasi refer­red (,34), and the question, raised by Mr Scalfaro, of Italy's special place at the centre of the Mediterranean area togehter with the role played by the govern­ment of Libya (135).
I øvrigt chokeredes offentligheden ved det racistiske mord, der blev begået i juli 1985. Offeret var en gymnasieelev, hvis mor var fra Somali, og mor det blev begået af to skolekammerater.
In July 1985 public opinion was shocked by the racist murder of a school­boy whose mother was a Somali, which was committed by two fellow­pupils.
Bortset fra dette isolerede tilfælde er Italien uden tvivl et af de lande i Europa, hvor der meldes om færrest episoder af racemæssige årsager (136).
Notwithstanding this recent isolated event, Italy is certainly one of the countries of Europe with the lowest number of racialist incidents (13δ).
Luxembourg har aldrig været behandlet i udvalget. Det har imidlertid fået meddelelse om, at der i november 1984 blev sendt mordtrusler forsynet med hagekors til aviser og politikere heriblandt formanden for det luxembourgske kommunistparti, Rene Urbany (137).
No reference was made to Luxembourg in the Committee.
På den nederlandske politiske scene efter krigen opstod der efterhånden en række grupper med mere eller mindre tydelige pronazistiske og racistiske tendenser.
A number of more or less overtly pronazi or racist organizations have appeared since the war on the Netherlands political scene.
Nedenstående oversigt, som nødvendigvis er summarisk og uden tvivl er mangelfuld, giver et overblik over den vigtigste udvikling i denne del af det nederlandske politiske spektrum (139).
The following survey, inevitably brief and no doubt incomplete, lists the most important developments in this area (139).
Blandt de første forsøg på at give et organiseret politisk udtryk for de pronazistiske tanker, som havde overlevet krigen og besættelsen af Nederlandene bør nævnes oprettelsen i 1953 af N.E.S.B. (Nationaal Europese Soziale Beweging, den nationale europæiske socialistiske bevægelse), som blev forbudt i 1955, da den meddelte, at den havde til hensigt at deltage i valget.
Among the first attempts to give an organized political form to such nazi sympathies as survived the war and the occupation must be counted the establishment in 1953 of the NESB (Nationaal Europese Soziale Beweging, the National European Social Movement) which was banned in 1955 when it announced that it intended to take part in the general elettions.
Det centrale tema i denne gruppes valgkampagne var modstand mod indvandring af indonesere, som hovedsageligt var veteraner fra den nederlandske hær, idet deres tilstedeværelse blev betegnet som en trussel mod »det nationale europæiske samfund«
The central theme of its campaign was opposition to the influx of Indonesians, the majority of whom were veterans of the Dutch army, the NESB representing their presence as a threat to the 'European national community' (I4°).
Tidligere medlemmer af N.E.S.B. sluttede sig derefter i 1956 til N.O.U. (Nederlandse Oppositie Unie, den nederlandske oppositionsunion), som deltog i valget i 1956 med tanken om et »racemæssigt rent« Europa som motto.
Former NESB members went on in 1956 to join the NOU (Nedelandse Oppositie Unie, the Dutch Opposition Union) which had participated in the general elettions of 1956 under the slogan of a 'racially pure' Europe.
Afsløringen af, at lederen, Paul van Tienen, var tidligere SSer syntes at besegle denne gruppes skæbne: den opnåede kun omkring 20 000 stemmer, hvilket ikke var nok til en plads i parlamentet og den forsvandt til sidst fra den politiske arena (141).
It collected only about 20 000 votes, insufficient to obtain a parliamentary seat, and eventually disappeared from the political scene (M1).
11958 grundlagde tidligere ledere inden for N.O.U. Boerenpartij (bondepartiet), som efter en mere eller mindre poujadistisk linje, som især kom til
In 1958 former NOU activists set up the Boerenpartij (the Peasants' Par ty) which, campaigning on more or less poujadist lines, principally against immigration and the tax system, managed to acquire public support and win 7 mandates to a 150-seat parliament (142).
Boerenpartij mistede efterhån den i løbet af 70erne sin vælgertilslutning, og forsvandt praktisk taget fra det politiske liv.
In the 1970s the Boerenpartij gradually lost electoral support and has virtually disappeared from the political arena.
Den var ideologisk kontrolleret af beundrere af Hitler-styret, og berømmede dette styres ideer og politiske løsninger, idet man bl.a. drog udryddelsen af millioner af jøder i koncentrationslejrene i tvivl.
Ideologically con trolled by enthusiasts of the Hitler régime it extolled that regime's ideas and poli tical solutions and questioned the truth of the extermination of millions of Jews in concentration camps.
Antal let af tilhængere var hele tiden særdeles begrænset, og overskred skønsmæssigt ikke over 150 personer, og grupperingen synes ikke at være slået an i offentligheden (143).
