natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Påsmøring af diethanolamin på huden hos mus medførte øget forekomst af forandringer i lever og nyre, follikulær cellehyperplasi af skjoldbruskkirtel samt forøget forekomst af hornhindebetændelse. 
Dermal administration to mice was associated with increased incidences of changes of liver and kidneys, thyroid gland follicular cell hyperplasia and hyperkeratosis of the skin.
Undersøgelserne konkluderede, at diethanolamin var "moderat irriterende". 
The conclusion of the studies was “Moderately irritating”.
Kliniske hudtests med kosmetikprodukter, der indeholdt diethanolamin i koncentrationer over 5%, viste let hudirritation. 
Clinical skin testing of cosmetic products containing diethanolamine in concentrations above 5 % showed mild skin irritation.
Moderat til kraftig irritation af konjunctivalen og skader på hornhinden er observeret efter påføring af 0,2 ml dråbe diethanolamin i et kaninøje, der blev skyllet efter 15 sekunder. 
When 0.2 ml liquid diethanolamine was dropped in the rabbit eye and rinsed out after 15 seconds, moderate to severe conjunctival irritation and corneal injury were observed.
Doser af 750 µg/24 t i kaninøjne var stærkt irriterende. 
Doses of 750 µg/24 h to rabbit eyes were severely irritating.
Ufortyndet væske og 40% opløsninger fremkalder kraftig øjensvie, mens 15% kun giver ubetydelige skader. 
The undiluted liquid and 40 % solutions produce severe eye burns, whereas 15 % produces only minor damage.
Kliniske hudtest af kosmetiske produkter indholdende diethanolamin i koncentrationer under 5% viste ikke tegn på overfølsomhed. 
Clinical skin testing of cosmetic products containing diethanolamine in concentrations below 5% showed no skin sensitisation.
Diethanolamin var ikke mutagent i 4 stammer af Salmonella typhimurium hvadenten der var tale om stofskifteaktivering af enzymer eller ej. 
Diethanolamine was not mutagenic in 4 strains of Salmonella typhimurium in the presence or absence of metabolic activation of enzymes.
In vitro cytogene tests (kromosomafvigelser og sisterchromatid exchange) var negative. 
In vitro cytogenic tests (chromosome aberrations and sister chromatid exchanges) were negative.
Test af lymfekirtelsvulst hos mus og mikrokerner var ligeledes negative. 
Mouse lymphoma and Micronucleus tests were negative too.
Forfatterne konstaterede, at den manglende mutagenicitet var i overensstemmelse med fraværet af kemisk reaktion (elektrofilicitet). 
The authors noted that the lack of mutagenic activity was in accord with the absence of electrophilic reactivity.
Følgende påvirkninger påvist i rotter, der fik orale doser af diethanolamin på dag 6 til 19 af drægtighedsperioden: formindsket kropsvægt (≥ 200 mg/kg/dag), forøget absolut nyrevægt (≥ 125 mg/kg/dag) samt ændret indtagelse af føde (≥ 200 mg/kg/dag) og vand (≥ 125 mg/kg/dag). 
Rats dosed by gavage on day 6 to 19 of gestation showed maternal effects (reduced body weight (≥ 200 mg/kg/day), increased absolute kidney weight (≥ 125 mg/kg/day), altered feed intake (≥ 200 mg/kg/day), and water intake (≥ 125 mg/kg/day)).
NOAELS var 50 mg/kg/dag og LOAELS 125 mg/kg/dag for moderdyr og toksikologiske effekter på udviklingen. 
Thus, maternal and developmental toxicity NOAEL'S were 50 mg/kg/day and the LOAEL'S were 125 mg/kg/day.
Forsøgsdyr, der fik 2,500 ppm diethanolamin i drikkevandet, viste forringet sædkvalitet. 
Animals given 2,500 ppm diethanolamine in drinking water had reduced sperm motility and count.
IARC vurderer, at der er utilstrækkeligt bevis for diethanolamins karcinogenicitet i mennesker og ligeledes begrænset bevis for stoffets karcinogenicitet i forsøgsdyr. 
IARC has evaluated that there is inadequate evidence for the carcinogenicity in humans, and limited evidence in experimental animals for the carcinogenicity of diethanolamine.
Konklusionen er, at diethanolamin ikke klassificeres med hensyn til karcinogenicitet i mennesker (Gruppe 3). 
