natgillin/translations-raw huggingface dataset:
RETSGRUNDLAG: Artikel 113 og 238 i EØF-Traktaten for så vidt angår bilaterale aftaler.
LEGAL BASIS: Articles 113 and 238 of the EEC Treaty on bilateral agreements
SLOVENIEN: I april 1990 blev valget vundet af DEMOS-koalitio-nen (den ikke-kommunistiske opposition).
OBJECTIVE: Current preferential relations are to be developed on the basis of the policy towards third coun tries in the Mediterranean redefined by the Council of Ministers in December 1990.
Valget efterfulgtes af en folkeafstemning om uafhængighed i 1990.
SLOVENIA: In April 1990 the election brought the DEMOS coalition (non-Communist opposition) to power.
Målet er ikke kun at fremme stabilitet og velstand i disse lande, men også at støtte deres udvikling i retning af pluralisme, demokrati og markedsøkonomi.
On 4 June 1991 Slovenia declared that it would secede from the Federation on 26 June.
Siden august 1992 er Slovenien omfattet af PHARE-programmet og har i den forbindelse modtaget 9 mio ecu, hvoraf 6,7 mio ecu er brugt til omstrukturering og privatisering af virksomheder og 2,3 mio ecu til fremme af TEM-PUS-programmet.
Since August 1992 Slovenia has received ECU 9 million under the PHARE programme; 6.7 million were used for the restructuring and privatization of companies and 2.3 million to promote the TEMPUS programme.
Endvidere er der truffet foranstaltninger til for del for videnskabelig uddannelse og teknologioverførsel.
Other measures have been taken to assist scientific training and technology transfer.
UDVIKLING: Udviklingen af præferenceaftaler med landene i Middelhavsområdet begyndte i 60'erne især i form af associeringsaftaler, der hovedsagelig byggede på handelsforbindelser.
DEVELOPMENT: The development of preferential relations with countries of the Mediterranean began in the 60s particularly through association agreements focusing mainly on economic relations.
De første aftaler blev indgået med Grækenland i 1962 og Tyrkiet i 1963.11972 begyndte Fællesskabet at føre en samlet politik for Middelhavsområdet især ved inddragelse af det finansielle og fa glige samarbejde i aftalerne.
The first agreements were concluded with Greece (1962) and Turkey (1963). In 1972, the Community began to introduce a global policy towards the Mediterranean region, notably through the inclusion of financial and technical cooperation in the agreements.
I november 1992 undertegnedes en samarbejds- og handelsaftale mellem EF og Slovenien.
In November 1992 a trade and cooperation agreement between the EC and Slovenia was initialled.
Samme år blev både Slovenien og Kroatien optaget som medlemmer af FN og som observatører i CSCE.
In the same year Slovenia and Croatia were admitted to the UN and, as observers, to the CSCE.
KROATIEN: I Kroatien blev valget vundet af den nationalistiske opposition Den Kroatiske Demokratiske Union under ledelse af Franjo Tudjman.
CROATIA: In Croatia the elections were won by the Croatian Democratic Union nationalist opposition, led by Franjo Tudjman.
I september 1990 offentliggjordes et udkast til forfatning for Kroatien.
In September 1990 a draft constitution for Croatia was published.
Heri tales der om et konføderalt Jugoslavien samt om den »kroatiske nations« uafhængighed.
It envisaged a Confederal Yugoslavia and spoke of the sovereignty of the 'Croatian nation'.
Reaktionerne i Kraijna-regionen, hvor befolkningen overvejende var ser bisk, lod ikke vente på sig, og i marts 1991 proklamerede Kraijnaprovinsen sin uafhængighed.
Reaction followed quickly in the region of Krajina, where there is a Serbian majority, and in March 1991 the region declared its autonomy.
Den 19. maj 1991 lod myndigheder ne i Zagreb afholde en folkeafstemning, som viste, at 94% af de kroatiske vælgere gik ind for et selvstændigt Kroatien.
On 19 May 1991 in a referendum held by the Zagreb authorities 94% of Croatian voters were in favour of a sovereign Croatia.