Its membership has remained extremely small, 150 at most according to an estimate, and it does not seem to have gained any significant following C43).
Dette kan ifølge Kniesmeyer (144) være en forklaring på at der med deltagelse fra en række tidligere medlemmer af N.V.U. blev oprettet et nyt parti, Centrum Partij (Centrumpartiet), en gruppe som i sit program lægger stor vægt på immigrationsproblemet og fremstiller det i et nyt sprog.
It was this failure, according to Mrs Kniesmeyer (144), which led to the creation of yet another party, the Centrum Partij with the participation of some former NVÜ members. In this party's programme pride of place was given to the question of immigration which was now presented in new terms.
Ifølge programmet skal Nederlandene ikke være et immigrationsland og bør arbejde henimod, at immigranterne rejser frivilligt.
According to the programme, the Netherlands should not become a host country and it should encourage the voluntary departure of immigrants.
Til støtte for disse teorier anføres en række argumenter, som under de nuværende forhold har opnået en vis popularitet — argumenter som f.eks. går på, at tilstedeværelsen af en halv mio indvandrere betyder, at man ikke kan løse arbejdsløshedsproblemet, at kriminaliteten samtidig øges, at det »nationale øko-system« trues, og at der er risiko for en »libanisering« af det nederlandske samfund — og Centrum Partij har, selv om det næppe har over 1 000 tilhængere, kunnet sikre sig en vis lydhørhed blandt vælgerne, især blandt arbejderne i byerne, og har kunnet tilegne sig en plads i parlamentet (145).
Although its membership is barely over 1 000, the Centrum Partij by using arguments which in the current situation do not fall on deaf ears — proclaiming for instance, that the presence of half a million immigrants aggravates the unemployment problem, contributes
Endelig skal det bemærkes, at en række af lederne og tilhængerne i 1984 forlod partiet og dannede en ny gruppering.
A considerable number of its members and supporters seem to be exercising a protest vote, though it is not clear in what sense and for what purpose.
Centrum Democraten (Centrumdemokraterne), som lader til at benytte sig af det samme sprog, hvad angår immigrationsspørgsmålet (14 < s)
Lastly, in 1984 a number of activists and rank-and-file members left this party to form yet another grouping, the Centrum Democraten which seems to propound similar views in the matter of immigration (146).
Van Donselaar, Smeets og Van Weezel (147) henviser til en opinionsundersøgelse, som blev gennemført i 1981/82 blandt gymnasieelever, og hvis resultater bør vække til eftertanke: 1,5% af de adspurgte elever (»voortgezet onderwijs«) erklærede, at de var parate til at stemme for et parti med racistisk tendens, 8% erklærede, at de nærede forkærlighed for den yderste højrefløj, og 35% lagde ikke skjul på deres sympati for helt klart autoritære tanker.
Mr Van Donselaar, Mr Smeets and Mr Van Weezel (147) referred to a survey carried out in 1981-1982 among secondary school pupils which deserves consideration: 1.5% of the students questioned said they were prepared to vote for a pro-racist party, 8% expressed sympathy for the extreme right and 35% declared they were in favour of an unmistakably authoritarian ideology.
Som man kunne forvente har der været, og er der stadig kontakter mellem nederlandske højreekstremister og udenlandske grupperinger af samme ret ning.
As might be expected, contacts between Dutch right-wing extremists and similar groups abroad are longestablished and numerous.
Naturligt nok går disse forbindelser hovedsagelig til tyske og flamske orga-
Naturally, they are strongest with German and Flemish organizations.
I udvalget er der især blevet nævnt et møde for ti år siden mellem Nederlandse Volksunie og MSI, som sluttede med, at man kon­staterede, at man var uenige, da de nederlandske mødedeltagere rejste spørgsmå­let om repatriation af italienske immigranter (149).
Notably, reference was made before the Committee to a meeting held ten years ago between the Nederlands Volksunie and the MSI which ended with an agreement to differ when the Dutch side raised the question of repatriating Italian immigrants (I49).
En bekæmpelse af denne form for aktivt fremmedhad kræver en strategi, som sætter ind på såvel det institutionelle som det ideologiske plan (I51).
To combat this type of behavioural xenophobia a strategy is needed both at the institutional level and in terms of a change in the ideological climate (151).
2.2.10 Det forenede Kongerige
2.1.10 United Kingdom
En række faktorer, som er specielle for Det forenede Kongerige, bidrager til at bestemme de fascistiske og racistiske foreteelser i landet: Forbindelser med kolonierne har fremmet en betydelig indvandring i Det forenede Kongerige, som er fortsat under og efter overgangen fra imperium til statssamfund.
