natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hos patienter, der tager 25 mg én gang daglig, bør dosen øges til 50 mg om dagen, inden dosen øges i trin på 50 mg.
For patients taking 25 mg once daily, the dose should be increased to 50 mg daily before increasing the dose amount by 50 mg.
Hos patienter, der tager amlodipin alene, er følgende blevet indberettet:
In patients taking amlodipine alone, the following have been reported:
Hos patienter, der tager amlodipin alene, er følgende yderligere bivirkninger blevet rapporteret:
In patients taking amlodipine alone the following additional side effects have been reported:
Hos patienter, der tager moderate CYP3A-hæmmere, skal dosis af tolvaptan reduceres som følger:
In patients taking moderate CYP3A inhibitors, tolvaptan doses have to be reduced as follows:
Hos patienter, der tager telmisartan alene, er følgende yderligere bivirkninger set:
In patients taking telmisartan alone the following additional side effects have been reported:
Hos patienter, der tager visse af komponenterne i Stribild, er der iagttaget visse sjældne, men alvorlige bivirkninger, herunder mælkesyreacidose (for højt mælkesyreindhold i blodet) og svære nyreproblemer.
In patients taking some of the components of Stribild, certain rare but serious side effects have been seen including lactic acidosis (excess lactic acid in the blood) and severe kidney problems.
Hos patienter, der tager voriconazol (anvendes ved svampeinfektioner), skal dosis af Stocrin reduceres.
The dose of Stocrin needs to be reduced in patients taking voriconazole (used to treat fungal infections).
Hos patienter, der tidligere har fået medicin mod deres hiv-infektion, uden at denne medicin har virket, bør lægen, inden Emtriva ordineres, gennemgå patientens tidligere antivirale medicin og vurdere chancen for, at infektionen med det pågældende virus kan behandles med nogle af de andre nye antivirale lægemidler, der eventuelt kan ordineres.
For patients who have taken medicines to treat their HIV infection before and failed to respond to that treatment, doctors should only prescribe Emtriva once they have looked at the antiviral medicines the patient has taken before and assessed the likelihood of the virus’s response to any new antiviral medicines that might be prescribed.
Hos patienter, der tidligere har haft myokardieinfarkt, og som har efterfølgende atrium nodale eller ventrikulære arytmier, bør hjertefunktionen overvåges med særlig omhu i den periode, hvor initial dosisjustering foretages.
In patients with a history of myocardial infarction who have residual atrial nodal or ventricular arrhythmias; cardiac function should be monitored with particular care during the period of initial dose adjustments.
Hos patienter, der tog ikke-forblandet insulin, var den gennemsnitlige daglige dosis 44,3 E/dag.
In patients taking non-pre-mixed (intermediate/long-acting) insulin, the mean daily dose was 44.3 U/day.
Hos patienter, der tåler canagliflozin, men hos hvem eGFR falder vedholdende til under
In patients tolerating canagliflozin whose eGFR falls persistently below
Hos patienter, der tåler denne dosis, kan dosis
In patients who tolerate this dose, it can
Hos patienter, der udvikler inhibitorer til faktor VIII, kan tilstanden manifesteres ved manglende klinisk respons.
In patients who develop inhibitors to factor VIII, the condition may manifest itself as an insufficient clinical response.
Hos patienter, der udvikler trombocytopeni, d.v.s. trombocyttal som konstant ligger under 100.000/mm³, bør intermitterende behandling eller dosisnedsættelse overvejes.
Consideration should be given to intermittent cessation or decreasing the dose of filgrastim in patients who develop thrombocytopenia, i.e. platelets consistently < 100,000/mm3.
Hos patienter, der undergår plasmaudskiftning (fjernelse, behandling og tilbageføring af blodplasma til blodcirkulationen) eller plasmainfusion, er det nødvendigt med supplerende doser af Soliris.
In patients who receive plasma exchange (the removal, treatment, and return of blood plasma from their blood circulation) or infusion of plasma, additional doses of Soliris are required.
Hos patienter, der var afhængige af transfusion af blodplader ved baseline, og som opnåede transfusionsuafhængighed i løbet af behandlingen, var den mediane varighed af transfusionsuafhængigheden af blodplader 10,8 måneder i Vidaza-gruppen, og 19,2 måneder i CCR- gruppen.
patients who were platelet transfusion dependent at baseline and achieved transfusion independence on treatment, the median duration of platelet transfusion independence was 10.8 months in the Vidaza group and 19.2 months in the CCR group.
