natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Eksperternes indlæg har vist, hvor omfattende problemer indvandrerne står overfor, hvor komplicerede uddannelses- og tilpasningsproblemerne er, men har også som i Limbourgs tilfælde, gjort det muligt at fastslå, at en frivillig og langfristet politik kan give positive resultater.
The testimony of the experts has shown the extent of the difficulties facing immigrants, the complexity of the problems of education and integration, but also, as the case of Limbourg has proved, the fact that a voluntary long-term policy is able to produce results.
Højreekstremismen er meget lidt udbredt i Danmark.
There is very little right-wing extremism in Denmark.
Der findes ganske vist et, helt ubetydeligt, dansk nazi-parti ledet af Paul Heinrich Riis-Knudsen, der iøvrigt er generalsekretær for »World Union of National Socialists«.
A Danish nazi party does exist, but it is quite insignificant. It is headed by Paul Heinrich Riis-Knud-sen who is also secretarygeneral of the World Union of National Socialists.
Hans ansættelse i en universitetsstilling gav anledning til talrige protester.
His appointment to a university post aroused numerous protests.
Derimod kan der konstateres et stigende fremmedhad.
There has, on the other hand, been an increase in xenophobia.
Det synes fortrinsvis at skyldes den seneste liberalisering af indrejsebestemmelserne for politiske flygtninge, der har betydet, at landet har modtaget ca. 5.000 fortrinsvis iranere i løbte af et år (i de seneste 25 år havde Danmark kun modtaget 18.000 politiske flygtninge, hvoraf langt fra alle var blevet i landet).
It seems to have been mainly provoked by the recent liberalization of entry conditions for political refugees which resulted in the arrival of some 5 000 of these, mostly Iranians, in one year (in the preceding 25 years Denmark had only received 18 000 political refugees and only a part of these remained in the country).
Koncentrationen af disse flygtninge i indkvarteringscentre i småbyer har givet anledning til spændinger.
The fatt that these refugees are grouped in accommodation centres located in small towns has given rise to social tensions.
Den 26. og 27. juli 1985 angreb ca. 200 unge en bygning, hvor der var indkvarteret iranske flygtninge, og gik løs først på beboerne og derefter på politiet.
On 26 and 27 July 1985 in Kalundborg, some 200 youngsters swarmed on an Iranian centre and fighting broke out first with its residents and then with the police.
Mogens Glistrup, der er grundlægger af et folkeparti, der ikke synes helt at have fulgt ham på dette punkt, har givet udtryk for visse latente xenofobiske følelser, hvilket har fremprovokeret en debat i hele landet (89).
Mogens Glistrup, the founder of a populist party which in fact does not seem to follow him entirely on this matter, gave expression to some underlying xenophobic feelings which provoked controversy in the entire country (89).
Attentaterne mod en synagoge og et luftfartsselskab i København i slutningen af juli vakte virkelig uro i et land, der hidtil har været forskånet for terrorisme. Nye antisemitiske attentater i slutningen af september gav denne uro næring, så meget mere som det fortsat er uvist, hvem der er de ansvarlige for disse handlinger, der kan have nationalt såvel som internationalt udspring.
Finally, the attacks perpetrated in Copenhagen at the end of July against a synagogue and the offices of an airline have aroused a real concern in Denmark which has so far had no experience of terrorism.
Den højreekstremistiske tradition får særlig næring i Frankrig, selv om strømningerne ofte er modsat rettede, og selv om Vichy-styrets miskredit længe har været et tabu, som det har været vanskeligt at overvinde (omend Vichy ikke kun repræsenterede den yderste højrefløj i Frankrig og heller ikke omfattede hele denne højrefløj).
The extreme right in France is a particularly well-established tradition, though the tendencies within it are for the most part in conflict and despite the fact that the disgrace of the Vichy régime has been a lasting and insurmountable taboo (although Vichy neither consisted exclusively of the extreme right nor represented its totality).
Det er meget vanskeligt at redegøre for den franske fascismes særpræg.