Den 15. ju ni meddelte de kroatiske myndigheder, at de forlod føderationen.
On 15 June the Croatian authorities declared that they had seceded from the Federation.
Landene i Middelhavsområdet hører til de få regioner, hvor EF fortsat har et relativt stort overskud på sin handelsbalance (i 1990 udgjorde det 3,3 mio ecu).
The countries of the Mediterranean basin belong to one of the few regions with whom the EEC continues to show a relatively high trade surplus (ECU 3.3 million in 1990).
De præferencer, disse lande har fået for industrivarer, har nemlig ingen nævneværdige virkninger haft, og udvidelsen af Fællesskabet har fremkaldt yderligere konkurrenceproblemer især med hensyn til landbrugsprodukter, agroindustrielle fødevarer og tekstiler.
The preferential treatment of industrial products from these countries has not had a profound effect and the enlargements of the Community brought with them further competition problems particularly for products of the agricultural, agro-food and textile sectors.
Siden Det Europæiske Råds møde i Strasbourg i 1989 og endnu mere siden Golfkrisen har Middelhavspolitikken spillet en fremtrædende rolle i Fællesskabet.
Since the European Council meeting in Strasbourg in 1989 and particularly since the Gulf war, Community policy towards the Mediterranean has assumed a high priority.
I december 1990 fastlagdes således retningslinjer og midler for en ny Middelhavspolitik bestående af tre dele: forlængelse af finansprotokollerne til samarbejdsaftalerne, det såkaldte »horisontale samarbejde« med hovedvægt på det regionale samarbejde og miljøbeskyttelse og endelig handelssamarbejdet.
Thus in December 1990, the guidelines and funds were estab lished for a new three-pronged Mediterranean policy: Firstly, an extension of the financial protocols to the cooperation agreements; secondly, a section on 'horizontal cooperation' focusing on regional cooperation and protection of the environment, and a section on trade.
For perioden 1992-1996 er der i alt afsat ca. 4,4 mio ecu hertil.
The funds provided for the period 1992 to 1996 total ECU 4.4 million.
EF indledte fredskonferencen i Den Haag den 7. september 1991.
The EC opened the peace conference in The Hague on 7 September 1991.
FN vedtog resolution 713 om totalt stop for leverancer af våben og militært udstyr til Jugoslavien.
The UN adopted Resolution 713 calling for a complete embargo on the delivery of arms and military equipment to Yugoslavia.
I juli 1992 vedtog EP at undlade at udvide den økonomiske hjælp til Kroatien på grund af den politiske situation i landet.
In July 1992 the EP decided not to send EC economic aid to Croatia because of the political situation there.
DET TIDLIGERE JUGOSLAVIEN: I løbet af 1990 afholdtes de før ste frie valg i over fyrre år i de seks jugoslaviske republikker Slovenien, Kroatien, Bosnien-Hercegovina, Makedonien, Serbien og Montenegro.
FORMER YUGOSLAVIA: In 1990 the six republics of Yugoslavia (Slovenia, Croatia, Bosnia-Herzegovina, Macedonia, Serbia and Montenegro) held their first free elections for over forty years.
Valgene var et resultat af Den Kommunistiske Ligas opløsning på den 14. kongres i januar 1990, hvorunder republik kernes forskellige ligaer ønskede fuldstændig uafhængighed af den centraliserede jugoslaviske kommunistiske liga. Da denne li ga var hjørnestenen i det jugoslaviske system betød dens opløsning samtidig, at de føderale strukturer brød sammen.
These elections followed the collapse of the League of Communists at its 14th congress in January 1990 when the Leagues of the various the republics called for total independence from the centralized League of Communists of Yugoslavia.
BOSNIEN-HERCEGOVINA: Den 15. oktober 1991 proklamerede det bosniske parlament sin uafhængighed (ved valget i 1990 be kræftedes nationalisternes sejr over kommunisterne) og vedtog en resolution om landets udmeldelse af føderationen.
