natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fællesskabets kompetence, hvis en medlemsstat på egen hånd ratificerede Havretskonventionen, uden at EF som sådant samtidig foretog en koordineret ratifikation, og at spørgsmålet om Forbundsrepublikken Tysklands og Det Forenede Kongeriges tiltrædelse må afgøres samtidig med spåørgsmålet om samtlige med lemsstaters ratifikation af konventionen og den særskilte afgørelse om EF's formelle bekræftelse af konventionen, på baggrund af udviklingen i forhandlinger ne i ovennævnte forberedende kommission (Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel nr. 2067/84, 2296/ 84 og 1981/85, EFT nr. C 255 af 7.10.1985, s. 34, og EFT nr. C 81 af 9.4.1986, s. 27).
without simultaneous and coordinated ratification by the Community would constitute violation of the Community competences and that accession to the Convention by Germany and the United Kingdom can only be considered together with the question of its ratification by all the Member States and the future formal acceptance by the Community of the Convention in the light of the deliberations of the Preparatory Commission (answers by the Commission to Written Questions Nos 2067/84, 2296/84 and 1981/85, OJ C 255, 7.10.1985, p. 3 and 4, OJ C 81, 9.4.1986, p. 27).
Den endelige afstemning om konventionen fandt sted i april 1982 og markerede afslutningen af FN's Tredje Havretskonference, som var indledt i 1974, og hvori EF havde deltaget med observatørstatus.
SIGNATURE, RATIFICATION AND CONSEQUENCES OF THE CONVENTION ON THE LAW OF THE SEA: The Convention was adopted in April 1982 as the outcome of the proceedings of the third United Nations Conference on the Law of the Sea which began in 1974 and was attended by the EEC with observer status.
KONVENTIONENS VIGTIGSTE ASPEKTER: Konventio nen indeholder dels en kodificering af gældende international ret, og dels en række nye bestemmelser med henblik på indførelse af en ny verdensorden inden for havretten.
MAIN FEATURES OF THE CONVENTION: The Convention codifies, on the one hand, existing international law and, on the other, introduces a number of innovative provisions for the establishment of a new international order in the domain of the Law of the Sea.
Den 9. december havde 159 lande undertegnet. Fra dette tidspunkt er det ifølge konventionen ikke længe re muligt blot at undertegne, interesserede parter kan herefter kun tilslutte sig konventionen gennem ratifikationsproceduren. tionsproceduren.
Freedom of navigation: the Convention guarantees the right of innocent passage in territorial waters, in international straits and in waters around archipelagos.
Der er fri sejlads på det åbne hav.
Freedom of navigation on the high seas is confirmed.
b) Den Internationale Havbundsmyndighed: Det nye element i konventionen er indførelsen af zonen og bestemmelsen om, at dens ressourcer skal anses for at være »menneskehedens fælles arv«.
The International Seabed Authority: the innovation contained in the Convention consists of creating a zone and its resources, accepted as the 'common heritage of mankind'.
Zonen strækker sig hinsides kontinentalsoklens grænser og omfatter havbunden samt undergrunden.
The zone extends beyond the continental shelf and Includes the seabed and the subsoil.
De aktiviteter, som foregår i zonen, skal være i hele menneskehedens interesse.
By 9 December 1984 there were 159 signatures.
De tilrettelægges og gennemføres af Den Internationale Havbundsmyndighed, som omfatter en forsamling, et råd, et sekretariat samt et særligt kammer af Den Internationale Havretsdomstol, sammensat af 11 medlemmer.
After that date, by the terms of the Convention, it was no longer open for signature but only for 'accession' through the mechanism of ratification.
Fem af EF's daværende ti medlemsstater undertegnede konventionen den 10. december 1982: Danmark, Frankrig, Grækenland, Irland og Nederlandene.
Five of the 10 States which were then Members of the EEC signed the Convention on 10 December 1982: Denmark, France, Greece, Ireland and the Netherlands.
Yderligere tre lande undertegnede den i december 1984 (Belglen og Luxembourg den 5. december og Italien den 7. december), dvs. i alt 8 medlemsstater. For bundsrepublikken Tyskland og Det Forenede Kongerige har ikke undertegnet konventionen, men de har undertegnet slutakten fra FN's Tredje Havretskonference. Spanien og Portugal undertegnede konventio nen henholdsvis den 4. december 1984 og den 10. december 1982.
Three others signed in December 1984 (Belgium and Luxembourg on 5 December, Italy on 7 December), making a total of eight Member States.