The overall evaluation is that diethanolamine is not classifiable as to its carcinogenicity to humans (Group 3).
Ved tilstedeværelse af nitroserende agenter kan diethanolamin fremkalde N-nitrosodiethanolamin, der er et velkendt kræftfremkaldende stof hos dyr. 
In the presence of nitrosating agents diethanolamine may give rise to N-nitrosodiethanolamine, a known animal carcinogen.
Den maksimale daglige dosis (oralt/i bughulen) uden effekt på rotter over en periode på 90 dage var 0,02 g/kg; en daglig dosis på 0,17 g/kg over den samme periode fremkaldte meget små patologiske skader og dødsfald; og 0,09 g/kg medførte forandringer i lever- og nyrevægt. 
The maximum daily dose having no effect in rats (oral/intraperitoneal administration) over a 90 days period was 0.02 g/kg; a daily dose of 0.17 g/kg over the same period produced microscopic pathological lesions and deaths; and 0.09 g/kg caused changes in liver and kidney weights.
LOAEL 5% (let irritation) 
LOAEL 5 % (mild irritation)
Doser på 750 µg/ 24 t i kaninøjne var stærkt irriterende. 
Doses of 750 µg/ 24 h to rabbit eyes were severely irritating.
15.2.2 Grænse i fødevarer: 
15.2.2 Limit in foods:
Anvendelsesområde og/eller brug: (a) ikke rinse-off produkter (b) andre produkter 
Field of application and/or use: (a) non-rinse-off products (b) other products
Maks. tilladte koncentration i færdige kosmetikprodukter: (a) 2,5% 
Max. allowed concentration in finished cosmetic products: (a) 2.5 %
Andre begrænsninger og krav: (a) og (b) 
Other limitations and requirements: (a) and (b)
Maksimum indhold af sekundær alkanolamin (urenheder): 0,5% (vedr. råmaterialer anvendt i færdige kosmetikprodukter) 
Maximum secondary alkanolamine content (impurities): 0.5 % (concerns raw materials used in finished cosmetic products)
Let opløseligt, blandbart. 
Readily soluble, miscible.
I benzen: 4,2%; i æter: 1,6%; i carbon- tetrachlorid: 0,4%; i nheptan: < 0,1%. 
In benzene: 4.2 %; in ether: 1.6 %; in carbon tetrachloride: 0.4 %; in nheptane: < 0.1 %.
15.3.6 Fordelingskoefficient (log Pow): 
15.3.6 Partition coefficient (log Pow):
C]triethanolamin til monoethanolamin og diethanolamin er undersøgt i mus ved intravenøs og dermal dosering. 
C]triethanolamine to monoethanolamine and diethanolamine was specifically investigated in mice after both intravenous and dermal treatments.
Ingen af de teoretiske metabolitter blev påvist i urinen, hvorimod mere end 95% af radioaktiviteten påvist i urin blev identificeret som uforandret triethanolamin. 
Neither of the hypothetical metabolites was detected in urine, whereas more than 95 % of the radioactivity detected in urine was identified as unchanged triethanolamine.
Generelt anses triethanolamin for at have lav akut og kronisk toksicitet. 
Triethanolamine is generally considered to have a low acute and chronic toxicity.
Lehman (1950) oplyser, at hvis skadelige virkninger fra triethanolamin forekommer hos mennesker, vil disse sandsynligvis være akutte og snarere skyldes en alkalisk virkning end en toksisk virkning. 
Lehman (1950) states that if deleterious effects were to occur in humans from triethanolamine, these would probably be acute in nature and would be due to its alkalinity rather than an inherent toxicity.
I almindelighed kan rotter og mus tåle høje doser af triethanolamin. 
In general high doses of triethanolamine are well tolerated by rats and mice.
I betragtning af triethanolamins lave damptryk forekommer eksponering ved indånding usandsynlig, og den væsentligste risiko vil være ved direkte hud- eller øjenkontakt med ufortyndet, ikke-neutraliseret væske. 
In view of the low vapour pressure of , significant exposure by inhalation appears unlikely, and the chief risk would be from direct local contact of the skin or eyes with the undiluted, unneutralized fluid.
Mennesker kan sandsynligvis tåle at indtage adskillige gram, men medmindre væsken er delvis neutraliseret med syre, vil der sandsynligvis forekomme ætsning af mund, svælg og spiserør. 