BOSNIA-HERZEGOVINA: On 15 October 1991 the Bosnian Parliament (the 1990 election had confirmed the victory of the nationalists over the Communists), declared its sovereignty and adopted a resolution providing for its withdrawal from the Federation.
Disse resolutioner blev boykottet af de serbiske deputerede.
These resolutions were boycotted by Serbian deputies.
På EF's fredskonference blev der stillet forslag om et forfatningsudkast, som gik ud på, at der skulle oprettes en uafhængig stat bestående af tre konstituerende elementer, men de tre etniske grupper kunne ikke tilslutte sig dette udkast. Den 6. april 1992 an erkendte EF Bosnien-Hercegovina.
The peace conference started by the EC proposed an institutional plan providing for the creation of an independent state comprising three parts. These three communities could not agree on the plan.
Jugoslavien var det eneste land i »den tidligere kommunistiske blok«, der siden 1980 havde en samarbejdsaftale med EF.
Yugoslavia was the only country of the former Communist bloc to have concluded a cooperation agreement with the EC, signed in 1980.
Hertil var der en række grunde: landet var alliancefrit, geografisk var det omsluttet af EF, det var et nødvendigt gennemgangsland for transittrafikken ad landevej til Grækenland og havde et stort antal statsborgere, der var udvandret til EF for at arbejde.
This was justified on several grounds: it was a non-aligned country, geographically within the EEC and a compulsory road transit route to Greece, which has a large immigrant workforce in the EC.
I juni 1990 fo reslog Kommissionen konkrete foranstaltninger til forbedring af de fremtidige forbindelser mellem EF og Jugoslavien, deriblandt betydelig udvidelse af det økonomiske samarbejde af hensyn til Jugoslaviens øgede behov og udvidet faglig bistand til støtte for det økonomiske reformprogram i Jugoslavien. Den tredje finansprotokol med Jugoslavien til et samlet beløb på 807 mio ecu un dertegnedes den 24. juni 1991.
In June 1990 the European Commission proposed concrete measures to improve future relations between the EC and Yugoslavia, including a considerable increase in financial cooperation to take account of the country's increased needs and more technical aid, to support the programme of economic reform begun there.
Kommissionen regnede på længere sigt med at omdanne samarbejdsaftalen til en associeringsaftale, i det omfang de økonomiske og politiske betingelser var opfyldt.
This was because relations based on the association agreement were frozen following the military intervention in Turkey in 1980 and the resulting political developments.
SERBIEN og MONTENEGRO vedtog den 27. april 1992 at oprette den nye Føderative Republik Jugoslavien.
At the Edinburgh summit in 1992 the Twelve confirmed that they were prepared to recognize this republic with its present boundaries, but not under the name of 'Macedonia'.
Præsident Milosevic fortsatte som Serbiens præsident.
In May 1992 a cooperation and trade agreement was concluded which entered into force on 1 December 1992.
DET SYDLIGE OG DET ØSTLIGE MIDDELHAVSOMRÅDE: MAGHREB- OG MACHREK-LANDENE
ACHIEVEMENTS:
RETSGRUNDLAG: Artikel 238 i EØF-Traktaten danner grundlag for de bilaterale samarbejdsaftaler.
LEGAL BASIS: Article 238 of EEC Treaty for bilateral agreements.
MÅL OG HISTORISK TILBAGEBLIK: Indførelse af en samlet politik over for tredjelande i Middelhavsområdet.
1) The implementation of the new Community policy faced a number of obstacles.
Herudover har landbrugsproducenterne i Middelhavslandene både i og uden for EF modstridende interesser, som har gjort det vanskeligt at nå frem til vilkår, som begge parter kan acceptere, for landbrugsvarers adgang til det fælles marked.
OBJECTIVES AND BACKGROUND: setting up an overall policy on third countries in the Mediterranean basin.
Disse forskelle og modstridende økonomiske interesser forklarer den langsommelighed, som kendetegnede for handlingen af aftalerne.