There is little agreement on the specificity of French fascism.
Selv om der allerede i 1925 blev oprettet et fascistforbund af George Valois, kan hverken Action Française eller Croix-de-Feu og de fleste af ligaerne identificeres med Mussolini-fascismen.
While it is true that Georges Valois had set up his 'Faisceaux' as early as 1925, neither Action Française nor the Croix-de-Feu and most of the 'ligues' are to be identified with Mussolini's fascism.
Desuden benægter visse historikere, at der findes en særlig fransk fascisme (90), mens andre er af den opfattelse, at der findes en dybtliggende og permanent fascistisk ideologi i Frankrig, selv om den kun i ringe omfang kommer til politisk udtryk (91).
Some historians therefore deny the existence of a specifically French fascism i90) while others maintain that despite the weakness of its political expression, a deep-rooted and permanent fascist ideology persists in France (91).
Efter anden verdenskrig har man, som Chombart de Lauwe gjorde opmærksom på, kunnet konstatere to særlige fænomener: der dukkede en populistisk strømning op, der blev understøttet af en antiparlamentarisk retorik, som i 1956 blev eksemplificeret af Mouvement Paujade; der opstod en form for akti vistisk vold rundt om Organisations de 1'Armee Secrete (OAS) efter, at kupforsøget i Algier var mislykkedes.
As Mrs Chombart de Lauwe pointed out, two phenomena were to be observed after the end of the second world war: the emergence of a populist current with an anti-parliamentarian ideology which was to find organized expression in 1956 in the Poujadist movement, and a violent activism which was to be crystallized around the Organization of the Secret Army (OAS) after the failure of the Algiers putsch.
I samme forbindelse kan nævnes Occident (der blev opløst i 1968), Ordre Nouveau (der blev oprettet i 1969), studenterbevægelser af typen Groupe Union Defense (GUD), og FANE, en nynazistisk organisation ledet af Marc Frederiksen (92).
To this latter current belongs the Occident (dissolved in 1968), the Ordre Nouveau (set up in 1969), student movements like the Groupe Union Défense (GUD), or the FANE, a neonazi organization led by Marc Frederiksen (92).
Disse grupper udøver reel vold, selv om virkningen heraf ikke bør tillægges for stor betydning.
The violent nature of these groups is real enough but their impact should not be over-estimated.
I en rapport fra det franske senat hedder det: »Efter opløsningen af OAS er terrorismen på den yderste højrefløj i Frankrig meget begrænset (. . .), den har to foretrukne skydeskiver: nordafrikanerne, herunder navnlig algierne, og de franske jøder« (93).
A report of the French Senate states: 'Since the end of the OAS extreme right-wing terrorism in France has been very insignificant (. . .) its two principal targets are: the North Africans, and more particularly Algerians, and France's Jewish community' (93)
I nyere tid synes højreekstremismen at have kulmineret i 1980: her var der tale om over 60 aktioner, som politiske grupper som FANE, Occident Chretien, Commandos Delta, Front de la Jeunesse, Honneur de la Police, Groupe d'intervention Nationaliste, Commando Mario Tuti osv. har påtaget sig ansvaret for.
Recent violence of the extremist right seems to have reached its peak in 1980: in that year over 60 'actions' were claimed by groups such as FANE, Occident Chrétien, Commandos Delta, Front de la Jeunesse, Honneur de la Police, Groupe d'intervention Nationaliste, Commando Mario Tuti, etc.
Der kan bl.a. konstateres forskellige ødelæggelser og overgreb, attentater mod forretninger og boghandlere (94).
These included damage to property and assaults on persons and attacks on stores and bookshops (94).
Hvad angår antisemitismen opregnede LICRA i
Mr Revel came to the same conclusions from his reading of articles in
Oversigt over terroraktioner, siden 1975
Summary of terrorist actions in France since 1975*
Att.* i alt
Attacks
Professor Girardet gjorde opmærksom på, at det, omend det antager en anden form, var en del af denne periodes store antiforbrugerbevægelse og romantiske bevægelse.