Den 6. december 1984 gav Rådet sin tilladelse til, at Fællesskabet undertegnede konventio nen, og vedtog to erklæringer (Bulletin for De Europæiske Fællesskaber nr. 12/1984, s. 144-145), hvoraf den ene drejer sig om Det Europæiske Fællesskabs beføjelser med hensyn til de af konventionen omhandlede spørgsmål, medens den anden er af politisk karakter og indeholder Fællesskabets vurdering af konventio nen.
On 6 December 1984 the Council authorized signing of the Convention by the Community and adopted two declarations (Bulletin of the European Communities, No 12/1984, p. 149): one on the European Community's competences with regard to matters governed by the Convention, and another which is political in nature and gives the Community's assessment of the Convention.
c) Overførsel af marinteknologi: Den Internationale Havbundsmyndighed samarbejder med medlemssta terne med henblik på at fremme overførslen af teknolo gi og videnskabelig viden om de aktiviteter, der udføres i zonen, især til gavn for udviklingslandene.
Activities undertaken in this zone are for the benefit of the whole of mankind. They are organized and carried out by the International Seabed Authority which consists of an Assembly, a Council, a Secretariat and a special Chamber of the Tribunal of the Law of the Sea, made up of 11 members.
På nuværende tidspunkt er foruden Fællesskabet som sådant de ti EF-lande, som samtidig undertegnede konferencens slutakt og konventionen, medlemmer af Den Internationale Havbundsmyndigheds Forberedende Kommission og Den Internationale Havretsdomstol.
At present, the ten Community Member States which have signed both the Final Act of the Conference and the Convention, as well as the Community as such, are members of the Preparatory Commission for the International Seabed Authority and of the International Tribunal for the Law of the Sea.
De lande, som kun har undertegnet slutakten (For bundsrepublikken Tyskland og Det Forenede Kongerige) deltager som observatører fuldt ud I denne forberedende kommissions drøftelser, men de er ikke stemmeberettigede. meberettigede.
The States which have only signed the Final Act (FR of Germany and the United Kingdom) participate fully in the work of the Preparatory Commission as observers, but cannot take part in decision-making.
Der skal være faciliteter for adgang til teknologlen på rimelige vilkår, samt mulighed for at uddanne viden skabeligt og marin-teknologisk personale. Erhvervelsen af denne avancerede teknologi kan imidlertid vise sig meget kostbar for udviklingslandene, samtidig med at det i producentlandene stimulerer de mest frem skredne industrier for denne teknologi.
The transfer of marine environment related technologies: the International Seabed Authority cooperates with Member States in promoting the transfer of technology and scientific know-how relating to activities undertaken in the zone, particularly for the benefit of developing countries.
Konventionen træder I kraft, når 60 stater har ratificeret.
The Convention will enter into force once it has been ratified by 60 States.
I april 1988 var 35 ratifikationsdokumenter blevet deponeret hos De Forenede Nationers generalsekretær.
By April 1988, 35 instruments of ratification had been deposited with the Secretary-General of the United Nations.
Endnu har hverken EF som sådant eller nogen af dets medlemsstater ratificeret konventionen.
Neither the Community nor any of its Member States has so far ratified the Convention.
Kommissionen har gentagne gange givet udtryk for den opfattelse, at det ville være en tilsidesættelse af d) Definitionen af det ydre territorialfarvand, den tilstødende zone, den eksklusive økonomiske zone og kontinentalsoklen er fire betegnelser for havområder, hvor
Access to the technology on easy terms is planned and encouraged, as is the training of personnel in marine sciences and technology. However, the acquisition of these sophisticated
i at udforske områder i det nordøstlige Stillehav (rapport af 5.11.1987 om havret fra FN's generalsekretær). tær).
(d) representatives of the Member States and officials of the Commission and the Council.
Den eksklusive økonomiske zone strækker sig indtil 200 sømil fra basislinjen svarende til 188 sømil ud over det ydre territorialfarvand på 12 sømil.
Definition of territorial sea, contiguous zone, exclusive economic zone and continental shelf — four types of maritime areas in which coastal States may, to various degrees, exercise national jurisdiction.
Kyststaterne har her en række suveræne rettigheder, bl.a. til udforskning, beskyttelse og bevarelse af levende eller ikke levende naturforekomster i farvandet, havbunden og undergrunden.
The Exclusive Economic Zone (EEZ) extends beyond the territorial sea up to a limit of 200 nautical miles measured from the baselines, or 188 miles beyond the 12-mile limit of territorial waters; within the EEZ the coastal States have a number of sovereign rights, including those of exploring and exploiting, conserving and managing the natural resources, whether living or non-living, of the waters, the seabed and its subsoil.
