natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I stempelafgiftsloven var udgangspunktet imidlertid, at enhver skødeoverdragelse mellem forskellige enheder udløser stempelafgift, uanset om den nye ejer viderefører samme virksomhed som den hidtidige eller ej.
However, under the Act on Document Duty the starting point was that all transfer of titles between different entities release excise duty regardless of whether or not the new owner continues the same activity as the previous one.
Som det fremgår af det ovenstående var situationen frem til juli 2005 den, at både justitsministeriets 1990-cirkulære og en række successive cirkulærer fra told- og afgiftsdirektoratet kun indeholdt én relevant undtagelse fra denne regel.
As shown above, until July 2005, both the 1990-circular from the Ministry of Justice and a range of consecutive circulars from the Customs and Excise Directorate only contained one relevant exception to this rule.
Begge sæt cirkulærer fastsatte helt utvetydigt, at det kun var ved overførsel af ejendomsret i forbindelse med fusioner mellem aktieselskaber, at kontinuitetsbetragtningen indebar, at tinglysning af ejerskifte kunne ske i form af en navneændring og ikke en skødeoverdragelse, der ville udløse stempelafgift.
Both sets of circulars unequivocally stated that it was only where ownership was transferred in the context of mergers between limited liability companies that continuity considerations implied that a registration with the new title holder could be done by a name change and not a change of title triggering excise duty.
Derimod blev der udløst stempelafgift ved tinglysning af overførsel af ejendomsret ved opløsning af fusioner, omdannelser fra en selskabsform til en anden, overførsel af ejendomsret fra sameje til en form for ansvarligt selskab og overførsel fra en kommune til en 100 % kommunalt ejet særskilt enhed [43].
In contrast, excise duty was triggered as a result of the registration or the transfer or ownership of title in the Real Estate Registry for demergers, conversions from one corporate form to another, transfers of ownership from joint ownership to a form of partnership and transfer of ownership from a municipality to a separate legal entity wholly owned by the municipality [43].
Det blev også slået fast i den ovennævnte dom afsagt af Frostating lagmannsrett, der statuerede, at der skulle betales stempelafgift, når et ansvarligt selskab (her et »kommandittselskap«) blev omdannet til et aktieselskab, selv om de samme ejere fortsatte i det nye selskab, og den eneste reelle ændring drejede sig om selskabsformen.
This was also made clear in the judgment from Frostating lagmannsrett, cited above, which held that excise duties should be paid where an unlimited liability type of company (‘kommandittselskap’) was converted to a limited liability company even if the same owners continued in the new company and the only real change was the form under which the company operated.
Tilsynsmyndigheden finder ikke, at der kan siges at være analogi mellem Entras etablering og en fusion.
The Authority finds that the establishment of Entra cannot be said to be analogous with a merger.
Entras etablering svarer i langt højere grad til en opløsning af en fusion, til en omdannelse af en retlig enhed til en anden eller til en kommunes udskillelse af en bestemt aktivitet i en særskilt retlig enhed.
It is much more similar to either a demerger, a conversion of one legal entity to another, or to a municipality’s separation of a given activity into a separate legal subject.
Det betyder, at en fritagelse for stempelafgift som den, der blev givet i paragraf 3 i den anfægtede lov, på tidspunktet for Entras etablering ikke kunne gives til de mest sammenlignelige andre transaktioner.
Thus, exemptions from excise duties similar to the one found in paragraph 3 of the contested Act were not, at the time of the establishment of Entra, open to the most comparable transactions.
Paragraf 3 i den anfægtede lov kan derfor ikke betragtes som en udvidelse af en allerede eksisterende generel (ikke selektiv) regel om, at der for visse former for tinglysning af ejendomsoverdragelser ikke skulle betales afgift.
Therefore, paragraph 3 in the contested Act cannot be said to be an expansion of an already general (non-selective) rule regarding non-payment in relation to certain types of transfer of title in the Real Estate Registry.
Foranstaltningen var følgelig materielt selektiv.
Consequently, the measure was materially selective.
Er fritagelsen for stempel- og tinglysningsafgift begrundet i afgiftssystemets generelle karakter eller forvaltning?
Is the exemption from paying excise duty justified by the nature or general scheme of the tax system?