Hos patienter, der var co-inficeret med hepatitis B- eller C-virus, og som fik rilpivirin, var forekomsten af forhøjede leverenzymer højere end hos patienter, der fik rilpivirin, og som ikke havde co-infektion.
In patients co-infected with hepatitis B or C virus receiving rilpivirine, the incidence of hepatic enzyme elevation was higher than in patients receiving rilpivirine who were not co-infected.
Hos patienter, der var egnede til disse forsøg var kronisk hepatitis C bekræftet ved en positiv hcv-RNA-polymerasekædereaktionstest (PCR) (> 30 IE/ml), en leverbiopsi i overensstemmelse med en histologisk diagnose på kronisk hepatitis uden anden årsag til den kroniske hepatitis, samt en abnorm serum-ALAT.
Eligible patients for these trials had chronic hepatitis C confirmed by a positive HCV-RNA polymerase chain reaction (PCR) assay (> 30 IU/ml), a liver biopsy consistent with a histological diagnosis of chronic hepatitis with no other cause for the chronic hepatitis, and abnormal serum ALT.
Hos patienter, der var egnede til disse forsøg, var kronisk hepatitis C bekræftet ved en positiv hcv-RNA-polymerasekædereaktionstest (PCR) (> 30 IE/ml), en leverbiopsi i overensstemmelse med en histologisk diagnose på kronisk hepatitis uden anden årsag til den kroniske hepatitis, samt en abnorm serum-ALAT.
Eligible patients for these trials had chronic hepatitis C confirmed by a positive HCV-RNA polymerase chain reaction (PCR) assay (> 30 IU/ml), a liver biopsy consistent with a histological diagnosis of chronic hepatitis with no other cause for the chronic hepatitis, and abnormal serum ALT.
Hos patienter, der var egnende til disse forsøg, var kronisk hepatitis C bekræftet ved en positiv hcv-RNA-polymerasekædereaktionstest (PCR) (> 30 IE/ml), en leverbiopsi i overensstemmelse med en histologisk diagnose på kronisk hepatitis uden anden årsag til den kroniske hepatitis, samt en abnorm serum-ALAT.
Eligible patients for these trials had chronic hepatitis C confirmed by a positive HCV-RNA polymerase chain reaction (PCR) assay (> 30 IU/ml), a liver biopsy consistent with a histological diagnosis of chronic hepatitis with no other cause for the chronic hepatitis, and abnormal serum ALT.
Hos patienter, der var inkluderet i den kliniske undersøgelse, havde 40-50% af patienterne ved baseline thrombocyttal, der lå under den nedre normale grænseværdi.
In patients included in the clinical trial, 40%- 50% of patients had platelet counts below the lower limit of normal at baseline.
Hos patienter, der var utilstrækkeligt kontrolleret på sulfonylurinstof alene eller i kombination med metformin, var reduktionen 3,5 mmHg med Xultophy og 3,2 mmHg med placebo.
In patients inadequately controlled on sulphonylurea alone or in combination with metformin, the reduction was 3.5 mmHg with Xultophy and 3.2 mmHg with placebo.
Hos patienter, der vejede < 80 kg, udviste en større del af de patienter, der fik 50 mg vedligeholdelsesbehandling, vedvarende klinisk remission sammenligninget med dem, der fik placebo.
In patients weighing less than 80 kg, a greater proportion of patients who received 50 mg maintenance therapy showed sustained clinical remission compared with those who received placebo.
Hos patienter, der viser tegn på tidligere hepatitis B-infektion (HBsAg- negativ, anti-HBc-positiv), skal læger med erfaring inden for hepatitis B konsulteres angående monitorering og iværksættelse af antiviral behandling af HBV.
For patients who show evidence of prior (HBsAg negative, anti-HBc positive) hepatitis B infection, physicians with expertise in managing hepatitis B should be consulted regarding monitoring and initiation of HBV antiviral therapy.
Hos patienter, for hvem alle tre baseline-laboratorieværdier var gunstige (AFP < 20 ng/ml, trombocyttal ≥ 90 x 109/l og albumin ≥ 35 g/l), var recidivraten den samme for patienter behandlet i henholdsvis 12 og 24 uger.