The ingestion of several ounces can probably be tolerated by man, but unless the liquid is partly neutralized with acid, alkali burns of the mouth, pharynx and esophagus are likely.
Den væsentligste toksiske virkning i dyr henføres til systemisk alkalose, og tegn på kortvarige leverskader er beskrevet i dyr efter ikke-dødbringende doser. 
The principal toxic effect in animals has been ascribed to alkalinization (systemic alkalosis), and functional signs of transient liver injury have been described in animals after sublethal doses.
Ved dødelige oral forgiftning af rotter og marsvin er synlige skader begrænset til mave-tarm kanalen. 
Gross pathology has been limited to the GI tract in fatal oral poisonings in rats and guinea pigs.
I en 24-timers lukket lappetest blev ufortyndet triethanolamin, 91,8% og 88,1%, begge indeholdende lidt over 6% diethanolamin, påført uskadt hud på 3 kaniner og irriteret hud på 3 kaniner. 
In a 24 h closed patch test the undiluted triethanolamine, 91.8 % and 88.1 % both containing slightly more than 6 % diethanolamine, were each applied to the intact skin of 3 rabbits and to the abraded skin of 3 rabbits.
Eksponeringen var 2 g/kg kropsvægt triethanolamin. 
Exposure was 2 g/kg bw triethanolamine.
88,1% triethanolamin fremkaldte let hudrødme og ingen ødemer, og huden var atter normal efter 6 dage. 
The 88.1% triethanolamine elicited mild erythema and no edema and the skin returned to normal by day 6.
91,8% triethanolamin fremkaldte moderat hudrødme og ingen ødemer efter 24 t, og de behandlede områder var normale igen efter 10 dage. 
The 91.8 % triethanolamine produced moderate erythema and no edema at 24 h and the treated sites were normal by day 10.
Dyrene blev observeret i 14 dage. 
The animals were observed for 14 days.
Alle kaniner tog på i vægt og ingen døde. 
All rabbits gained weight and none died.
Produktet blev placeret indvendigt i skeden på rotterne dagligt i 3 dage. 
The product was placed inside the vaginas of the rats daily for 3 days.
På fjerdedagen blev skeden blottet og undersøgt for hudrødme, slimudskillelse og ødemer. 
On the fourth day vaginas were exposed and examined for erythema, exudates and edema.
Det sæddræbende præparat blev klassificeret som ikkeirriterende i skedeslimhinder på rotter. 
The spermicidal preparation was classified as a nonirritant to rat vaginal mucosa.
Påføring af en 5 eller 10% opløsning på kanin- eller rottehud fremkaldte ikke irritation, men tegn på hudabsorption. 
Applications of 5 or 10 % solution to rabbit or rat skin did not produce irritation, but gave evidence of skin absorption.
Triethanolamin kan være sensibiliserende i industriprodukter, og tilfælde af allergi over for triethanolamin er beskrevet hos metalarbejdere. 
Triethanolamine may be a sensitiser in industrial products, and cases of allergy to triethanolamine has been described for metal workers.
Triethanolamin var ikke mutagent i stammer af Salmonella typhimurium, med eller uden metabolisk aktivering. 
Triethanolamine was not mutagenic to Salmonella typhimurium strains, with or without metabolic activation.
In vitro kromosomanalyser med rotteleverceller var negative. 
In vitro rat liver cells chromosome assay was negative.
Recessive, dødelige mutationer af kønsbestemte Drosophilia melanogaster var negative. 
Drosophilia melanogaster sex-linked recessive lethal mutations were negative.
Triethanolamin blev givet som en acetoneopløsning på huden af han- og hunrotter i doser op til 500 mg/kg kropsvægt/dag over 10 uger før parring og derefter til hunrotterne under drægtigheds- og diegivningsperioden. 
Triethanolamine was administered as a solution in acetone to the skin of male and female rats at dose levels up to 500 mg/kg bw/day for 10 weeks before mating and then to the females during gestation and lactation.
Der blev ikke observeret virkninger ved parring, frugtbarhed eller vækst og overlevelse af afkom. 
No effect on mating, fertility, or offspring growth and survival were observed.
Lignende studier på mus med doser op til 2000 mg/kg kropsvægt/dag viste ingen virkninger af behandlingen. 
Similar studies with mice with doses up to 2000 mg/kg bw/day showed no effects of treatment.