Ifølge EF-Domstolens retspraksis [44] kan der sondres mellem:en særbehandling, hvor de samme principper som dem, der ligger til grund for de almindelige regler, anvendes i en konkret situation (ingen statsstøtte)
According to the case law of the ECJ [44], it is possible to draw a distinction between:differentiated treatment that results from the application, to specific situations, of the same principles as those underlying the ordinary rules (no aid);
en særbehandling, der begunstiger bestemte virksomheder og ikke stemmer overens med de almindelige reglers interne logik (statsstøtte)) [45].Denne sondring er også beskrevet i Kapitel 17B.3.4(1) i Tilsynsmyndighedens retningslinjer for direkte beskatning af virksomheder, der drejer sig om undtagelser berettiget som følge af »systemets karakter eller forvaltning«: »Den differentiering, der er forbundet med visse foranstaltninger, betyder ikke nødvendigvis, at de må betragtes som statsstøtte.
differentiated treatment, which, favouring certain undertakings, departs from the internal logic of the ordinary rules (aid) [45].This distinction is also described in Chapter 17B.3.4(1) of the Authority’s State Aid Guidelines on direct business taxation concerning the justification of a derogation by ‘the nature or general scheme of the system’: ‘The differential nature of some measures does not necessarily mean that they must be considered to be State aid.
Dette er bl.a. tilfældet ved foranstaltninger, hvis økonomiske begrundelse gør dem »nødvendige eller funktionelle i forhold til skattesystemets effektivitet« (19).
This is the case with measures whose economic rationale makes them necessary to the smooth functioning and effectiveness of the tax system. However, it is up to the EFTA State to provide such justification.’
EFTA-staten skal imidlertid kunne give en sådan begrundelse.« Dette begrundelseskrav er blevet stadfæstet af EF-Domstolen [46].De norske myndigheder har gjort gældende, at »selv om Tilsynsmyndigheden finder, at denne praksis (med navneændring som en måde, hvorpå ejendomsret kan overføres uden at udløse stempelafgiftspligt) udgør en undtagelse fra hovedreglen, så er den begrundet i afgiftssystemets generelle karakter eller forvaltning«.
This latter rule of proof has been confirmed by the ECJ [46].The Norwegian authorities have argued that ‘even if the Authority deems the practice (with name changes as a procedure for transferring property title without releasing the obligation to pay the excise duty) to constitute an exemption from the main rule, it is justified by the nature or general scheme of the tax system’.
Til støtte for dette synspunkt gjorde de norske myndigheder gældende, at kontinuitetsprincippet og grundlaget for anvendelsen af dette princip, bl.a. i forbindelse med de her omhandlede stempelafgifter, indebar, at fritagelsen for stempelafgiften faldt inden for rammerne af den relevante norske lovgivnings logik og karakter.
In support of this position, the Norwegian authorities claimed that the continuity principle and the considerations for applying this principle with effect, inter alia, for excise duty purposes in the case at issue entailed that the exemption from the excise duty fell within the logic and nature of the relevant Norwegian legislation.
Efter deres opfattelse afspejlede den anfægtede lov dette kontinuitetsprincip og stemte overens med de almindelige regler om omstruktureringer.
In their view, the contested Act reflected the continuity principle and was in line with the general rules governing restructurings.
Hertil skal Tilsynsmyndigheden bemærke, at spørgsmålet i denne sag drejer sig om kontinuitetsprincippets rækkevidde i forhold til stempelafgiftspligten og ikke om kontinuitetsprincippets rækkevidde som sådan, herunder dets anvendelse inden for selskabsretten.
To this argument the Authority notes that, in the case at hand, the question is the scope of the continuity principle in relation to the obligation to pay document duties and not the scope of the continuity principle as such, hereunder its application in company law.
Efter en analyse af de regler, der gælder for stempelafgift, og som er beskrevet ovenfor under punkt I.4, er Tilsynsmyndigheden af den opfattelse, at selv om kontinuitetsprincippet nok har spillet en fremtrædende rolle i norsk ret på det tidspunkt, hvor Entra blev etableret, indgik det på det tidspunkt ikke som et iboende og generelt element i de regler og den praksis, der gjaldt i forbindelse med andre typer virksomhedsreorganiseringer.
Based on the analysis of the rules pertaining to excise duties given above under point I.4, the Authority takes the view that while the continuity principle might have had a fundamental place in Norwegian law at the time of the establishment of Entra, it was not, at that time, an inherent and general part of the rules and practice on excise duties in connection with other types of reorganisations of companies.
