natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Incidensen af febril neuropeni var lavere hos patienter, som var randomiseret til at få pegfilgrastim, end patienter i placebogruppen (1 % imod 17 %, p &lt; 0,001).
The incidence of febrile neutropenia was lower for patients randomised to receive pegfilgrastim compared with placebo (1% versus 17%, p &lt; 0.001).
Der er rapporteret sjældne (≥ 1/10.000 til &lt; 1/1.000) pulmonale bivirkninger, især interstitial pneumoni, efter administration af G-CSF.
Rare (≥ 1/10,000 to &lt; 1/1,000) pulmonary adverse effects, in particular interstitial pneumonia, have been reported after G-CSF administration.
Almindelige (≥ 1/100 til &lt; 1/10), men generelt asymptomatiske tilfælde af splenomegali og meget sjældne ( &lt; 1/10.000) tilfælde af miltruptur, herunder enkelte dødelige, er blevet rapporteret efter indgivelse af pegfilgrastim.
Common (≥ 1/100 to &lt; 1/10) but generally asymptomatic cases of splenomegaly and very rare ( &lt; 1/10,000) cases of splenic rupture, including some fatal cases, have been reported following administration of pegfilgrastim.
Almindelige (≥ 1/100 til &lt; 1/10), men generelt asymptomatiske tilfælde af splenomegali og meget sjældne tilfælde af miltruptur, herunder enkelte dødelige, er blevet rapporteret efter indgivelse af pegfilgrastim (se pkt.
Common (≥ 1/100 to &lt; 1/10) but generally asymptomatic cases of splenomegaly and very rare cases of splenic rupture, including some fatal cases, have been reported following administration of pegfilgrastim (see section 4.4).
Reversible, milde til moderate forhøjelser i lactat dehydrogenase uden tilknyttede kliniske effekter var meget almindelige (≥ 1/10) hos patienter, som fik Neupopeg efter cytotoksisk kemoterapi.
Reversible, mild to moderate elevations in uric acid and alkaline phosphatase, with no associated clinical effects, were common (≥ 1/100 to &lt; 1/10); reversible, mild to moderate elevations in lactate dehydrogenase, with no associated clinical effects, were very common (≥ 1/10) in patients receiving Neupopeg following cytotoxic chemotherapy.
Kromogen analyse Gennemsnit (område) AUC (t*IE/ml) 22,3 (8,4 - 38,1) 21,2 (8,4 - 32,6) 23,3 (17,4 - 35,5) 33,5 (28,9 - 38,1) T1/2 (t) IVR (%/IE/kg) 2,5 (1,7 - 3,2) CL (ml/t/kg) Normalvægt: BMI 18,5 -25 kg/m2, Let adipøs: BMI 25 -30 kg/m2, adipøs: BMI &gt; 30 kg/m2, SD = Standardafvigelse
Chromogenic assay Median (range) AUC (hr*IU/mL) 22.3 (8.4 - 38.1) 21.2 (8.4 - 32.6) 23.3 (17.4 - 35.5) 33.5 (28.9 - 38.1) T1/2 (hr) IVR (%/IU/kg) 2.5 (1.7 - 3.2) CL (mL/hr/kg) 2.7 (1.5 - 6.4) Normal weight: BMI 18.5-25 kg/m2, Pre-adipose: BMI 25-30 kg/m2, Adipose: BMI &gt; 30 kg/m2, SD = Standard deviation
Doxazosin bliver omfattende metaboliseret med &lt; 5% udskilt som uændret produkt Doxazosin bliver primært metaboliseret ved O-demethylering og hydroxylering.
Doxazosin is extensively metabolised with &lt; 5% excreted as unchanged product.
Hyppigheder er defineret på følgende måde: Meget almindelig (≥ 1/10), Almindelig (≥ 1/100 til &lt; 1/10), Ikke almindelig (≥ 1/1.000 til &lt; 1/100), Sjælden (≥ 1/10.000 til &lt; 1/1.000) eller Meget sjælden ( &lt; 1/10.000).
Frequencies are defined as follows: very common (≥ 1/10), common (≥ 1/100 to &lt; 1/10), uncommon (≥ 1/1,000 to &lt; 1/100), rare (≥ 1/10,000 to &lt; 1/1,000) or very rare ( &lt; 1/10,000).