Among movements representing this ideology, that referred to most often in our Committee's work was undoubtedly the Groupement de Recherche et d'Etude pour la Civilisation Européenne (GRECE).
Inden for denne ideologiske retning har den mest citerede bevægelse i forbindelse med udvalgets arbejde uden sammenligning været »Groupement de Recherche et d'Etude pour la Civilisation Européenne« (GRECE): Denne bevægelse er grundlægger af tidsskriftet »Nouvelle Ecole«, der blev oprettet i 1969, og som Alain de Benoist er hovedinitiativtager til.
In 1969 it established the review Nouvelle Ecole, the main driving force behind which is Alain de Benoist.
Tidsskriftet »Elements« udgives ligeledes af GRECE.
GRECE also publishes the magazine Elements.
Forlaget »Copernic« udgiver bevægelsens skrifter.
Copernic is the movement's publishing house.
De emner, som den nye højrebevægelses organer er koncentreret om, er fremhævelse af den indoeuropæiske race, hedenskab, nominalismens naturlove og den humanistiske universalismes misgerninger. Tidsskriftet Nouvelle Ecole forsøger at genoplive og uddybe en virkelig politisk mytologi, der giver et sammenfattende verdensbillede.
The contents of the New Right's publications centre on evocations of the Indo-European race, of paganism, of the natural laws of nominalism, of the misdeeds of humanist universalism.
Tidsskriftet er fuldt af billeder og reproduktioner med omhyggeligt formulerede undertekster.
Its pages are crammed with photographs and reproductions provided with elaborate captions.
Det fremhæver figurer, kollektive helte (vikinger, indoeuropæere og »hedninge« generelt), forfatterprofeter (Mishina, Mon therlant), kunstnere (først og fremmest Wagner), tænkere (Sorel, Heisenberg, Van der Brück, Gobineau, Pareto) eller simpelt hen . . . guder (f.eks. Apollon, der tjener som forbillede).
There is much emphasis on the creation of cult figures: collective heroes (the Vikings, the Indo-Europeans and 'pagans' in general), prophetic writers (Mishima, Montherlant), artists (Wagner above all), thinkers (Sorel, Heisenberg, Van der Brück, Gobineau, Pareto) or even . . . gods (Apollo, typically).
Der henvises hele tiden til videnskaben.
There is constant reference to the sciences.
Talrige kom mentatorer har forkastet de fejlagtige slutninger, der udledes af genetikken, antropologien, mikro-og astrofysikken (95).
Many commentators have condemned the movement's misrepresentation of the results of genetics, anthropology, micro- and astro-physics (9S).
En stor del af den yderste højrefløj genkender sig selv i denne ideologi.
A majority of the extreme right feels at home with this ideology.
Udvalget har flere gange beskæftiget sig med de karakteristiske kendetegn ved og fremgangen for Front National under ledelse af J.-M. LE PEN.
The Committee discussed on several occasions the nature of Mr J. M. Le Pen's Front National and its rise.
Valget af ti af bevægelsens medlemmer til Europa-Parlamentet (den fik den 16. juni 1984 10,95% af stemmerne) har tydeligvis givet anledning til en vis uro.
The elettion of 10 of the movement's candidates to the European Parliament (on 16 June 1984 it obtained 10.95% of the vote) obviously caused a considerable stir.
I denne for bindelse vil ordføreren gerne henvise til en udtalelse af Glucksmann i følge hvilken det forhold, at man taler så meget om Le Pen, måske er et tegn på, at man ikke har andet at sige.
The rapporteur would like here to quote the opinion of Mr Glucksman who said that those who talked so much about Mr Le Pen were perhaps showing that they had nothing else to say.