Som allerede nævnt, var det indtil juli 2005 kun i de tilfælde, hvor der i forbindelse med fusioner blev overført ejendomsrettigheder mellem aktieselskaber, at kontinuitetsbetragtninger tilsagde, at ejerskiftet kunne tingslyses i form af en navneændring og ikke som en skødeoverdragelse, der ville udløse stempelafgift.
As already stated, until July 2005, it was only where ownership was transferred, in the context of mergers between limited liability companies, that continuity considerations implied that a registration with the new title holder could be done as a change of name and not a change of title, triggering excise duty.
Derimod blev der udløst stempelafgift, når ejerskifte skulle tinglyses i forbindelse med opløsninger af fusioner, omdannelser fra en selskabsform til en anden, overgang fra sameje til en form for ansvarligt selskab, og ejerskifte fra en kommune til en 100 % kommunalt ejet særskilt retlig enhed [47].
In contrast, excise duty was triggered as a result of the registration or the transfer or ownership of title in the Real Estate Registry for demergers, conversions from one corporate form to another, transfers of ownership from joint ownership to a form of partnership, and transfer of ownership from a municipality to a separate legal entity wholly owned by the municipality [47].
De norske myndigheder har forklaret, at logikken bag undtagelserne fra den generelle stempelafgiftsregel skal søges i kontinuitetsprincippet.
The Norwegian authorities have explained that the logic behind the exemptions to the general rule on excise duty can be found in the continuity principle.
Men myndighederne har ikke givet nogen forklaring på logikken i forskelsbehandlingen mellem de ovennævnte typer overførsler.
However, the authorities have not explained the logic behind the different treatment of the above listed types of transfers.
Den norske regering har tværtimod blot anført, at det rent faktisk ville være mere logisk at behandle fusioner og visse andre reorganiseringer på lige fod.
On the contrary, the Norwegian Government has merely stated that it would in fact be more logical to treat mergers and certain other reorganisations alike.
Men det var først med virkning fra juli 2005, ca. fem år efter etableringen af Entra, at fortolkningen af lov om stempelafgift er blevet ændret, således at visse forskellige situationer nu behandles ens.
Yet, only with effect from July 2005, approximately five years after the establishment of Entra, has the interpretation of the Act on Document Duty been changed so that the treatment of certain different situations has been aligned.
På grundlag heraf finder Tilsynsmyndigheden det vanskeligt at finde nogen anden logik bag den fortolkning af lov om stempelafgift, der blev anlagt på tidspunktet for Entras etablering, end den, der følger af de citerede cirkulærer, nemlig at det kun er ved fusioner mellem aktieselskaber, at den normale stempelafgift ikke skal betales.
On this basis, the Authority finds it difficult to establish any other logic behind the interpretation of the Act on Document Duty that prevailed at the time of the establishment of Entra than what follows from the quoted Circulars, namely that only mergers between limited liability companies would escape excise duties otherwise payable.
Anvendelsen af kontinuitetsprincippet i relation til lov om stempelafgift var begrænset til sådanne tilfælde og gjaldt ikke i andre tilfælde som nævnt ovenfor.
The application of the continuity principle in relation to the Act on Document Duty was limited to such cases and not to other cases as mentioned above.
Som nævnt ovenfor under punkt 1.2.1, finder Tilsynsmyndigheden under alle omstændigheder, at etableringen af Entra i langt højere grad svarer til de situationer, hvor tinglysning på det relevante tidspunkt ville have medført stempelafgiftspligt, end til de situationer, hvor afgiftspligten ikke blev udløst.
As stated above under point 1.2.1, the Authority, in any event, finds the establishment of Entra much more similar to these situations where a registration in the Real Estate Register at the relevant time would have entailed excise duties than those in which it did not.
På grundlag heraf kan Tilsynsmyndigheden ikke se, at fritagelsen i den anfægtede lov kan være begrundet i karakteren af og logikken i de norske regler om stempelafgift på det tidspunkt, denne fritagelse blev givet.
On that basis, the Authority cannot see that the exemption in the contested Act can be justified by the nature and logic of the Norwegian rules pertaining to excise duty at the time the exemption was applied.
At tilsvarende reorganiseringer af offentlige kommercielle aktiviteter også blev fritaget for stempelafgift, ændrer intet ved denne vurdering.
It does not change the assessment that similar reorganisations of public commercial activities also have been exempted from excise duty.