Elbasvir og grazoprevir har en høj bindingsgrad (hhv. &gt; 99,9% og 98,8%) til humane plasmaproteiner.
Elbasvir and grazoprevir are extensively bound ( &gt; 99.9 % and 98.8 %, respectively) to human plasma proteins.
† (grad 3) &gt; 10,0 × ULN (grad 4) Total bilirubin (mg/dl) 2,6-5,0 × ULN (grad 3) &gt; 5,0 × ULN (grad 4)
† (Grade 3) &gt; 10.0 × ULN (Grade 4) Total Bilirubin (mg/dL) 2.6-5.0 × ULN (Grade 3) &gt; 5.0 × ULN (Grade 4)
Den primære eliminationsvej for elbasvir og grazoprevir er via fæces med størstedelen ( &gt; 90%) af den radioaktive dosis genfundet i fæces sammenlignet med &lt; 1% i urin.
The primary route of elimination of elbasvir and grazoprevir is through faeces with almost all ( &gt; 90 %) of the radiolabeled dose recovered in faeces compared to &lt; 1 % in urine.
I de kliniske studier var ribavirin-dosis vægtbaseret ( &lt; 66 kg = 800 mg/dag; 66-80 kg = 1.000 mg/dag; 81-105 kg = 1.200 mg/dag; &gt; 105 kg = 1.400 mg/dag), og dosis blev fordelt på to doser sammen med mad.
In the clinical studies, the dose of ribavirin was weight-based ( &lt; 66 kg = 800 mg/day, 66 to 80 kg = 1,000 mg/day, 81 to 105 kg = 1,200 mg/day, &gt; 105 kg = 1,400 mg/day) administered in two divided doses with food.
I kliniske studier med ZEPATIER med eller uden ribavirin oplevede &lt; 1% af forsøgspersonerne forhøjelse af ALAT fra et normalt niveau til et niveau på mere end 5 gange den øvre normalgrænse (ULN) (se pkt.
During clinical studies with ZEPATIER with or without ribavirin, &lt; 1 % of subjects experienced elevations of ALT from normal levels to greater than 5 times the upper limit of normal (ULN), (see section 4.8).
HCV-RNA &gt; 800.000 IE/ml ved baseline og/eller med forekomst af specifikke NS5A-polymorfismer, som medfører mindst 5 gange reduceret aktivitet af elbasvir, for at minimere risikoen for behandlingssvigt (se pkt.
A should be considered in patients with baseline HCV RNA level &gt; 800,000 IU/ml and/or the presence of specific NS5A polymorphisms causing at least a 5-fold reduction in activity of elbasvir to minimise the risk of treatment failure (see section 5.1).
Hos forsøgspersoner uden HCV-infektion med svært nedsat nyrefunktion (eGFR &lt; 30 ml/min/1,73 m2), som ikke var i dialyse, steg AUC-værdierne for elbasvir og grazoprevir med hhv. 86% og 65% i forhold til forsøgspersoner uden HCV-infektion med normal nyrefunktion (eGFR &gt; 80 ml/min/1,73 m2).
In non-HCV-infected subjects with severe renal impairment (eGFR &lt; 30 mL/min/1.73 m2) who were not on dialysis, elbasvir and grazoprevir AUC values were increased by 86 % and 65 %, respectively, compared to non-HCV-infected subjects with normal renal function (eGFR &gt; 80 mL/min/1.73 m2).
Grazoprevir blev udskilt i mælken hos diegivende rotter i koncentrationer, der var lavere end de maternelle plasmakoncentrationer.
Grazoprevir was excreted into the milk of lactating rats with concentrations &lt; 1-fold of the maternal plasma concentrations.
HCV-RNA &gt; 800.000 IE/ml ved baseline for at minimere risikoen for behandlingssvigt (se pkt.
A should be considered in patients with baseline HCV RNA level &gt; 800,000 IU/ml to minimise the risk of treatment failure (see section 5.1).