Den eksklusive økonomiske zone er en af de vigtigste nyheder i konventionen.
The EEZ is one of the main innovations created by the Convention.
e) Beskyttelse og bevarelse af havmiljøet: Staterne er forpligtede til at beskytte og bevare miljøet og vedtage den fornødne lovgivning med henblik på at forebygge, mindske og kontrollere forureningen fra forskellige kilder.
The protection and preservation of the marine environment: States must protect and preserve the environment and adopt appropriate legislation to prevent, reduce and control pollution from various sources.
Kyststaterne råder over udvidede politi- og til synsbeføjelser.
Coastal States will have stronger policing and supervisory powers.
EUROPA-PARLAMENTETS ROLLE: EP har adskillige gange behandlet havretsproblematlkken og givet udtryk for, at medlemsstaterne måtte indtage en fæl les holdning på FN's Tredje Havretskonference, samt at Fællesskabets som sådant skulle tilslutte sig konventionen (beslutning af 13. maj 1977, EFT nr. C 133 af 6.6.1977, s. 50, beslutning af 14. marts 1980, EFT nr. C 85 af 8.4.1980, s. 85).
Finally, on 5 September 1986, at the conclusion of the fourth session of the Preparatory Commission, a Declaration on the implementation of Resolution II was adopted, introducing various changes in the original régime so as to permit registration of the first group of pioneer investors (France, Japan, India and the USSR), while seeking to protect the interests of other potential pioneer investors.
I sin beslutning af 9. april 1981 (EFT nr. C 101 af 4.5.1981, s. 65) opfordrer EP Fælles skabet til at lade resultaterne af havretskonferencen danne udgangspunkt for en fælles råstof- og energipolitik og kræver, at medlemsstaterne koordinerer deres holdning, så Fællesskabet kan deltage som kontraherende part i selve konventionen og arbejdet i den senere forberedende kommission for Den Internationale Havbundsmyndighed.
This Declaration marked a considerable advance In the negotiations and, together with the Agreement of 10 April 1987 reached at the fifth (1987) session of the Preparatory Commission, contributed decisively to overcoming the deadlock in the Commission's proceedings.
Efter konferencens afslutning appellerede EP gentagne gange til de medlemsstater, der endnu ikke havde undertegnet, samt til Rådet selv, om at skride til undertegnelse og ratifikation af konventionen (beslutning af 14. december 1982, EFT nr. C 13 af 17.1.1983, s. 30, beslutning af 9. juni 1983, EFT nr. C 184 af 11.7.1983, s. 98 og beslutning af 25. oktober 1984, EFT nr. C 315 af 26.11.1984, s. 91).
A group of experts is now scrutinizing the applications for registration submitted by France, Japan and the USSR, which are all interested in exploration of areas of the north-east Pacific (report by the Secretary-General of the United Nations on the Law of the Sea, 5 November 1987).
Europa-Parlamentets rolle inden for andre selvstændige områder, der også henhører under havretten (fiskeripolitik, søtransport, miljøpolitik), er behandlet andet steds i dette værk under det pågældende emne.
Settling of disputes: in addition to the standard diplomatic procedures of conciliation and arbitration, the Convention provides for the creation of an International Tribunal on the Law of the Sea, consisting of 21 independent members, with powers to deal with any dispute or any request submitted to it in accordance with the Convention.
Arbejdet i Den Internationale Havbundsmyndigheds Forberedende Kommission: Slutakten fra FN's Tredje Havretskonference, der er undertegnet af samtlige EF-lande, indeholder to resolutioner om indførelse af en midlertidig ordning for udforskning af havbundenes mineralressourcer.
The work of the Preparatory Commission for the International Seabed Authority: the final Act of the Third United Nations Conference on the Law of the Sea, which was signed by all the Member States, contains two resolutions which provide for the introduction of an interim régime of exploration and exploitation of the mineral resources of the seabed.
En af den forberedende kommissions vigtigste opgaver er at udstede licenser til pioner-investorerne.
One of the Preparatory Commission's first duties will be to issue exploration licences to the so-called pioneer investors.
Disse er dels Frankrig, Japan, Indien og USSR, dels fire internationale konsortier med delta gelse af nogle amerikanske virksomheder foruden vesttyske, belgiske, britiske, italienske, nederlandske, canadiske og japanske investorer.
These are France, India, Japan and the USSR on the one hand, and on the other, four international consortiums in which American companies have a share together with West German, Belgian, British, Italian, Netherlands, Canadian and Japanese investors under Resolution II.