Nogle af vore eksperter, herunder navnlig Chombart de Lauwe, har beskæftiget sig indgående med spørgsmålet om Front Nationals bag grund, der blev oprettet i 1972 af Le Pen, Pierre Bousquet fra Militant (96), Alain Robert fra Ordre Nouveau, Pen, Pierre Brigneau, tidligere medlem af OAS og chefredaktør på Minute, Roger Holeindre, generalsekretær for Mouvement nationaliste du progres, Francois Duprat, der sammen med Alain Renault var initiativtager til Cahiers Européens, og som døde, da hans bil blev sprængt i luften den 18. marts 1978.
Some of our experts, Mrs Chombart de Lauwe in particular, were much preoccupied by the question of the origins of the Front National, which was set up in 1972 by Mr Le Pen, Pierre Bousquet of the Militant (96), Alain Robert of the Ordre Nouveau, Francois Brigneau, former OAS member and chief editor of Minute, Roger Holeindre, secretarygeneral of the Mouvement nationaliste du progrès, and Francois Duprat, joint organizer with Alain Renault of the Cahiers Européens, who was killed on 18 March 1978 by a bomb placed in his car.
May har desuden nævnt tidsskriftet Present, hvis grundlægger Romain Marie er medlem af Europa-Parlamentet.
Mr May referred also to the daily Présent whose founder, Mr Romain Marie, is an MEP.
Som Chombart de Lauwe gjorde opmærksom på, afsløres de internationa le kontakter mellem de ekstremistiske grupper alene ved læsning af publikationer som f.eks. Notre Europe (udsendt af FANE), der regelmæssigt redegør for de udenlandske nynazistiske gruppers aktiviteter.
As Mrs Chombart de Lauwe has pointed out, the existence of links among extremist groups is obvious from a mere glance at publications such as Notre Europe (organ of the FANE) which regularly reports the activities of foreign neonazi groups.
(FANE har iøvrigt huset nyna zisten Michael Kühnen, der blev dømt for nylig (101). Bortset herfra ville det ikke være korrekt at betragte Frankrig som centrum for en eller anden form for »sort internationale«.
(FANE, incidentally, had counted among its ranks the neo nazi Michael Kühnen who has recently been sentenced by a court (101)).
Arrestationen for nylig af Michel Faci, tidligere generalsekretær for FANE og formodentlig en af de nynazistiske gruppers internationale kontaktpersoner, på grund af indbrud, viser snarere det »amatøragtige« aspekt (102).
The recent arrest, for burglary, of Michel Faci, former secretarygeneral of FANE and, presumably, one of the main intermediaries in the neonazi groups' international contacts, illustrates the 'cottage industry' nature of the movement (102).
De fleste af vore eksperter og de fleste af udvalgets medlemmer har fundet det langt vigtigere at beskæftige sig med spørgsmålet om en eventuel fremgang for fremmedhadet i Frankrig.
The question which seemed much more important to most of our experts and members of the Committee, was that of a possible growth of xenophobic feeling in France.
Uden tvivl må det på forhånd fastslås, at Frankrigs politiske historie gennemstrømmes af utallige nationalistiske bevægelser i ordets snævreste betydning, en nationalisme, der iøvrigt er tradition inden for alle politiske partier C03).
It should be noted, first of all, that French political history records innumerable movements of the strictly nationalist kind which, incidentally, traditionally transcend party politics (103).
Fremmedhadet har ikke desto mindre oplevet fremgang og tilbagegang, der ikke altid kan forklares udelukkende med henvisning til den politiske kultur.
Nevertheless, xenophobia exhibits ebbs and flows which cannot all be put down to political tradition.
Flere af de indbudte eksperter, og navnlig Chombart de Lauwe, talte om »cykler«. På kort sigt synes disse cykler imidlertid at være af forholdsvis ringe betydning. Da franskmændene blev anmodet om at give udtryk for, om de var enige eller uenige i påstanden »der er for mange indvandrede arbejdstagere«, udtrykte de deres enighed på følgende måde: - 54,6% i 1977, - 56,9% i 1978, -58,5% i 1981, - 60% i 1982, - 50,6% i 1983 og 57,9% i 1984 (104).