Samlet SVR Resultat for forsøgspersoner, der ikke opnåede SVR Virologisk svigt under behandling Recidiv Andet SVR ud fra cirrosestatus Uden cirrose Med cirrose SVR ud fra forekomst af NS5A-resistens-associerede polymorfismer ved baseline Ikke til stede Til stede SVR ud fra HCV-RNA ved baseline ≤800.000 IE/ml &gt; 800.000 IE/ml
Overall SVR Outcome for subjects without SVR On-treatment virologic failure Relapse Other SVR by cirrhosis status Non-cirrhotic Cirrhotic SVR by presence of baseline NS5A resistance-associated polymorphisms Absent Present SVR by baseline HCV RNA &lt; =800,000 IU/mL &gt; 800,000 IU/mL
Mindre end 1% af forsøgspersonerne, som blev behandlet med ZEPATIER med eller uden ribavirin, oplevede ALAT-forhøjelser &gt; 2,5-5 gange ULN i løbet af behandlingen.
Less than 1% of subjects treated with ZEPATIER with or without ribavirin experienced ALT elevations &gt; 2.5 - 5 times the ULN during treatment; there were no treatment discontinuations due to these ALT elevations.
Uanset behandlingsvarighed oplevede &lt; 1% (13/1.690) af forsøgspersonerne forhøjet ALAT fra et normalt niveau til et niveau på mere end 5 gange ULN, som regel i eller efter behandlingsuge 8 (gennemsnitlig tid til indtræden 10 uger, interval 6-12 uger) i kliniske studier med ZEPATIER med eller uden ribavirin.
During clinical studies with ZEPATIER with or without ribavirin, regardless of treatment duration, &lt; 1 % (13/1,690) of subjects experienced elevations of ALT from normal levels to greater than 5 times the ULN, generally at or after treatment week 8 (mean onset time 10 weeks, range 6-12 weeks).
Samlet SVR Resultat for forsøgspersoner, der ikke opnåede SVR Virologisk svigt under behandling Recidiv Andet SVR ud fra cirrosestatus Uden cirrose Med cirrose SVR ud fra HCV-RNA ved baseline ≤800.000 IE/ml &gt; 800.000 IE/ml
Overall SVR Outcome for subjects without SVR On-treatment virologic failure Relapse Other SVR by cirrhosis status Non-cirrhotic Cirrhotic SVR by baseline HCV RNA &lt; =800,000 IU/mL &gt; 800,000 IU/mL
Begge forsøgspersoner, som ikke opnåede SVR af andre årsager end virologisk svigt, havde HCV-RNA ≤800.000 IE/ml ved baseline.
Both relapsers had baseline HCV RNA &gt; 800,000 IU/mL Both subjects who failed to achieve SVR for reasons other than virologic failure had baseline HCV RNA &lt; =800,000 IU/mL.
Placebokontrolleret studie med forsøgspersoner med kronisk nyresygdom (CKD) i stadium 4 (eGFR 1529 ml/min/1,73 m2) eller stadium 5 (eGFR &lt; 15 ml/min/1,73 m inklusive forsøgspersoner i hæmodialyse.
Placebo-controlled study in subjects with CKD Stage 4 (eGFR 15-29 mL/min/1.73 m2) or Stage 5 (eGFR &lt; 15 mL/min/1.73 m2), including subjects on hemodialysis, Subjects were randomised in a 1:1 ratio to one of the following treatment groups: EBR + GZR for 12 weeks (ITG) or placebo for 12 weeks followed by open-label treatment with EBR/GZR for 12 weeks (DTG).
Det kan være nødvendigt at reducere dosis hos patienter med svært nedsat nyrefunktion (GFR 29-15 ml/min) og en nyresygdom i slutstadiet (GFR &lt; 15 ml/min) eller dialysekrævende.
Dose reduction may be required in patients with severe renal impairment (GFR 29-15 ml/min) and an end stage renal disease (GFR &lt; 15 ml/min) or requiring dialysis.
Generel toksicitet observeret hos dyr (rotter, hunde) under behandling med guanfacin omfattede forlængelse af ukorrigeret QT-interval (hjerte), atrofisk milt og nedsat antal leukocytter, leverpåvirkning - herunder forhøjede bilirubin- og ALAT-niveauer, irriteret og betændt tarm, forhøjet kreatinin- og blod-urinstof-nitrogenniveauer (nyrer), uklarheder på hornhinden (øjet) kun hos rotter og mus, alveolær makrofaginfiltration og pneumonitis samt reduceret spermatogenese.