De hensyn, der ligger til grund for kontinuitetsprincippet, kan ikke retfærdiggøre, at der skulle gælde en undtagelse fra den almindelige stempelafgiftspligt for bestemte reorganiseringer, hvis der ikke gives tilsvarende fritagelser ved mest sammenlignelige private reorganiseringer.
The pursuance of the underlying objectives of the continuity principle cannot justify that an exemption to the general rule on excise duties should be applicable to specific reorganisations if the most comparable private reorganisations are not subject to similar exemptions.
Den italienske sag
The ‘Italian case’
De norske myndigheder har henvist til en beslutning fra Europa-Kommissionen og gjort gældende, at de faktiske omstændigheder i den pågældende sag er de samme som i Entra-sagen.
The Norwegian Authorities have referred to a decision from the European Commission and argued that the factual situation of this case is the same as in the Entra case.
I Kommissionens beslutning af 5. juni 2002 [48] undersøgte Kommissionen en italiensk lov, der indeholdt en særlig skatte- og afgiftsordning for aktieselskaber med offentlig aktiemajoritet oprettet i henhold til en særlov.
In the Commission Decision of 5 June 2002 [48], the Commission examined the Italian law which provided for a special tax regime for joint stock companies with a majority public shareholding set up under a specific law.
Den italienske lov hjemlede i særdeleshed fritagelse for alle afgifter på overførsler i forbindelse med omdannelse af særskilte virksomheder og kommunale værker til aktieselskaber (»fritagelse for afgifter på overførsler«).
In this regard the Italian law specifically provided for an exemption from all transfer taxes related to the conversion of special and municipal undertakings into joint stock companies (‘the transfer tax exemption’).
I italiensk ret opkræves der normalt afgift på overførsler ved etablering af en ny virksomhed eller ved overførsler af aktiver mellem forskellige økonomiske enheder.
In the Italian legal system transfer taxes normally applied to the creation of a new economic entity or to the transfer of assets between different economic entities.
De italienske myndigheder havde imidlertid forklaret, at den italienske lov generelt afspejlede princippet om afgiftsneutralitet (hvilket betyder, at der ikke skal betales afgift) i forbindelse med omdannelse af en virksomheds selskabsform (dvs. »når en virksomhed skifter retlig form, men forbliver uændret set fra et økonomisk synspunkt«) [49].
However, the Italian authorities had explained that Italian law generally reflected the principle of tax neutrality (which means that no tax is applied) in the context of the conversion of the legal status of a company (i.e. ‘when the legal status of a firm changes but the firm remains the same from an economic viewpoint’) [49].
Kommissionen fandt, at selv om det så ud, som om afviklingen af det kommunale foretagende og etableringen af et »nyt« aktieselskab ville svare til etablering af en ny økonomisk enhed, forholdt det sig kun tilsyneladende sådan og beroede på juridiske betragtninger af teknisk karakter.
The Commission found that although it appeared as if the winding up of the municipal undertaking and the setting up of a ‘new’ joint stock company would be equivalent to creating a new economic entity, this was in appearance only due to legal technicalities.
I realiteten var det nye aktieselskab den samme økonomiske enhed som det kommunale foretagende, det opererede blot under en anden selskabsform.
In reality the new joint stock company was the same economic entity as the municipal undertaking operating under a different legal status.
I lyset heraf accepterede Kommissionen, at det overordnede princip om skattemæssig neutralitet i italiensk ret blev anvendt på tilsvarende måde i situationer, der falder ind under den særlige afgiftsordning.
In the light of this the Commission accepted that the general principle of tax neutrality in Italian law was similarly applied with regard to the situations falling within the special tax regime.
Der skulle følgelig ikke betales afgift af de pågældende overførsler [50].
Hence, no transfer tax had to be paid [50].
Tilsynsmyndigheden forstår Kommissionens holdning således, at når den nationale lovgivning om stempelafgift i forbindelse med omdannelser af private virksomheder er baseret på et generelt princip om skatte- og afgiftsmæssig neutralitet — hvor hovedvægten lægges på, om det er den samme økonomiske virksomhed, der fortsættes, og ikke på, om det gøres af det samme retssubjekt — er det inden for rammerne af dette afgiftssystems logik, at dette princip udvides til også at gælde i situationer, hvor staten eller en kommune udskiller en økonomisk enhed, der hidtil har været drevet som led i statens eller kommunens virksomhed, i en særskilt retlig enhed.