In subjects with all three favourable baseline laboratory values (AFP < 20 ng/mL, platelets ≥ 90 x 109/L, and albumin ≥ 35 g/L), relapse rates were similar in subjects treated for 12 or 24 weeks.
Hos patienter, hos hvem medicinsk kastration ikke har virket, som enten ingen symptomer har eller som kun har lette symptomer, havde Zytiga en gavnlig virkning, når der endnu ikke var behov for kemoterapi.
In patients where medical castration has not worked and who have no or only mild symptoms, Zytiga is of benefit when chemotherapy is not yet required.
hos patienter, hvis blodglukoseniveauer ikke er tilstrækkeligt kontrolleret med metformin alene;
in patients whose blood glucose levels are not adequately controlled by metformin alone;
Hos patienter, hvis dosering øgedes fra hver anden uge til ugentlig, var den gennemsnitlige (±SD) serum-koncentration af adalimumab 15,3±11,4 μg/ml (40/20 mg ugentlig) og 6,7±3,5 μg/ml (20/10 mg ugentlig) ved uge 52.
For patients who dose escalated from eow to weekly regimen, the mean (±SD) serum concentrations of adalimumab at Week 52 were 15.3±11.4 μg/mL (40/20 mg, weekly) and 6.7±3.5 μg/mL (20/10 mg, weekly).
Hos patienter, hvis kræft tydede stærkt på PD-L1, var den samlede overlevelsesperiode længere efter behandling med Keytruda (omkring 15 måneder) end efter behandling med et andet kræftlægemiddel, docetaxel, (omkring otte måneder).
In patients whose tumours tested strongly for PD-L1, overall survival was higher after Keytruda treatment (around 15 months) than after treatment with another cancer medicine docetaxel (around 8 months).
Hos patienter, hvis serum-ferritinniveauer har nået målet (som regel mellem 500 og 1.000 µg/l), bør det overvejes at foretage dosisreduktion i trin på 3,5 til 7 mg/kg for at vedligeholde serum-ferritinniveauer inden for det terapeutiske interval.
In patients whose serum ferritin level has reached the target (usually between 500 and 1,000 µg/l), dose reductions in steps of 3.5 to 7 mg/kg should be considered to maintain serum ferritin levels within the target range.
Hos patienter, hvis serum-ferritinniveauer har nået målet (som regel mellem 500 og 1.000 µg/l), bør det overvejes at foretage dosisreduktion i trin på 5 til 10 mg/kg for at vedligeholde serum-ferritinniveauer inden for det terapeutiske interval.
In patients whose serum ferritin level has reached the target (usually between 500 and 1,000 µg/l), dose reductions in steps of 5 to 10 mg/kg should be considered to maintain serum ferritin levels within the target range.
Hos patienter, hvis vaskulære tonus og nyrefunktion hovedsageligt afhænger af reninangiotensin- aldosteronsystemets aktivitet (fx patienter med alvorligkongestiv hjerteinsufficiens eller underliggende nyresygdom, inklusive nyrearteriestenose), er behandling med angiotensinkonverterende enzymhæmmere eller angiotensin-II-receptorantagonister, der påvirker dette system, blevet forbundet med akut hypotension, azotæmi, oliguri og i sjældne tilfælde akut nyresvigt (se pkt.
In patients whose vascular tone and renal function depend predominantly on the activity of the renin- angiotensin-aldosterone system (e.g. patients with severe congestive heart failure or underlying renal disease, including renal artery stenosis), treatment with angiotensin converting enzyme inhibitors or angiotensin-II receptor antagonists that affect this system has been associated with acute hypotension, azotemia, oliguria, or rarely acute renal failure (see section 4.5).
Hos patienter, hvis vaskulære tonus og nyrefunktion overvejende afhænger af aktiviteten af RAAS (f.eks. patienter med kongestivt hjertesvigt, svært nedsat nyrefunktion eller nyrearteriestenose), har behandling med lægemidler, som påvirker dette system, såsom angiotensin-konverterende enzym (ACE)-inhibitorer og angiotensin II-receptorantagonister, været forbundet med akut hypotension, azotæmi, oliguri eller i sjældne tilfælde med akut nyresvigt.