Studier af kræftdødelighed eller forekomsten blandt arbejdere, der ved metalforarbejdning benytter kølesmøremidler med ethanolamin som tilsætningsstof, gav ikke resultater specifikt med hensyn til triethanolamin. 
Studies on cancer mortality or incidence among workers using metalworking fluids with ethanolamines as additives gave no results specifically in relation to triethanolamine.
Forsøg med mus og rotter med oral indgivelse i drikkevand viste ikke øget forekomst af svulster. 
Studies in mice and rats with oral administration in the drinking water showed no increase in the incidence of tumours.
Påføring på rottehud viste heller ikke øget forekomst af svulster. 
Dermal application on rats showed no increase in the incidence of tumours either.
IARC vurderer, at der er utilstrækkeligt bevis for mennesker for triethanolamins karcinogenicitet i mennesker og ligeledes utilstrækkeligt bevis for stoffets karcinogenicitet i forsøgsdyr. 
IARC has evaluated that there is inadequate evidence in humans for the carcinogenicity, and inadequate evidence in experimental animals for the carcinogenicity of triethanolamine.
Konklusionen er, at triethanolamin ikke klassificeres med hensyn til karcinogenicitet i mennesker (Gruppe 3). 
The overall evaluation is that triethanolamine is not classifiable as to its carcinogenicity to humans (Group 3).
Triethanolamin blev påført rottehud i 1 time 5 dage om ugen i 6 måneder. 
Triethanolamine was applied dermally to rats for 1 h, 5 days a week for 6 months.
En 6,5% opløsning viste ingen toksiske virkninger. 
A 6.5 % solution showed no toxic effects.
Triethanolamin i høj renhedsgrad blev påført den barberede ryg på 10 marsvin i en lappetest. 
High purity triethanolamine was applied to the shaved backs of 10 guinea pigs in a closed patch continuous exposure test.
8 g/kg blev påført fem dage om ugen. 
8 g/kg was applied daily for five days a week.
Dødsfald forekom efter 2 til 17 påføringer. 
Deaths occurred from 2 to 17 applications.
Ingen marsvin overlevede 17 påføringer. 
No guinea pigs survived 17 applications.
1) at den kritiske, akutte virkning hos mennesker er irritation ved direkte kontakt med hud eller øjne med ufortyndet, ikkeneutraliseret væske. 
1) that the human critical acute effect is irritation from direct contact with skin or the eyes with the undiluted, unneutralized fluid.
0.015 mmHg ved 20 °C 
0.015 mmHg at 20 °C
C-mærket BHT blev smurt på rottehud. 
C-labelled BHT to fuzzy rat skin.
Hudoptagelsen var 13% af den påsmurte dosis. 
The percutaneous absorption was 13 % of the applied dose.
Omtrent 75% var udskilt ved observationsperiodens udløb (ikke nærmere præciseret). 
About 75 % was excreted in the urine at the end of the observation period (not defined).
Den største andel af BHT blev udskilt som metabolitter på glucoronid-form. 
Most was excreted as the glucuronide of a metabolite.
Frie og konjugerede BHTsyrer forekom i mindre mængder i urinen. 
Free and conjugated BHT-acids were minor urinary components.
BHT blev metaboliseret til 4-hydroxy-BHT og en ukendt metabolit. 
BHT was found to be metabolised to 4-hydroxy-BHT and an unknown metabolite.
Lappetestene blev udført med 2% BHT i vaseline. 
Patch tests were performed with BHT in 2 % petrolatum.
Lapperne blev siddende i 2 dage og reaktionerne aflæst efter 2 og 3 dage samt efter 1 uge. 
The patches were left on for 2 days, and readings were performed after 2 days, 3 days, and 1 week.
Alle testresultaterne var negative. 
All patch testes were negative.
Tre ud af 112 patienter var positive i en test for hudeksem fremkaldt af BHT. 
Three out of 112 patients referred to an outclinic for eczematous dermatitis were tested positive to BHT.
Lappetesten blev udført med 2% BHT i vaseline. 
The patch test was carried out with BHT 2 % pet.
I ét tilfælde havde en 24-årig kvinde eksem på hænder, fødder og læber. 
One case, a 24-year old female, had eczema of the hands, feet, and lips.
Da hudirritationen var faldet, blev hun testet for irritation ved at indtage 10 mg BHT og 10 mg BHA. 
After the eczema had subsided, she was challenged orally with 10 mg BHT and 10 mg BHA.