General toxicity observed in animals (rat, dog) upon treatment with guanfacine included prolongation of uncorrected QT interval (heart), atrophic spleen and decreased white blood cells, affected liverincreased bilirubin and ALT levels included, irritated and inflamed intestines, increased creatinine and blood urea nitrogen levels (kidney), corneal clouding (eye) in rat and mouse only, alveolar macrophage infiltration &amp; pneumonitis and reduced spermatogenesis.
Guanfacin viste signifikant større forbedring sammenlignet med placebo på ændringen fra baseline til den sidste dosis under behandling i score på ADHD klassifikationsskala (ADHD-RS-IV) i begge studier (placebojusteret reduktion i mindste kvadraters gennemsnitlige interval fra 5,4 til 10,0, p &lt; 0,02).
Guanfacine showed significantly greater improvement compared to placebo on the change from baseline to final on treatment assessment in the ADHD Rating Scale (ADHD-RS-IV) score in both studies (placebo-adjusted reduction in LS mean range from 5.4 to 10.0, p &lt; 0.02).
Resultaterne viser statistisk signifikant (p≤0,05) større gennemsnitlige reduktioner ved endepunktet fra baseline (hvilket indikerer forbedring) i oppositionsdelskalaen af CPRS-R:Lscores i guanfacingruppen, sammenlignet med placebo (10,9 points vs. 6,8 for hhv. guanfacin vs. placebo), og virkningsstørrelsen var 0,6 (p &lt; 0,001).
Results show statistically significantly (p≤0.05) greater mean reductions at endpoint from Baseline (indicating improvement) in oppositional subscale of CPRS-R:L scores in the guanfacine group compared to placebo (10.9 points vs. 6.8 for guanfacine vs. placebo, respectively) and the effect size was 0.6 (p &lt; 0.001).
I fase II-III randomiserede, dobbeltblinde monoterapistudier var forhøjelser i QTc-intervalforlængelse, der overskred ændringer fra baseline med over &gt; 60 ms Fridericia-korrektion og Bazett-korrektion hhv. 0 (0,0 %) og 2 (0,3 %) hos placebopatienter og hhv. 1 (0,1 %) og 1 (0,1 %) hos Intuniv-patienter.
In phase II-III randomised double-blind monotherapy studies respective increases in QTc interval prolongation that exceeded change from baseline greater than &gt; 60 ms Fridericia-correction and Bazett-correction were 0 (0.0%) and 2 (0.3%) among placebo and 1 (0.1%) and 1 (0.1%) among Intuniv patients.
Guanfacin viste signifikant større forbedring sammenlignet med placebo uanset administrationstidspunktet (før eller efter kl. 12) (placebojusteret mindste kvadraters gennemsnitlige forskel på -9,4 og -9,8 for dosering hhv. før eller efter kl. 12, p &lt; 0,001).
Guanfacine showed significantly greater improvement compared to placebo regardless of time (AM or PM) of administration (placebo-adjusted LS mean difference of -9.4 and -9.8 for AM and PM dosing, respectively, p &lt; 0.001).
Navn og adresse på fremstillerne af de(t) biologisk aktive stof(fer) Zoetis Manufacturing &amp; Research Spain, S.L.
Name and address of the manufacturer of the biological active substance(s): Zoetis Manufacturing &amp; Research Spain, S.L.
Navn og adresse på fremstillernen ansvarlig for batchfrigivelse Zoetis Manufacturing &amp; Research Spain, S.L.
Name and address of the manufacturer responsible for batch release: Zoetis Manufacturing &amp; Research Spain, S.L.
Hyppigheden defineres som meget almindelig (≥1/10), almindelig (≥1/100 til &lt; 1/10), ikke almindelig (≥1/1.000 til &lt; 1/100), sjælden (≥1/10.000 til &lt; 1/1.000), meget sjælden ( &lt; 1/10.000), ikke kendt (kan ikke estimeres ud fra forhåndenværende data).
Frequency is defined as very common (≥1/10), common (≥1/100 to &lt; 1/10), uncommon (≥1/1,000 to &lt; 1/100), rare (≥1/10,000 to &lt; 1/1,000), very rare ( &lt; 1/10,000), not known (cannot be estimated from the available data).