Several invited experts, and particularly Mrs Chombart de Lauwe, have spoken of 'cycles'.
Så usikker enhver undersøgelse af denne art end må være, når der stilles direkte spørgsmål om et sådant emne, så synes den påviste udvikling dog at vise en let stigning i fremmedhadet.
However haphazard may be the results of surveys conducted by means of direct questions on a subject such as this, the emerging trend seems to indicate a slight increase in xenophobic feeling.
Rent faktisk opleves fremmedhadet stærkere end tidligere, og navnlig blandt dets ofre.
Lastly, 66% of those questioned said that they were quite satisfied or very satisfied with living in France and 52% wanted to remain in the country (los).
Ifølge en MRAP-undersøgelse foretaget i marts 1984 mener 45% af indvandrerne, at racismen forstærkes i dag; samme procentdel mener, at
There was a widespread outcry at the truly senseless murder of two Turks by a 22-year old unemployed youth in Chateaubriant in Loire Adantique in November 1984.
Desværre fortsætter episoderne i samme omfang. Alene i månederne marts og april 1985 var der tale om adskillige: den 6. marts angreb tre gymnasieelever, hvoraf den ene var bevæbnet med et haglgevær, to unge fra Maghreb-landene i Neuville-sur-Saone, ca. 50 km fra Lyon (!06).
school students, one of them armed with a shot pistol, attacked two young Maghrebians at Neuville-sur-Saone, 15 kilometres from Lyon (1W).
Samme dag ca. 20 km derfra i Vaux-en-Velin omkom skoleeleven Bardek Barka under dårligt belyste omstændigheder.
On the same day, at Vaux-en-Velin, a college student, Bardek Barka, died in circumstances which have never been cleared up.
Den 23. marts blev en 28-årig marokkaner dræbt og en ung mand fra Martinique såret i Menton af to franskmænd »der ikke kunne lide arabere«.
On 23 March in Menton, a 28-year-old Moroccan was killed and a young man from Martinique was wounded by two Frenchmen 'who didn't like Arabs'.
Der tales desuden om henholdsvis stigning og fald i den racistiske vandalisme.
There are also reports of racist vandalism which seems to come in waves.
Den seneste episode var mordet på en ung algierer på 23 år den 28. september i Lyon, begået af medlemmerne af en privat ordenstjeneste, der udtrykkeligt går ind for racistiske mål (I07).
The most recent crime was the murder of a 23-year-old Algerian on 28 September in Lyon by members of a private vigilante group which openly derives its support from racist feelings (107).
Et tabu synes at være forsvundet, som Theo Klein, formand for Conseil représentatif des institutions juives de France (CRIF) gør opmærksom på: »Jeg tror ikke, at folk der ikke før var antisemitter, er blevet det, men visse følelser løber lettere løbsk i dag. Når der gives udtryk for diskrimination, foragt, ja, endog had over for en eller anden befolkningsgruppe, er andre også truede.
It is as if a taboo had been lifted, says Mr Theo Klein, chairman of the Conseil représentatif des institutions juives de France (CRIF): 'I do not think that people who had no such feelings before, are now becoming anti-semitic, but today some feelings come to the surface more easily.
Det er derfor, vi som jøder er solidariske med de arabiske indvandrere« (108).
In this respect there is solidarity between us Jews and the Arab immigrants (108).
Vi skal senere analysere årsagerne til, at tabuerne er faldet bort: lad os imidlertid straks nævne det generationsbestemte fænomen (der er gået 40 år siden nazismens fald) og en social revaluering af volden.
We shall be examining below the causes of the lifting of the 'taboo': here we shall only mention the generation effect (40 years have passed since the fall of the various fascisms) and changed social attitudes to violence.
I lyset heraf er fristelsen til at føre en alt for forenklet debat undertiden nået helt op til de parlamentariske partier (109).
Even the parliamentary political parties have some times fallen prey to the temptation of oversimplification (I09).
Det ville være umuligt nøjagtigt at indkredse fænomenet, hvis man ikke var klar over, at fremmedhadet først og fremmest var rettet mod arbejdstagere fra Maghreb-landene.