A number of factors particular to the UK help to determine the fascist and racist phenomena in the country: colonial links have encouraged sizeable immigration to the UK, continuing during and after the change from Empire to Commonwealth.
Disse forbin­delser har påvirket offentlighedens opfattelse af forskellige etniske mindretal, som lever i landet.
These links have influenced public perceptions of various eth-
Det forenede Kongeriges valgsystem giver yderliggående grupper ringe chance for at blive repræsenteret, og øger derved deres ekstremis­mes radikale karakter, som allerede er skærpet ved, at deres synspunkter, i betragtning af det engelske demokratis kraft og kontinuitet, er så marginale. Den tidlige industrielle revolution, og de traditioner, som den førte til i flere af landets regioner, bidrog til at forme et bysamfund, som undertiden, især i krise­tider, er sårbart over for udbredelsen af voldelig adfærd, som påbegyndes af små mindretal i disse områder.
nie minorities living in the country. The UK's electoral system gives extremist groups little chance of being represented, and increases thereby the radical character of their extremism, already exacerbated by the marginality of their views given the vigour and continuity of British democracy.
Skønt visse aspekter af situationen i Nordirland kan forekomme relevante for denne betænkning, er den ikke taget op til behandling her.
While the situation in Northern Ireland presents aspects which might appear relevant to this report, it has not been addressed here.
Det er der to grunde til: For det første har konflikten mange træk, som ikke har nogen forbin­delse med vor betænknings emne.
This is for two rea sons: first, the conflict has many features unconnected with the subject of our report.
For det andet behandledes det nordirske pro­blem meget detaljeret i HAAGERUP­betænkningen (dok.
Second, the Northern Ireland problem was examined in great detail in the Haagerup Report (Doc.
1­1526/83), som den 19. marts 1984 vedtoges af det sidste parlament med overvældende flertal (152).
11526/83) adopted by the last parliament on 19 March 1984, by an overwhelming majority (152).
Omfanget af og forskelligartetheden i det etniske mindretal i Det forenede Kongerige skyldes ikke blot landets forbindelser med dets tidligere kolonier, men også den efter europæiske normer forholdsvis liberale indvandrerpolitik, som er blevet ført af på hinanden følgende konservative regeringer og labour­regerin­ger, og den oprindeligt brede definition af statsborgerskab i Det forenede Konge­rige.
The large size and the diversity of ethnic minorities in the UK are due not only to the country's links with its former colonies, but also to the, by European standards, relatively liberal immigration policies pursued by succeeding Con servative and Labour Governments and the originally wide definition of citizen ship of the UK.
På grund af disse forhold har Det forenede Kongerige fastlagt sin politik vedrørende raceforhold, som hovedsagelig kommer til udtryk i på hinanden føl­gende love om raceforhold (153).
Because of these factors, the UK has defined its race relations policy, expressed mainly in successive Race Relations Acts (1S3).
er meget større og mere åbne for offentlig kontrol, og de demokratiske institutioner er i højere grad villige til at behandle sådanne spørgsmål, end tilfældet er i mange andre europæiske lande.
The means of monitoring race relations are extensive and open to public scrutiny and the democratic institutions seem more ready to raise and discuss such matters than in many other European countries.
Desuden har Det forenede Kongerige en storsindet tradition for at give asyl til ofre for politisk forfølgelse, hvilket stammer fra den praksis, som var forholdsvis udbredt i 1930erne.
Further the UK had a generous tradition of granting asylum to the victims of political persecution, derived from a practice that applied on a relatively large scale during the 1930's.
Yderliggående grupper
Extremist groups
Historisk set har højreekstremismen i højere grad været knyttet til immigrationsspørgsmål end til socioøkonomiske forandringer som f.eks. arbejdsløs hed. Taylor daterer den yderste højrefløjs opståen i Storbritannien til 1902, da British Brothers League (BBL) blev dannet (154). I de første år optrådte BBL som en pressionsgruppe, der gik ind for en reduktion eller en standsning af immigrationen fra Østeuropa.
Historically the extremism of the right has been associated more with immigration matters than socio-economic changes, such as unemployment.
Den havde især tilslutning i Østlondon.
Its support was centred in East London.
The 1904 Aliens Aet (fremmedloven af 1904) (155), som til en vis grad begrænsede politiske flygtninges adgang til Storbritannien fjernede en del af BBLs grundlag, og den blev mere marginal, nationalistisk, antisemitisk og konspiratorisk, indtil den til sidst blev organiseret som en paramilitær racistisk/nationalistisk bevægelse.
The 1904 Aliens Act (155), which restric ted somewhat access of political refugees to Britain removed part of the BBL's rationale and it then became more marginal, nationalistic, antisemitic and con spiratorial until finally being organized as a paramilitary racial/nationalist movement.