The Authority understands the reasoning of the Commission to be that where the national law pertaining to stamp duties in connection with conversions made by private undertakings builds upon a general principle of tax neutrality — so that the focus is on the continuation of the same economic entity rather than on whether the legal subject used thereto is the same — it will be within the logic of such a tax regime to extend that principle also to cover situations whereby the State or a municipality separates an economic entity that has hitherto been driven as a part of the State or municipality into a separate legal entity.
Tilsynsmyndigheden er helt enig i denne tilgang.
The Authority fully agrees with such an approach.
Logikken i hvert afgiftssystem må imidlertid vurderes for sig.
However, the logic of each tax system must be assessed on its own merits.
Kommissionens beslutning var baseret på, at italiensk ret hjemlede mulighed for at fritage overførsler for afgift i forbindelse med omdannelse fra en selskabsform til en anden.
The Commission Decision relied on the fact that the Italian legal system provided for a possibility of exempting transfer tax in the context of the conversion from one corporate form to another.
Denne mulighed fandtes derimod ikke i den norske lovgivning, således som den blev fortolket og anvendt af afgiftsmyndighederne.
In contrast, Norwegian legislation, as interpreted and applied by the tax authorities, did not provide for such a possibility.
Som allerede nævnt, blev der ved flere private reorganiseringer, der kunne sammenlignes med Entra (opløsning af fusioner eller omdannelse fra en selskabsform til en anden) ikke givet fritagelse for stempel- og tinglysningsafgift.
In fact, as already stated, comparable cases to Entra concerning private reorganisations (regarding demergers or conversion from one corporate form to another) were not exempted from paying the excise duties.
Efter Tilsynsmyndighedens opfattelse er de faktiske omstændigheder i de to sager derfor forskellige.
In the view of the Authority, the factual situations of the two cases are therefore different.
At kontinuitetsprincippet kan have været gældende på andre områder af norsk lovgivning, herunder især inden for selskabsret og lovgivningen om direkte beskatning af den pågældende enhed, kan ikke tillægges større betydning ved vurderingen af lighedspunkterne mellem den italienske og den norske sag.
That the continuity principle might have existed in other areas of Norwegian law, including most notably company law and the legislation pertaining to direct taxation of the entity concerned, cannot be given weight in the assessment of the similarity between the Italian and the Norwegian situations.
Det må følgelig konkluderes, at foranstaltningen må anses for at være selektiv som omhandlet i EØS-aftalens artikel 61, stk. 1, hvilket ikke kan tilbagevises ved en henvisning til karakteren af og logikken i de norske regler om stempelafgift.
In conclusion, the measure must be considered to be selective in the sense of Article 61(1) of the EEA Agreement and cannot escape that classification by reference to the nature and logic of the Norwegian rules on excise duties.
Foranstaltningen skal give modtagerne en fordel, der mindsker de omkostninger, de normalt skal afholde som led i deres virksomhed
The measure must confer an advantage to the recipients that reduces the costs they normally bear in the course of the business
Ifølge EF-Domstolens retspraksis [51] og kapitel 17B.3.1(2) i Tilsynsmyndighedens retningslinjer for statsstøtte »skal foranstaltningen give modtagerne en fordel, som mindsker de byrder, der normalt belaster deres budget.
According to the case law of the European Court of Justice (ECJ) [51] and Chapter 17B.3.1(2) of the Authority’s State Aid Guidelines ‘the measure must confer on recipients an advantage, which relieves them of charges that are normally borne from their budgets.
En sådan fordel kan bestå i en reduktion af virksomhedens skattebyrde på forskellig vis, herunder navnlig gennem« (…) »en fuldstændig eller delvis reduktion af skattebeløbet (fritagelse, skattenedslag)«.
The advantage may be provided through a reduction in the firm’s tax burden in various ways, including:’ (…) ‘a total or partial reduction in the amount of tax (such as exemption or a tax credit)’.
Ved vedtagelsen af bestemmelsen i paragraf 3 i den anfægtede lov blev Entra fritaget for at skulle betale ca. 81 mio. NOK (tæt ved 10 mio. EUR) i stempel- og tinglysningsafgift.
By the adoption of the statutory provision in paragraph 3 of the contested Act, Entra was relieved of the cost of excise duties for approximately NOK 81 million (close to EUR 10 million).
Som påvist ovenfor under punkt 1.1 og 1.2, er der tale om et beløb, som Entra ellers skulle have betalt over sit budget.
As demonstrated above under point 1.1 and 1.2, these duties would otherwise have been payable from its budgets.