It proved difficult to apply the same policy to a group of countries at different stages of economic development, with divergent economic interests, some of which had enjoyed particularly beneficial conditions in the past.
Aftalerne med Maghreb-landene blev undertegnet i 1976 og aftalerne med Machrek-lande ne i 1977 (med Libanon i 1978).
The agreements with the Maghreb countries were signed in 1976 and those with the Mashreq countries in 1977 (in 1978 in the case of Lebanon).
Erklæringen fra topmødet mellem stats- og regeringscheferne i Paris (1972) indledte den samlede middelhavspolitiks epoke i EF.
Subsequently, the declaration of Heads of State or Government at the Paris Summit (1972) introduced the era of the European Community's 'global Mediterranean policy'.
For landene i Middelhavsområdet åbner denne politik perspektiver i retning af både et bredere sa marbejde end det, som handelsaftalerne giver grundlag for, og udvidelse af dette samarbejde til andre lande.
This offers the countries of the Mediterranean basin both the prospect of wider cooperation than that covered by the trade agreements and the extension of this cooperation to other countries.
— handelsmæssige præferencer (ikke gensidige, men mestbegunstigelsesbehandling), som åbner det fælles marked helt for industriprodukter med undtagelse af enkelte følsomme produkter (især tekstiler), og som indebærer en betydelig forbedring af reglerne for import af landbrugsprodukter;
- trade preferences (not reciprocal, but most-favoured nation treatment) which open the Community market fully to industrial products, except for certain sensitive products (particularly textiles), and considerably improve the system for agricultural imports;
Maghreb-landene (Algeriet, Tunesien og Marokko): Al lerede i 1957 tilkendegav EF-staterne i en hensigtserklæring, at EF principielt var rede til at indgå aftaler om økono misk samarbejde med de uafhængige lande i franc-zonen.
Maghreb countries (Algeria, Tunisia, Morocco): as early as 1957 the signatories of the EEC Treaty, in a declaration of intent, announced the Community's readiness in principle to conclude economic association conventions with independent countries of the franc area.
For Al geriet gjaldt EØF-Traktatens artikel 227, stk. 2.
The provisions of Article 227(2) of the EEC Treaty were applicable to Algeria.
Fra landet opnåede uafhængighed og indtil indgåelsen af 1972-aftalen havde det forskellige samhandelsordninger med de enkelte medlemsstater.
Between the date of its independence and the conclusion of the agreement in 1972, the arrangements for trade with Algeria differed from one Member State to another.
Kommissionen er til stadighed repræsenteret af en de legation i hvert af de syv pågældende arabiske lande;
Cooperation agreements were signed with each of these three countries in 1976.
11976 blev der undertegnet samarbejdsaftaler med hvert af de tre lande.
The Commission is represented permanently by a delegation in each of the seven Arab countries concerned;
— et samarbejde i forbindelse med arbejdskraft er planlagt med Maghreb-landene.
- cooperation in the field of labour is to be introduced with the Maghreb countries.
Denne ansøgning blev afvist af Rå det den 1. oktober 1987, da et eventuelt medlemskab af Fællesskabet er forbeholdt europæiske stater.
This was refused by the Council on 1 October 1987 on the grounds that membership of the Community was open only to European countries.
2) Gennemførelsen af aftalerne: Som helhed har EF overskud på handelsbalancen med Machrek-landene (undtagen med Syrien i 1990 og 1991), mens der over for Maghreb-landene er underskud på grund af gas- og olieleverancerne fra Algeriet.
2) Implementation of agreements: The EEC's total trade balance is in surplus with the Mashreq countries (apart from the exceptional case of Syria in 1990 and 1991) and in deficit with the Maghreb countries, the shortfall being accounted for in this case by oil and gas supplies from Algeria.
Omstående tabel 2 giver et over blik over udviklingen i handelsbalancen med disse syv lande fra 1989 til 1991.
The trend in the trade balance with the seven countries from 1989 to 1991 is illustrated in table 2 below.