Ifølge resolution II kan også alle udviklingslande blive pioner-investorer, hvis de har investeret omkring 30 millioner USD i nodulundersøgelsen inden den 1. januar 1985.
Any developing country which had signed the Convention could become a pioneer investor if it invested USD 30 million in nodule research before 1 January 1985.
Denne gruppe fik særlig til opgave at følge den forberedende kommissions arbejde, havrettens udvikling og dens virkning på den fælles politik (Kommissionens svar på skriftlig forespørgsel nr. 1670/83, EFT nr. C 84 af 26.3.1984, s. 29).
The role of the EP in specific areas within the overall scope of the Law of the Sea (fisheries policy, sea transport, environment policy) is discussed in the appropriate sections of this volume.
Denne erklæring betød et væsentligt gennembrud i forhandlingerne og bidrog sammen med den aftale, der blev indgået den 10.4.1987 under den forberedende kommissions femte møde (1987), afgørende til at få bragt kommissionens arbejde ud af sit dødvande. En ekspertgruppe er nu i gang med at gennemgå registreringsanmodningerne fra Frankrig, Japan og USSR, som alle er interesserede
At the Preparatory Commission's first session, which was held in 1983, the Community and the Member States were able to carry through a number of their points concerning the rules of procedure of the Commission, notably as regards the status of observers and the status of bodies other than States.
RETSGRUNDLAG: Med Den Europæiske Fælles Akts ikrafttræden (* l/J) i juli 1987 har Det Europæiske Fællesskabs 12 medlemsstater traktatligt forpligtet sig til at tillægge det sikkerhedspolitiske samarbejde passende betydning.
LEGAL BASIS: With the entry Into force of the Single European Act (SEA) (Ί/J) in July 1987 the 12 Member States of the European Community formally agreed to devote due attention to cooperation on security policy.
Således understreges det allerede i præamblet til reformteksten til EF-Traktaterne, at signatarstaterne solidarisk og effektivt skal forsvare de fælles europæiske interesser og yde deres eget bidrag til bevarelsen af mellemfolkelig fred og sikker hed.
Thus in the preamble to this document amending the Community Treaties it is stressed that the signatory States should act with consistency and solidarity to protect their common interests and make their own contribution to the preservation of world peace and International security.
I de traktatlige bestemmelser i Fællesakten om Det Europæiske Udenrigspolitiske Samarbejde (afsnit III) får »De høje kontraherende parter, medlemer af De Europæiske Fællesskaber« desuden entydige sikker hedspolitiske beføjelser inden for rammerne af Det Europæiske Politiske Samarbejde (EPS).
In the provisions of the Single Act dealing with European cooperation in the sphere of foreign policy (Title III), the 'High Contracting Parties, being members of the European Communities' are assigned specific responsibilities for security policy in the context of european political cooperation (EPC).
I artikel 30, stk. 6, går medlemsstaterne eksplicit ind for et snævre re samarbejde i spørgsmål vedrørende den europæiske sikkerhed og en styrkelse af samordningen af enkeltstaternes holdninger vedrørende de politiske og økonomiske aspekter af sikkerheden.
In Article 30(6) the Member States explicitly declare their willingness to cooperate more closely on questions of European security and to coordinate the positions of their individual countries more closely on the political and economic aspects of security.
Endvidere giver de kontraherende parter udtryk for deres beslutsomhed til at bevare de teknologiske og industrielle betingelser, der er nødvendige for deres sikkerhed.
They also stress their determination to maintain the technological and industrial conditions necessary for external security.
FREMTIDSPERSPEKTIVER OG IGANGVÆRENDE AR BEJDE: Trods den seneste udvikling vedrørende EPS's arbejdsmåde og den med Fællesaktens ikrafttræden institutionaliserede anerkendelse af i praksis at drøfte sikkerhedspolitik er der nu som før i nogle medlemsstater forbehold over for, at man på europæisk plan beskæftiger sig med de militære aspekter af sikkerhed for ikke at tale om arbejde hen imod en fælles forsvar spolitik inden for De Tolv.
PROSPECTS AND WORK IN PROGRESS: Despite the latest developments in the functioning of EPC and the official recognition of the practice, established with the entry into force of the SEA, of discussing security policy, various Member States still have reservations about tackling the military aspects of security or even working towards a Community defence.