PAA og PBA repræsenterede mindre væsentlige urinmetabolitter, som hver udgør &lt; 1 % af den administrerede dosis PBA.
PAA and PBA represented minor urinary metabolites, each accounting for &lt; 1% of the administered dose of PBA.
Det anbefales derfor, at nasogastriske, nasojejunale eller gastrostomisonder kun anvendes til administration af doser &gt; 1 ml.
Therefore, it is recommended that nasogastric, nasojejunal or gastrostomy tubes only be used to administer doses &gt; 1 ml.
Hos 4 ud af de 5 forsøgsdeltagere &lt; 1 måned inkluderede mulige risikofaktorer infektiøse præcipitater, hyperammoniæmisk krise ved baseline og manglende dosis.
In 4 of the 5 subjects age &lt; 1 month, possible risk factors included infectious precipitants, hyperammonaemic crisis at baseline, and missing dose.
Der blev ikke rapporteret nogen præcipitat-trigger eller manglende dosis for de andre 2 forsøgsdeltagere (1 forsøgsdeltager i alderen &lt; 1 måned, 1 forsøgsdeltager i alderen 1-2 måneder).
No precipitant trigger or missing dose was reported for the other 2 subjects (1 age &lt; 1 month, 1 age 1-2- months).
Dosis blev justeret hos 3 forsøgsdeltagere &lt; 1 måned.
Dose adjustment was made to 3 subjects age &lt; 1 month.
Selvom dette ikke er set i kliniske studier med UCDpatienter, skal et højt PAA-niveau mistænkes hos patienter (især hos børn &lt; 2 måneder) med uforklarlig døsighed, forvirring, kvalme og apati, som har et normalt til lavt ammoniakniveau.
Although these have not been seen in clinical trials involving UCD patients, high PAA levels should be suspected in patients (particularly in children &lt; 2months) with unexplained somnolence, confusion, nausea and lethargy who have normal or low ammonia.
Hyperammoniæmi blev rapporteret hos 5 (50 %) forsøgsdeltagere &lt; 1 måned (alle alvorlige, men ikke letale) og hos 1 forsøgsdeltager (16,7 %) på 1-2 måneder (ikke alvorlig), hvilket er overensstemmende med mere alvorlige sygdomstyper diagnosticeret i den neonatale periode.
Hyperammonaemia was reported in 5 (50%) subjects age &lt; 1 month (all serious but non-fatal) and 1 subject (16.7%) age 1-2 months (non-serious), which is consistent with more severe disease types diagnosed in the neonatal period.
Den hyppigst rapporterede bivirkning ( &gt; 5 %) under behandling med glycerolphenylbutyrat var diarré, flatulens og hovedpine (8,8 % hver), appetitløshed (7,0 %), opkastning (6,1 %) samt træthed, kvalme og unormal lugt fra huden (5,3 % hver).
The most frequently reported adverse reactions ( &gt; 5%) during glycerol phenylbutyrate treatment were diarrhoea, flatulence, and headache (8.8% each); decreased appetite (7.0%), vomiting (6.1%); and fatigue, nausea and, skin odour abnormal (5.3% each).
Disse fund angiver tilsammen, at omdannelsen af PAA til PAGN kan være forringet hos patienter med svært nedsat leverfunktion, og at en plasma-PAA:PAGN-ratio &gt; 2,5 identificerer patienter med risiko for forhøjede PAA-niveauer.
These findings collectively indicate that conversion of PAA to PAGN may be impaired in patients with severe hepatic impairment and that a plasma PAA to PAGN ratio &gt; 2.5 identifies patients at risk of elevated PAA levels.
Der blev ikke observeret PAAtoksicitet hos forsøgsdeltagere &lt; 2 måneder.
No PAA toxicity was observed in the subjects age &lt; 2 months.
In vitro studier til evaluering af den procentvise genfinding af den samlede dosis leveret gennem en nasogastrisk, nasojejunal eller gastrostomisonde påviste, at procentdelen af dosen genvundet var &gt; 99 % for doser &gt; 1 ml og 70 % for en dosis på 0,5 ml.