Machrek-landene (Syrien, Libanon, Jordan og Egypten): EF's forbindelser med Machrek-landene har stort set udviklet sig efter samme mønster som forbindelserne med Maghreb-landene. I første omgang blev der indgået han delsaftaler med Libanon og Egypten (henholdsvis i 1965 og 1972).
Mashreq countries (Syria, Lebanon, Jordan, Egypt): in practical terms the development of EEC-Mashreq relations has followed the same pattern as relations with the Maghreb countries.
De forhandlinger, der derefter indledtes, afslutte des med de samarbejdsaftaler, som i 1977 blev indgået med de enkelte Machrek-lande (1978 for Libanons ved kommende).
The negotiations which had been started culminated in the cooperation agreements signed in 1977 with each of the Mashreq states (in 1978 in the case of Lebanon).
1) Gennemførelsen af den nye fælles politik er stødt på en række hindringer.
The increase in financial aid overall is in fact only an upward revision to take account of inflation.
PE 162.500 efter samme tidsplan som den, der er fastsat for de nye medlemsstater.
This led to the conclusion of additional protocols abolishing customs duties still applied to the main agricultural exports, according to the same timetable as that fixed for the new Member States.
Endvidere er finansprotokollerne blevet fornyet og forlænget til 31. oktober 1991, og næsten 80% af de forpligtede beløb vedrører følgende sektorer: infrastrukturer, industri og landbrug.
The financial protocols were also renewed again until 31 October 1991. Nearly 80% of the amounts committed has been channelled into fixed capital equipment, industry, and the agricultural sector.
Aftalerne med Maghreb-landene og Machrek-landene in deholder bestemmelser om et samarbejde mellem Euro pa-Parlamentet og de parlamentariske institutioner i de pågældende lande.
The agreements with the Maghreb and Mashreq countries provide for collaboration between the EP and the parliamentary institutions of the countries concerned.
Det direkte valgte Europa-Parlament har derfor bestræbt sig på at etablere et samarbejde og har oprettet delegationer, hvis medlemmer med jævne mellemrum mødes med medlemmer fra Maghreb- og Machrek-landene.
The EP elected by universal suffrage has therefore sought to establish such collaboration and has set up delegations whose members have regular meetings with members of delegations from the Maghreb and Mashreq countries.
De fjerde finansprotokoller, som udløber den 31. oktober 1996, følger Kommissionens forslag om fornyelse af Fællesskabets politik i Middelhavsområdet.
The fourth financial protocols, which will expire on 31 October 1996, follow on from the Commission proposals on a revitalized Community Mediterranean policy.
Denne fornyelse kommer navnlig til udtryk gennem øgede bevillinger og åbning af nye områder.
The revitalization will be seen first and foremost in greater funds and the inclusion of new areas.
Reelt er bevillingsforøgelsen ret begrænset, og de nye områder vedrører fremme af det re gionale samarbejde, miljøbeskyttelse og støtte til de makroøkonomiske reformplaner.
The increase in funds is in fact relatively modest, and the new areas are related to the promotion of regional cooperation, environ mental protection, and support for macroeconomic reform plans.
Andre områder som kulturelt samarbejde, uddannelse, befolkningstilvækst- og migrationsproblemer er ikke direkte berørt.
Other spheres such as cultural cooperation, training, population control, and migration have not been taken into account as such.
I henhold til bestemmelserne i Den Europæiske Fælles Akt har EP ligeledes skullet udtale sig om tillægsprotokollerne og de tredje og fjerde finansprotokoller for Middel havsområdet (proceduren med samstemmende udtalelse).
Under the provisions of the Single Act, the EP also had to give its assent to the additional protocols and the third and fourth Mediterranean financial protocols.
Den 15.1.1992 (EFT nr. C 39 af 17.2.1992) afgav det en sådan samstemmende udtalelse om finansprotokoller ne med en række Maghreb-lande (Tunesien den 11.12.1991, EFT nr. 13 af 20.1.1992) og Machrek-lande.
On 15 January 1992 (OJ C 39, 17.2.1992) it gave its assent to the financial protocols with certain Maghreb and Mashreq countries (in Tunisia's case, assent was given on 11 December 1991, OJ C 13, 20.1.1992).