12 timer senere sås irritationseksem med væskefyldte blærer på flere fingre og den røde kant af underlæben. 
12 hours later, an itching vesicular eczema erupted on several fingers and the vermilion border of the lower lip.
Direkte test med 5% BHT i ethanol fremkaldte symptomer allerede efter 15 minutter. 
Direct skin challenge with 5 % BHT in alcohol gave symptoms after 15 minutes.
I et andet tilfælde havde en 74-årig kvindelig patient med kroniske sår på benene en periode med irriterede og røde slimhinder i munden. 
Another case, a 74-year old female leg ulcer patient, had a period with irritation and redness of her oral mucosa.
Disse symptomer stilnede af efter, at hun skiftede til en anden type tandpasta. 
These symptoms subsided after withdrawal of toothpaste.
Hun havde formodentlig reageret positivt på de udvortes lægemidler, der havde været brugt mod hendes kroniske sår på benene. 
She had probably been sensitized by topical remedies used for treatment of the leg ulcer.
Kvinden udviklede dog ikke hudirritation. 
However, she did not present any dermatitis.
Et enkelt tilfælde af ansigtseksem blev fremkaldt af BHT i læbestift. 
One case of facial eczema was caused by BHT in lipstick.
Dette blev bevist ved en lappetest med 1% BHT. 
This was proved by patch testing with 1 % BHT.
To tilfælde af allergisk hudirritation hos patienter med kroniske sår på benene er beskrevet. 
Two cases of allergic contact dermatitis from BHT in leg ulcer patients have been described.
I et 4-ugers forsøg blev mus påsmurt 145, 289, 578 eller 867 mg/kg kropsvægt/dag (hanner) og 208, 415, 830 eller 1245 mg/kg kropsvægt/dag (hunner) BHT på huden. 
In a 4-week study, mice were applied 145, 289, 578, or 867 mg/kg bw/day (male) and 208, 415, 830, and 1245 mg/kg bw/day (female) of BHT in the vehicle DMSO.
Påsmøringen blev foretaget 3 gange ugentligt. 
The dermal application was performed 3 times a week.
Forsøgsdyrene udviklede vejrtrækningsforstyrrelser og efterfølgende så man en dosis-relateret dødelighed. 
The treated animals exhibited respiratory distress with subsequent dose-dependent mortality.
Obduktion afslørede forøget blodtilstrømning og forstørrede lunger med skummende udflåd fra luftrøret. 
The autopsies revealed congestion and enlargement of the lung with oozing of froth from the trachea.
NOAEL blev fundet at være 145 mg BHT/kg kropsvægt. 
The NOAEL was set to 145 mg BHT/kg bw.
Hepatocyt/DNA reparationstest: BHT medførte ikke DNAreparation i leverceller fra rotter eksponeret for toksiske doser af BHT. 
Hepatocyte/DNA repair test: BHT did not induce DNA repair in rat hepatocytes exposed up to toxic concentrations.
Den positive kontrol 2-amino-fluoren inducerede DNA-reparation. 
DNA repair was induced by the positive control compound 2-aminofluorene.
Der blev ikke fundet kromosomforandringer eller søsterkromatid udveksling i ægceller fra kinesiske hamstre, der var inkuberet med BHT i koncentrationerne 0 og 1. 
Chromosome aberration test and sister chromatic exchange test in Chinese hamster ovary cells were negative in the concentrations 0 and 1.
6-16 g/ml medium med og uden metabolisk aktivering. 
6-16 g/ml, with and without metabolic activation.
Grupper af 6 hun rhesus aber blev fodret med enten 0 eller 50 mg BHT + 50 mg BHA/kg bw/dag i to år. 
Groups of 6 female rhesus monkeys were fed either 0 or 50 mg BHT + 50 mg BHA/kg bw/day for two years.
I løbet af det første år blev de parret med hanner, der ikke var blevet doseret. 
During the second year, they were mated with males that had not been dosed.
Drægtighedsperioden på 165 dage var inkluderet i de to år. 
The gestation period of 165 days was included in the two years.
Der var ingen forskel mellem unger fra kontrolgruppen og fra doserede dyr med hensyn til adfærd, vægt, kropslængde eller omkreds af hovedet målt ved fødslen, og 14, 28, 42 and 56 dage efter fødslen. 
No difference between control and experimental infants were found in behaviour, weight, body length or head circumference as measured at birth, and 14, 28, 42, and 56 days after delivery.