In patients whose vascular tone and renal function depend predominantly on the activity of the RAAS (e.g. patients with congestive heart failure, severe renal impairment or renal artery stenosis), treatment with medicinal products that affect this system, such as angiotensin-converting enzyme (ACE) inhibitors and angiotensin II receptor antagonists, has been associated with acute hypotension, azotaemia, oliguria or, rarely, acute renal failure.
Hos patienter, hvis vaskulære tonus og nyrefunktion overvejende afhænger af aktiviteten af renin- angiotensin-aldosteronsystemet (f.eks. patienter med kongestivt hjertesvigt, svært nedsat nyrefunktion eller nyrearteriestenose), har behandling med lægemidler, som påvirker dette system, såsom angiotensin-konverterende enzyminhibitorer og angiotensin II-receptorantagonister, været forbundet med akut hypotension, azotæmi, oliguri eller i sjældne tilfælde med akut nyresvigt.
In patients whose vascular tone and renal function depend predominantly on the activity of the renin- angiotensin-aldosterone system (e.g. patients with congestive heart failure, severe renal impairment or renal artery stenosis), treatment with medicinal products that affect this system, such as angiotensin- converting enzyme inhibitors and angiotensin II receptor antagonists, has been associated with acute hypotension, azotaemia, oliguria or, rarely, acute renal failure.
Hos patienter, hvor behandling med kortikosteroider af non-infektiøs lungebetændelse er nødvendig, kan profylaktisk behandling mod Pneumocystis jirovecii (carinii) pneumoni (PJP, PCP) overvejes.
For patients who require use of corticosteroids for treatment of non-infectious pneumonitis, prophylaxis for pneumocystis jirovecii (carinii) pneumonia (PJP, PCP) may be considered.
Hos patienter, hvor lægemiddelet virker, og som har behov for genbehandling, bør der være et interval på mindst 12 uger, inden en ny dosis Ilaris administreres (se pkt.
In patients who respond and require re-treatment, there should be an interval of at least 12 weeks before a new dose of Ilaris may be administered (see section 5.2).
Hos patienter, hvor monoterapi er utilstrækkelig, kan Ferriprox anvendes sammen med deferoxamin med en standarddosis (75 mg/kg/dagligt), men bør ikke overstige 100 mg/kg/dagligt.
In patients for whom monotherapy is inadequate, Ferriprox may be used with deferoxamine at the standard dose (75 mg/kg/day) but should not exceed 100 mg/kg/day.
Hos patienter, hvor ophør med ciclosporin enten er mislykkedes eller ikke kan forsøges, bør kombinationen af ciclosporin og Rapamune ikke fortsætte mere end 3 måneder efter transplantationen.
In patients for whom ciclosporin withdrawal is either unsuccessful or cannot be attempted, the combination of ciclosporin and Rapamune should not be maintained for more than months post-transplantation.
Hos patienter, som behandles med filgrastim, som er fortyndet til koncentrationer under 1,5 ME/ml (15 mikrogram/ml), bør der tilføjes humant serumalbumin til en slutkoncentration på 2 mg/ml.
For patients treated with filgrastim diluted to concentrations below 1.5 MU (15 micrograms) per ml, human serum albumin (HSA) should be added to a final concentration of 2 mg/ml.
Hos patienter, som blev behandlet med nivolumab-monoterapi, var andelen af patienter, som oplevede et skift fra baseline til en grad 3 eller 4 abnorm laboratorietest, følgende: 4,4% med anæmi (alle grad 3), 0,4% med trombocytopeni, 7,7% med lymfopeni, 0,5% med neutropeni, 1,7% med forhøjet alkalisk fosfatase, 2,7% med forhøjet ASAT, 2,4% med forhøjet ALAT, 1,0% med forhøjet total-bilirubin, 0,8% med forhøjet kreatinin, 2,4% med forhøjet amylase, 8,0% med forhøjet lipase, 5,9% med hyponatriæmi, 2,1% med hyperkaliæmi, 1,5% med hypokaliæmi, 1,3% med hyperkalcæmi,
In patients treated with nivolumab monotherapy, the proportion of patients who experienced a shift from baseline to a Grade 3 or 4 laboratory abnormality was as follows: 4.4% for anaemia (all Grade 3), 0.4% for thrombocytopaenia, 7.7% for lymphopaenia, 0.5% for neutropaenia, 1.7% for increased alkaline phosphatase, 2.7% for increased AST, 2.4% for increased ALT, 1.0% for increased total bilirubin, 0.8% for increased creatinine, 2.4% for increased amylase, 8.0% for increased lipase, 5.9% for hyponatraemia, 2.1% for hyperkalaemia, 1.5% for hypokalaemia, 1.3% for hypercalcaemia,
Hos patienter, som blev behandlet med nivolumab-monoterapi, var hyppigheden af abnorme leverfunktionstests 7,0% (121/1.728).