Samtidig nægtede det at afgive samstemmende udtalelse om finansprotokollerne for Marokko og Syrien, navnlig på grund af den manglende respekt for menneskerettighe derne i de to lande.
In a further decision, also taken on 15 January 1992, it refused to give its assent to the financial protocols with Morocco and Syria, primarily because those countries were failing to respect human rights.
Den 28.10.1992 blev denne samstemmende udtalelse sluttelig afgivet på grund af udviklingen i situationen (EFT nr. C 305 af 23.11.1992).
In the light of subsequent develop ments, however, assent was eventually given on 28 October 1992 (OJ C 305, 23.11.1992).
ANDEN SERIE PROTOKOLLER
SECOND PROTOCOLS
Gaver
BUDGET
Samlet budget
Total Loans Grants
Lån på særlige vilkår
Loans Grants
BUDGET (GAVER)
BUDGET (GRANTS)
BUDGET (GAVER)
EIB TOTAL
') Uden Syrien. Kilde: Europe Information Development.
(1) excluding Syria Source: Europe Information
Kilde: COM EXT, EUROSTAT Udarbejdet af Europa-Parlamentets Statistiske Kontor.
Source: COMEXT, EUROSTAT Compiled by: European Parliament - Statistics service
DE FORENEDE STATER
THE UNITED STATES OF AMERICA
RETSGRUNDLAG: Gennemførelsesbestemmelserne for den fælles handelspolitik er fastsat i artikel 113 i EØF-Traktaten, som regulerer handelsforbindelserne med USA og andre tredjelande .
LEGAL BASIS: Article 113 of the EEC Treaty governs the implementation of the common trade policy and trade relations with the United States and other third countries.
Sådanne lovbestemmelser er uforenelige med GATT's multilaterale handelsordning, hvis fordele for de implicerede lande ligger i, at der opnås afbalancerede in drømmelser.
Such provisions are incompatible with the GATT multilateral trade system, under which the advantages for the countries concerned depend on the negotiation of balanced concessions.
MÅL: USA og Fællesskabet er de to betydeligste handelsmagter i verden.
OBJECTIVES: The United States (US) and the EC are the world's two leading trade powers.
På baggrund af Fællesskabets stigende betydning som følge af gennemførelsen af det indre marked, udviklingen i Østeuropa samt det fælles ansvar og de fælles interesser blev den amerikanske præsident og for manden for Det Europæiske Råd i november 1990 enige om at styrke den institutionelle ramme, der skabtes i fe bruar 1990 ved erklæringen om forbindelserne mellem EF og USA, der bl.a. indebærer halvårlige konsultationer mellem formanden for Det Europæiske Råd, Kommissionens formand og den amerikanske præsident og mellem uden rigsministrene for USA og EF's medlemsstater (herunder Det Politiske Samarbejde) samt mellem Kommissionen og USA's regering på ministerielt plan.
In November 1990, in view of the Community's growing importance as a result of the successful completion of the internal market, developments in Eastern Europe, and their joint responsibility and common interests, the American President and the President of the European Council agreed to strengthen the institutional framework created in February 1990 by a Declaration on relations between the European Community and the United States. The main provisions of the Declaration are six-monthly talks between the President of the European Council, the President of the Commission and the President of the United States, among the various Foreign Ministers (including political cooperation), and between the Commission and the United States Government at ministerial level.
Noget lignende gælder for de gennem Trade Act skærpede bestemmelser i artikel 301 i den tidligere handelslov.
Similar problems are posed by the provisions of Article 301 of the previous law on trade, which have been tightened up by the Trade Act.
Herefter forpligtes USA's officielle forhandler i handelsspørgsmål (USTR) til regelmæssigt at finde frem til de lan de, der ud fra et amerikansk synspunkt begrænser adgangen til deres markeder for amerikanske varer.
This article stipulates that the US Trade Representative (USTR) must make a regular assessment of which countries, in America's view, restrict US access to their markets.