It would be to misconceive the nature of xenophobia if we failed to point out that it is directed in the first place against the Maghreb workers.
Forholdet er så meget mere foruroligende, som indvandrere af arabisk oprindelse udgør en konstant stigende andel, både af indvandrebefolkningen og af den Franske befolkning som sådan:
This is all the more worrying because the proportion of immigrants of Arab origin is constandy rising both within the immigrant population and in the population of France as a whole (n0).
Udlændinge fra - Asien - Afrika - Europa af den samlede befolkning
Foreign natives of the continent of -Asia - Africa - Europe in the total population
6.8 borgere fra Maghreb-landene anslås at være på næsten tre mio. Det er først og fremmest dem fremmedhadet og racismen rammer, og det skyldes en masse faktorer: de unge fra Maghreb-landene gjorde deres indtog på arbejdsmarkedet på et tidspunkt, hvor arbejdspladserne var få, mens de tidligere indvandrerbølger nød godt af en favorabel økonomisk konjunktur; akklimatiseringen, der fandt sted på netop det tidspunkt, hvor uddannelsessystemet var i krise; hele den man glende forståelse, der var en følge af Algier-krigen; det forværrede billede af islam, der i forvejen var ilde set.
Altogether, the Maghreb community in France is estimated at nearly 3 million people. It is this community which is the main target of xenophobia and racism, owing to the conjunction of a number of factors: the arrival of the second generation on the labour market just as jobs were becoming scarce (whereas the earlier immigrant waves were coming into the country at a time of labour scarcity); the fact that their acculturation coincided with a period of crisis in the educational system; the accumulated misunderstandings dating back to the Algerian war; a distorted and unfavourable view of Islam in public perception.
De problemer, Maghreb-befolkningen står over for, kan ikke blot beskrives i generelle og abstrakte termer, de er samtidig typiske for et bysamfund, med dets indvandrertradition, industristruktur, magtsystem og associative net, bymæssige udformning og sociale, religiøse og politiske karakteristika.
its own traditions of immigration, its industrial structure, its power structure and association network, its town-planning peculiarities, its specific social, religious and political patterns.
Andre Diligent, der er borgmester i Roubaix og tidligere medlem af Europa-Parlamentet, har forelagt udvalget et dokument, hvori der redegøres for problemerne i Roubaix.
André Diligent, the mayor of Roubaix and a for mer Member of the European Parliament, has kindly submitted to the Committee a document summarizing the specific problems arising in his town.
Billedet af den enkelte nyankomne indvandrer er ikke særlig kønt (. . .)
Each newly arrived immigrant has to contend with a pre conceived social 'image' which is not a flattering one (. . .).
Tag nu f.eks. belgierne, disse »smørkrukker«, som man kalder dem, miserable og udskudte »fordi«, som det hed i sangen, de ikke brugte deres penge i Frankrig, men tog alt med sig, selv det smør, de brugte, og fordi de var snavsede og lugtede grimt osv . . .«.
Thus the Belgians were labelled 'butter pots', disliked and despised, because, as a popular song had it, they didn't want to spend their money in France and even brought their butter with them, because they were supposed to be dirty and even smelly and so on.
Sådan er det også med »spaghettierne«, og alle de andre snavsede og fordrukne ...
Thus also the 'wops', the 'pollaks' (all supposed to be dirty and drunken), the 'dagos', the 'wogs' etc.
Er det racisme, dette fremmedhad, der går forud for enhver ny integration?
This xenophobia precedes each new wave of assimilation: are we to call it racism?
Under alle omstændigheder udspringer denne fornægtelse, denne forkastelse af den andens oprindelige identitet, helt sikkert af en smertelig, men fortrængt bevidsthed om ens egen forskellige oprindelse.« (u2).
At all events, this denial, this rejection of the stranger's native identity is undoubtedly generated by an acute but repressed awareness of one's own difference of birth' f12).