In patients treated with nivolumab monotherapy, the incidence of liver function test abnormalities was 7.0% (121/1728).
Hos patienter, som blev behandlet med nivolumab-monoterapi, var hyppigheden af diarre eller colitis 13,6% (235/1.728).
In patients treated with nivolumab monotherapy, the incidence of diarrhoea or colitis was 13.6% (235/1728).
Hos patienter, som blev behandlet med nivolumab-monoterapi, var hyppigheden af nefritis eller nedsat nyrefunktion 3,2% (55/1.728).
In patients treated with nivolumab monotherapy, the incidence of nephritis or renal dysfunction was 3.2% (55/1728).
Hos patienter, som blev behandlet med nivolumab-monoterapi, var hyppigheden af overfølsomhed/infusionsreaktioner 4,1% (71/1.728), herunder 3 grad 3 og 2 grad 4 tilfælde.
In patients treated with nivolumab monotherapy, the incidence of hypersensitivity/infusion reactions was 4.1% (71/1728), including 3 Grade 3 and 2 Grade 4 cases.
Hos patienter, som blev behandlet med nivolumab-monoterapi, var hyppigheden af thyroidearelaterede bivirkninger, herunder hypotyroidisme og hypertyroidisme, 8,6% (149/1.728).
In patients treated with nivolumab monotherapy, the incidence of thyroid disorders, including hypothyroidism or hyperthyroidism, was 8.6% (149/1728).
Hos patienter, som blev på deres randomiserede behandling, var den gennemsnitlige dal- koncentration (±SD) af adalimumab 9,5±5,6 g/ml for standard-dosis-gruppen og 3,5±2,2 g/ml for lav-dois-gruppen ved uge 52.
For patients who stayed on their randomised therapy, the mean (±SD) adalimumab trough concentrations at Week 52 were 9.5±5.6 g/mL for the Standard Dose group and 3.5±2.2 g/mL for the Low Dose group.
Hos patienter, som blev på deres randomiserede behandling, var den gennemsnitlige dal-koncentration (±SD) af adalimumab 9,5±5,6 g/ml for standard-dosis-gruppen og 3,5±2,2 g/ml for lav-dois- gruppen ved uge 52.
For patients who stayed on their randomised therapy, the mean (±SD) adalimumab trough concentrations at Week 52 were 9.5 ± 5.6 g/ml for the Standard Dose group and 3.5 ± 2.2 g/ml for the Low Dose group.
Hos patienter, som blev på deres randomiserede behandling, var den gennemsnitlige laveste (±SD) adalimumab-koncentration 9,5±5,6 g/ml for standard-dosis-gruppen og 3,5±2,2 g/ml for lav-dois- gruppen ved uge 52.
For patients who stayed on their randomised therapy, the mean (±SD) adalimumab trough concentrations at Week 52 were 9.5±5.6 g/mL for the Standard Dose group and 3.5±2.2 g/mL for the Low Dose group.
Hos patienter, som blev på deres randomiserede behandling, var den gennemsnitlige laveste (±SD) adalimumab-koncentration 9,5±5,6 g/ml for standard-dosis-gruppen og 3,5±2,2 g/ml for lav-dois- gruppen ved uge 52.
For patients who stayed on their randomised therapy, the mean (±SD) adalimumab trough concentrations at Week 52 were 9.5±5.6g/mL for the Standard Dose group and 3.5±2.2 g/mL for the Low Dose group.
Hos patienter, som bruger NovoMix, er de observerede bivirkninger fortrinsvis og forårsaget af insulin asparts farmakologiske effekt.
Adverse reactions observed in patients using NovoMix are mainly due to the pharmacological effect of insulin aspart.
Hos patienter, som endnu ikke har fået kemoterapi, skal EGFR-mutationstesten udføres, inden behandlingen med Tarceva starter.