Alle fuldvoksne dyr og fire unger blev observeret i to år efter doseringsperioden. 
All adult animals and four infants were observed for two years after the exposure.
Der blev ikke påvist abnormiteter, der kunne tillægges udsættelsen. 
No abnormalities attributable to the exposure could be shown.
Parrede par af Swiss-Webster mus blev givet enten 0% eller 0.5% BHT i foderet. 
Mated pairs of Swiss-Webster mice were given either 0 % or 0.5 % BHT in the diet.
Ungerne blev fodret i opvækstperioden med samme foder, som moderen. 
The young were continued on a diet that was similar to that of their mothers.
BHT-behandlede unger havde nedsat søvnbehov, større forekomst af indbyrdes kampe, og indlæringsevnen var alvorligt reduceret. 
BHT treated pups had decreased sleeping, a large increase in fighting, and learning ability was severely reduced.
Nogle ubehandlede dyr blev fodret med et kontrolfoder eller et foder tilsat 0.5% BHT. 
Some previously untreated animals were fed a control diet or a 0.5 % BHT diet.
De blev isoleret i tre uger og derefter undersøgt for aggression. 
They were isolated for three weeks and then tested for aggression.
De BHT-fodrede dyr var mere aggressive end kontroldyrene, men forskellen var ikke statistisk signifikant. 
The BHT-fed animals were more aggressive than the controls, but the difference was not statistically significant.
Dette antyder, at aggressiviteten hos de dyr, som blev fodret BHT-holdigt foder i opvækstperioden, skyldes påvirkning af ungernes udvikling. 
This suggests that the aggression effect found in the continuously fed animals is of developmental nature.
CPI mus, hanner og hunner, blev givet foder indeholdende op til 5.000 mg BHT/kg foder i op til to år. 
CPI mice, male and female, were fed diets containing BHT up to 5000 mg/kg diet for up to two years.
Der blev ikke fundet øgning i levercellecarcinomer som kunne tilskrives BHT, men man fandt en dosis-relateret øgning i forekomst af lungetumorer ved sammenligning med en anden musestamme, som blev doseret med BHT. 
No compound-related increase in liver cell carcinomas was found, but an exposurerelated increase in the incidence of lung neoplasia was established on the basis of an exposure to BHT in another strain of mouse.
Udvikling af lungetumorer blev vist at skyldes en specifik metabolit kaldet BHT-BuOH, og den er virkningsfuld ved en dosis svarende til fjerdedel af BHT dosis. 
Lung tumour promotion has been shown to be due to a specific metabolite called BHT-BuOH and it is effective at one-fourth of the dose of BHT.
Fodringen blev fortsat i 104 uger, hvorefter dyrene restituerede i16 uger før de blev aflivet og undersøgt patologisk. 
The diet was maintained for 104 weeks upon which the animals underwent a 16-week recovery period prior to pathological examination.
Forfatterne erklærede, at resultatet af denne undesøgelse tyder på, at BHT fremkalder levertumorer hos B6C3F1 hanmus. 
The authors state that the results of this study indicate BHT to be tumorigenic to the liver of the B6C3F1 male mouse.
7,12-dimethylbenzanthracene (DMBA) blev anvendt som initiator og påført musenes barberede rygge. 
7,12-dimethylbenzanthracene was used as initiator and applied on their shaven backs.
Ti dage senere blev BHT-OOH, en kendt carboxylmetabolit af BHT, påført i mængder på 0-20 mol/mus to gange dagligt to gange ugentligt i 50 uger. 
Ten days later, BHT-OOH, a known carboxyl metabolite, was applied with 020 moles/mouse twice weekly for 50 weeks.
En anden kontrolgruppe fik påført BHT-OOH uden DMBA. 
A second control group had BHT-OOH applied without initiator.
Mennesker kan også omdanne BHT til BHT-OOH, men det vides ikke om det kan ske i huden eller om det kun dannes i leveren. 
Humans are also capable of metabolising BHT to BHT-OOH, but it is not known whether it can be formed in the skin or only in the liver.
IARC has vurderet, at BHT ikke klassificeres med hensyn til kræftfremkaldende virkning i mennesker (Gruppe 3). 
IARC has evaluated that BHT is not classifiable as a human carcinogen (group 3).
I lave doser er BHT relativt ugiftigt for alle pattedyrarter. 
At low doses BHT is relatively non-toxic to all mammalian species.