Den overlevede ikke den første verdenskrig ('").
It failed to survive the First World War (156).
Siden da har den yderste højrefløj i Storbritannien været kendetegnet af den store spredning, de gensidigt ødelæggende skænderier mellem de forskellige grupper, de få tilhængere og den manglende vælgertilslutning eller støtte i befolkningen.
Since then, the extreme right in Britain has been notable for its consider able diversity, the internecine arguments within it, the small size of its following and its lack of electoral or popular support.
Selv da den var på sit højeste under sir Oswald Mosleys karismatiske ledelse i 30erne havde British Union of Fascists (BUF) næppe mere end 40 000 medlemmer (1S7) og vælgerresultaterne efter the Public Order Aet i 1936 (lov om offentlig orden) viste ikke over 20% støtte i lokalvalgene i dele af den østlondonske højborg og meget mindre andre steder (158).
Even at its height, under the charismatic leadership of Sir Oswald Mosley in the 1930s, the British Union of Fascists (BUF) probably had no more than 40 000 members (157) and its electoral results after the passage of the Public Order Act in 1936 showed no more than 20% support in local elettions in parts of its East London stronghold and much lower elsewhere (158).
Der blev også dannet andre fascistiske organisationer før den anden verdenskrig, men deres aktiviteter blev indskrænket, da mange af deres ledere blev interneret i 1940.
Other fascist organizations were also formed before the Second World War, but their activities were curtailed when many of their leaders were interned in 1940. Surprisingly, the reestablishment of extreme right
Overraskende nok fulgte genoprettelsen af mange yderliggående højregrupper straks efter krigens slutning. Der opstod mange særskilte organisationer med få medlemmer og kun lidt støtte, og som snart voksede sammen og snart splittedes.
groups followed closely the War's end.
Et spørgsmål, som virkede inspirerende på deres aktiviteter i 50erne, og som betød, at de kunne udnytte den traditionelle britiske ømentalitet, var den stigende indvandring, især af asiater og vestindere fra det »nye Commonwealth«.
One issue that inspired their activities during the 1950s, and allowed them to exploit the traditional British islander's insularity, was increasing immigration, particularly of Asians and West Indians from the 'New Common wealth'.
Det kom til et opgør under raceurolighederne i Nottingham og Notting Hill i august og september 1958. Mosleyite Union Movement, John BEANs og Andrew FOUNTAINEs National Labour Party og White Defence League, som var dannet af tidligere desillusionerede medlemmer af League of Empire Loyalists udgjorde de yderliggående højreaktivister på dette tidspunkt, og det var af disse eller udløbere heraf som f.eks. Racial Preservation Society, British National Party (med det paramilitære elitekorps Spearhead), og senere (i 1968) Greater Britain Movement (under John TYNDALL og med publikationen Spearhead), og National Socialist Movement som blev til British Movement i 1968, da ordene »National Socialist« blev strøget af dets navn, således at det ikke var i modstrid med den dengang gældende lov om raceforhold.
Things came to a head at the Nottingham and Notting Hill 'race riots' in August and September 1958.
Sidstnævnte organisa tion blev af eksperterne under høringerne og i de skriftlige indlæg, som udvalget modtog, nævnt hyppigst som den førende yderliggående højreorganisation i
This last organisation was most frequently cited by the experts at the hearings and in the written submissions that the committee received as the leading extreme right-wing organisation of the 1970s and early 1980s.
70erne og begyndelsen af 80erne. Den startede i 1967 med omkring 2 000 med lemmer (159) og voksede, indtil den på det tidspunkt hvor den nød mest populari tet, nemlig i perioden 1975-77, hævdede at have 20 000 medlemmer, og den fik 230 000 stemmer ved lokalvalgene i 1977 efter at have fået 16,2% af stemmerne ved suppleringsvalget i West Bromwich i 1976 og 18% af stemmerne ved lokalvalget i Leicester samme år; tidligere medlemmer af National Front opnåede to pladser i Blackburn i det år.
Beginning in 1967 with about 2 000 members (159) it grew till at its most popular in the period 1975-77 it claimed about 20 000 members and attracted 230 000 votes at the 1977 local elections, having won 16.2% of the vote at the West Bromwich by-election in 1976 and 18% in the local elettions in Leicester that same year; former National Front members won two seats in Blackburn that year.
Intern splid og stridigheder mellem lederne førte til splittelser, og populariteten hos vælgerne faldt til 0,6% i 1979 og, med færre opstillede kandidater, 0,1% ved valget i 1983, mens medlemstallet faldt til ca. 2 000.
Internal divisions and leadership struggles led to splits and its electoral popularity slumped to 0.6% in 1979 and, presenting fewer candidates, 0.1% in the 1983 general elections, while its membership fell to about 2 000.