In patients who have not yet received chemotherapy, EGFR mutation testing should be performed before starting Tarceva therapy.
Hos patienter, som er diagnosticeret med nedsat leverfunktion, skal komplet blodtælling inklusive differentialtælling udførres mindst hver eller hver anden uge de første 6 uger efter, at behandling med Jakavi er påbegyndt, og derefter som klinisk indiceret, når deres leverfunktion og blodtællinger er stabiliseret.
Patients diagnosed with hepatic impairment while receiving Jakavi should have complete blood counts, including a white blood cell count differential, monitored at least every one to two weeks for the first 6 weeks after initiation of therapy with Jakavi and as clinically indicated thereafter once their liver function and blood counts have been stabilised.
Hos patienter, som er kendt homozygote for UGT1A1*28, og som ikke har haft lægemiddelrelateret toksicitet i første behandlingscyklus (reduceret dosis på 60 mg/m2), kan ONIVYDE-dosis øges til i alt 80 mg/m2 i efterfølgende cyklusser, baseret på den enkelte patients tolerance.
Patients who are known to be homozygous for UGT1A1*28 and without drug related toxicities during the first cycle of therapy (reduced dose of 60 mg/m2) may have the dose of ONIVYDE increased to a total dose of 80 mg/m2 in subsequent cycles based on individual patient tolerance.
hos patienter, som er utilstrækkeligt kontrolleret med diæt og motion alene, og for hvem metformin ikke er egnet på grund af kontraindikationer eller intolerans.
in patients inadequately controlled by diet and exercise alone and for whom metformin is inappropriate due to contraindications or intolerance.
Hos patienter, som fik behandling med tenofovirdisoproxilfumarat eller placebo, var den gennemsnitlige BMD Z-score for columna lumbalis ved baseline henholdsvis -1,004 og -0,809, og den gennemsnitlige BMD Z-score for hele kroppen ved baseline var henholdsvis -0,866 og -0,584.
In patients who received treatment with tenofovir disoproxil fumarate or placebo, mean lumbar spine BMD Z-score was -1.004 and -0.809, and mean total body BMD Z-score was -0.866 and -0.584, respectively, at baseline.
Hos patienter, som fik daclatasvir 60 mg tablet oralt efterfulgt af 100 g [13C,15N]-daclatasvir som intravenøs dosis, var det estimerede distributionsvolumen ved steady-state (Vss) 47 l.
In patients who received daclatasvir 60 mg tablet orally followed by 100 g [13C,15N]-daclatasvir intravenous dose, estimated volume of distribution at steady state was 47 l.
Hos patienter, som fik foretaget en ikke-primær PCI mindre end 6 timer efter sidste fondaparinuxdosis, var den mediane dosis UFH-dosis 5000 IE, og incidensen af svær blødning var 4,1 % (2/49).
In those patients who underwent non-primary PCI <6 hours after the last dose of fondaparinux, the median dose of UFH was 5000 IU and the incidence of major bleeding was 4.1% (2/49).
Hos patienter, som fik foretaget koronarkateterisation, blev intrakoronar Doppler-ultralydsundersøgelse anvendt til at måle den gennemsnitlige maksimale hastighed (average peak velocity, APV) af CBF før og op til 30 minutter efter indgivelse af Rapiscan (400 mikrogram, intravenøst).
In patients undergoing coronary catheterisation, pulsed-wave Doppler ultrasonography was used to measure the average peak velocity (APV) of CBF before and up to 30 minutes after administration of Rapiscan (400 micrograms, intravenously).
Hos patienter, som fik infliximab, er langt de fleste tilfæ lde forekommet hos patienter med Crohns sygdom eller colitis ulcerosa og de fleste blev rapporteret hos unge eller unge voksne mæ nd.
The vast majority of infliximab cases have occurred in patients with Crohn’s disease or ulcerative colitis and most were reported in adolescent or young adult males.
Hos patienter, som fik infliximab, er langt de fleste tilfæ lde forekommet hos patienter med Crohns sygdom eller colitis ulcerosa, og de fleste blev rapporteret hos unge og unge voksne mæ nd.
The vast majority of infliximab cases have occurred in patients with Crohn’s disease or ulcerative colitis and most were reported in adolescent or young adult males.