In vitro studies evaluating the percent recovery of total dose delivered with nasogastric or gastrostomy tubes demonstrated the percent of dose recovered was &gt; 99% for doses &gt; 1 ml and 70% for a 0.5 ml dose.
Forberedelse til administration gennem nasogastrisk sonde eller gastrostomisonde: In vitro undersøgelser til evaluering af den procentvise genfinding af den samlede dosis givet gennem en nasogastrisk, nasojejunal eller gastrostomisonde påviste, at dosis genfundet var &gt; 99 % for doser &gt; 1 ml og 70 % for en dosis på 0,5 ml.
Preparation for nasogastric tube or gastrostomy tube administration: In vitro studies evaluating the percent recovery of total dose delivered with nasogastric, nasojejunal or gastrostomy tubes demonstrated the percent of dose recovered was &gt; 99% for doses &gt; 1 ml and 70% for a 0.5 ml dose.
• 8,5 ml/m2/dag (9,4 g/m2/dag) hos patienter med kropsoverfladeareal (BSA) &lt; 1,3 m2
• 8.5 ml/m2/day (9.4 g/m2/day) in patients with a body surface area (BSA) &lt; 1.3 m2
• 7.000 mikrogram/ml for patienter &gt; 2 år med BSA ≤1,3
• 7000 microgram (mcg/ml) for patients &gt; 2 years of age with a BSA of ≤1.3
• 5.000 mikrogram/ml for patienter &gt; 2 år med BSA &gt; 1,3
• 5000 microgram (mcg/ml) for patients &gt; 2 years of age with a BSA of &gt; 1.3
Ratioen mellem gennemsnitsværdierne af PAA og PAGN lå i intervallet 0,96-1,28 for alle patienter, doseret med 6 ml 2 gange daglig, og i intervallet 1,18-3,19 for patienter, doseret med 9 ml to gange dagligt.
The ratio of mean values for PAA to PAGN among all patients dosed with 6 ml BID ranged from 0.96 to 1.28 and for patients dosed with 9 ml twice daily ranged from 1.18-3.19.After multiple doses, a PAA concentration &gt; 200 mcg/L was associated with a ratio of plasma PAA to PAGN concentrations higher than 2.5.
Frekvenser er defineret som: Meget almindelige (≥1/10), almindelige (≥1/100 til &lt; 1/10) og usædvanlige (≥1.000 til &lt; 1/100).
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/10), common (≥1/100 to 1/10) and uncommon (≥1/1,000 to 1/100).
Doseringen bør øges, hvis der er tilstrækkelig tolerance og leukocyt cystin niveauet forbliver &gt; 1nmol hemicystin/mg protein.
The dose should be raised if there is adequate tolerance and the leucocyte cystine level remains &gt; 1 nmol hemicystine/mg protein.
Normale individer og personer, som er heterocygote for cystinosis har et cystinniveau i de hvide blodlegemer på henholdsvis &lt; 0,2 og sædvanligvis under 1 nmol hemicystin/mg protein.
Normal individuals and heterozygous subjects for cystinosis have white cell cystine levels of &lt; 0.2, and usually below 1 nmol hemicystine/mg protein, respectively.
≥ 24 til &lt; 27
≥ 24 to &lt; 27
32 til &lt; 34
32 to &lt; 34
Evaluer elektrolytterne hver 5-9 dage, indtil Na⁺/K⁺-forholdet er &lt; 32, og administrer dernæst 2,2 mg/kg Zycortal.
Evaluate the electrolytes every 5-9 days until the Na⁺/K⁺ ratio is &lt; 32, and then administer 2.2 mg/kg of Zycortal.
27 til &lt; 32
27 to &lt; 32
Hvis hunden er klinisk normal og Na⁺/K⁺-forholdet på dag 25 er &gt; 32, er det muligt at forlænge doseringsintervallet i stedet for at justere dosis som beskrevet i Tabel 1.
If the dog is clinically normal and the Day 25 Na⁺/K⁺ ratio is &gt; 32, it is possible to prolong the dosing interval instead of adjusting the dose as described in Table 1.
• Hyperkaliæmi, hyponatriæmi eller Na⁺/K⁺-forhold &lt; 27: Nedsæt doseringsintervallet for Zycortal med 2-3 dage eller øg dosis.