En af årsagerne til denne tilbageholdenhed er, at én medlemsstat - Irland - ikke som de øvrige er medlem af NATO og endvidere, at kun 7 EF-stater i øjeblikket udgør Den Vesteuropæiske Union (WEU), mens de øvrige ikke er med. På denne baggrund er den sikkerhedspolitiske debat i øjeblikket koncentreret om følgende spørgsmål: Hvorledes skal sikkerhedspolitiske beføjelser og aktiviteter i fremtiden koordineres hhv. afgrænses mellem Det Europæiske Fællesskab, WEU og Atlantpagtens organisationer?
One of the main reasons for their reluctance is that one Member State — Ireland — is not a member of NATO like all the others and furthermore, at present, only seven Community countries are members of the Western European Union. Against this background the debate on security policy at present centres on the following questions: how should security policy responsibilities and activities be coordinated and/or distributed between the European Community, the WEU and the NATO organizations?
Skal EF-institutionernes sikkerhedspolitiske aktiviteter også omfatte militære og strategiske aspekter?
Should the Community institutions' concern with security policy also cover military and strategic aspects of security?
Hvordan og i hvilken udstrækning skal EF's sikkerhed spolitiske aktiviteter institutionaliseres?
How and to what extent should the Community's security policy activities be institutionalized?
UDVIKLING: Udgangspunktet for EF's sikkerhedspolitik er den inden for EPS foretagne udenrigspolitiske koordinering mellem medlemsstaterne.
ORIGINS: The Community's concern with security policy started with the coordination on external policy undertaken by the Member States in the framework of EPC.
Den praksis, der har eksisteret siden de første år i halvfjerdserne vedrørende drøftelse af politiske sikkerhedsaspekter inden for EPS, blev formelt anerkendt i London-Rapporten om EPS, som blev vedtaget af De Ti's udenrigsministre den 13.10.1981.
This practice of discussing political aspects of security in the context of EPC which has been followed since the early 1970s was formally recognized in the London Report on EPC, adopted by the Foreign Ministers of the Ten on 13 October 1981.
EUROPA-PARLAMENTETS ROLLE: EP har i sine beslutninger og forespørgsler, under den årlige debat om EPS og under Det Politiske Udvalgs kvartalsvise møder, hvor formanden for Rådet deltager, gentagne gange taget stilling til sikkerhedspolitiske spørgsmål.
ROLE OF THE EUROPEAN PARLIAMENT (EP): In its resolutions and questions, its annual debate on EPC and in its Political Affairs Committee's quarterly colloquies with the President-in-Office of the Council, the EP has often expressed its views on security policy.
Allerede i 1973 vedtog EP en beslutning, hvori det gav udtryk for, at samarbejdet på det udenrigspolitiske område også burde omfatte forsvar og sikkerhedspolitik. tik.
As early as 1973 it passed a resolution in which it expressed the view that cooperation in foreign policy must take defence and security policy into account.
Den højtidelige erklæring om Den Europæiske Union, som blev undertegnet af Det Europæiske Råd i Stuttgart den 19.6.1983, indeholdt adskillige foranstaltning er med henblik på styrkelse af EPS, deriblandt »koordination af medlemstaternes holdning til de politiske og økonomiske aspekter af sikkerhed«.
The Solemn Declaration on European Union signed by the European Council in Stuttgart on 19 June 1983 included several measures aimed at reinforcing EPC, one of which was 'the coordination of the positions of Member States on the political and economic aspects of security'.
I den omfattende beslutning om Det Europæiske Politiske Samarbejde og sikkerheden i Europa (dok.
The resolution on EPC and European security (Doc.
1-946/ 82), som EP vedtog den 13.3.1983, blev der givet udtryk for den overbevisning, at medlemsstaternes fælles sikkerhedspolitiske interesser bør udforskes fuldt ud og defineres, specielt inden for rammerne af EPS, og der blev indtrængende opfordret til en «mere effektiv samordning mellem de politiske konsultationer inden for henholdsvis Det Europæiske Politiske Samarbejde og NATO, når politiske og økonomiske spørgsmål i forbindelse med fred og sikkerhed i Europa drøftes».
1-946/82) adopted by the EP on 13 January 1983 stated the conviction that the shared security concerns of the Member States should be 'fully explored and elaborated, particularly within the context of EPC' and urged that 'a more effective coordination take place between the consultations in EPC and NATO when political and economic subjects touching on matters related to European peace and security are under discussion'.
Den Europæiske Fælles Akt har uden tvivl ført til en klar vækst i de sikkerhedspolitiske drøftelser inden for EPS.
The SEA has definitely led to an increase in the number of discussions on security policy in the context of EPC.
Men sikkerhedspolitik har tidligere ikke været noget centralt emne for møder mellem udenrigsministrene.
However, in the past security policy has not been one of the main matters of concern in meetings of the Foreign Ministers.