• Hyperkalaemia, hyponatremia or Na⁺/K⁺ ratio &lt; 27: Decrease the Zycortal dosing interval by 2-3 days or increase the dose.
Hvis polyuri/polydipsi vedvarer, og Na⁺/K⁺-forholdet er &gt; 32, nedsættes dosis af Zycortal uden at ændre doseringsintervallet.
If the polyuria/polydipsia persists and the Na⁺/K⁺ ratio is &gt; 32, then decrease the dose of Zycortal without changing the dosing interval.
• Hypokaliæmi, hypernatriæmi eller Na⁺/K⁺-forhold &gt; 32: Nedsæt dosis af Zycortal.
• Hypokalaemia, hypernatremia or Na⁺/K⁺ ratio &gt; 32: Decrease the Zycortal dose.
• Hvis hunden er klinisk normal og har et normalt Na⁺/K⁺-forhold &gt; 32 på dag 25, justeres dosis enten baseret på Na⁺/K⁺-forholdet på dag 10 i overensstemmelse med Tabel 1 eller dosis udskydes (se Forlængelse af doseringsintervallet).
• If the dog is clinically normal and has a Na⁺/K⁺ ratio &gt; 32 on Day 25, either adjust the dose based on the Day 10 Na⁺/K⁺ ratio according to Table 1 or delay the dose (see Prolonging the dosing interval).
Resultaterne viste, at kombinationen medførte signifikant større smertelindring end nogen af enkeltkomponenterne (p &lt; 0,001).
The results showed that the combination provided significantly greater pain relief than either mono-component (p &lt; 0.001).
Mediantiden til mærkbar smertelindring var signifikant kortere for kombinationen end for ibuprofen og placebo (p &lt; 0,05) og ikke-signifikant for sammenligningen med paracetamol.
Median time to perceptible pain relief was significantly shorter for the combination than ibuprofen and placebo (p &lt; 0.05) and non-significant for the comparison with paracetamol.
Frekvenser defineres som meget almindelig (≥1/10); almindelig ( &gt; 1/100 til &lt; 1/10); usædvanlig ( &gt; 1/1000 til &lt; 1/100); sjælden ( &gt; 1/10 000 til &lt; 1/1000); meget sjælden ( &lt; 1/10 000).
Frequencies are defined as very common (≥1/10); common ( &gt; 1/100 to &lt; 1/10); uncommon ( &gt; 1/1000 to &lt; 1/100); rare ( &gt; 1/10 000 to &lt; 1/1000); very rare ( &lt; 1/10 000).
Pakningsstørrelser: 28, 30 &amp; 100 tabletter Ikke alle pakningsstørrelser er nødvendigvis markedsført.
Pack sizes: 28, 30 &amp; 100 tablets Not all pack sizes may be marketed.
Hvis du ønsker at rekvirere denne indlægsseddel i brailleskrift,magnaprint eller som lydfil, kan du kontakte den lokale repræsentant for indehaveren af markedsføringstilladelsen.
To listen to or request a copy of this leaflet in &lt; Braille &gt; , &lt; large print &gt; or &lt; audio &gt; , please contact the local representative of the Marketing Authorisation Holder.
KG D-88397 Biberach an der Riss Tyskland
Boehringer Ingelheim Pharma GmbH &amp; Co. KG D-88397 Biberach an der Riss Germany
Bivirkninger både klinisk og laboratoriemæssigt, er opført efter organklassesystem og hyppighed (meget almindelig ≥ 1/10;almindelig ≥ 1/100 til &lt; 1/10; ikke almindelig ≥ 1/1.000 til &lt; 1/100; sjælden  1/10.000 til &lt; 1/1.000) fra studier med præmature børn og pædiatriske patienter med bronkopulmonal dysplasi samt pædiatriske patienter med medfødte hjertesygdomme.
Adverse reactions both clinical and laboratory, are displayed by system organ class and frequency (very common ≥ 1/10; common ≥ 1/100 to &lt; 1/10; uncommon ≥ 1/1,000 to &lt; 1/100; rare ≥ 1/10,000 to &lt; 1/1,000) in studies conducted in premature and bronchopulmonary dysplasia paediatric patients, and paediatric congenital heart disease patients.