natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved fastsættelsen af den gældende rentesats og beregningsmetode bør de nationale domstole tage i betragtning, at en national domstols opkrævning af ulovlighedsrenter tjener samme formål som Tilsynsmyndighedens opkrævning af renter i henhold til artikel 14 i Del II i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
When determining the applicable interest rate and calculation method, national courts should take account of the fact that recovery of illegality interest by a national court serves the same purpose as the Authority’s interest recovery under Article 14 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Desuden er krav om opkrævning af ulovlighedsrenter EØS-retlige krav, der er baseret direkte på artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen [59].
In addition, claims for the recovery of illegality interest are EEA law claims based on Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [59].
Ækvivalens- og effektivitetsprincippet, der er beskrevet i afsnit 1.4.1 i denne meddelelse, finder derfor anvendelse på disse krav.
The principles of equivalence and effectiveness described under section 1.4.1 of this Chapter therefore apply to these claims.
For at sikre overensstemmelse med artikel 14 i Del II i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen og opfylde kravet om effektivitet mener Tilsynsmyndigheden, at den metode, som den nationale domstol anvender til at beregne renterne, ikke må være mindre streng end den metode, der er fastsat i Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 195/04/KOL af 14. juli 2004 [60].
In order to ensure consistency with Article 14 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement and to comply with the effectiveness requirement, the Authority considers that the method of interest calculation used by the national court may not be less strict than that foreseen in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004 [60].
Ulovlighedsrenter skal derfor beregnes med renters rente, og den gældende rentesats må ikke være lavere end referencesatsen [61].
Consequently, illegality interest must be calculated on a compound basis and the applicable interest rate may not be lower than the reference rate [61].
Endvidere er det Tilsynsmyndighedens opfattelse, at det følger af ækvivalensprincippet, at den nationale domstol, såfremt beregningen af rentesatsen i henhold til national ret er strengere end den, der er fastsat i Tilsynsmyndighedens afgørelse nr. 195/04/KOL af 14. juli 2004, også vil skulle anvende de strengere nationale regler på krav, der er baseret på artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
Moreover, in the Authority’s view, it follows from the principle of equivalence that, where the interest rate calculation under national law is stricter than that laid down in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004, the national court will have to apply the stricter national rules also to claims based on Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Begyndelsestidspunktet for renteberegningen vil altid være det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte blev stillet til modtagerens rådighed.
The start date for the interest calculation will always be the day on which the unlawful aid was put at the disposal of the beneficiary.
Afslutningstidspunktet afhænger af situationen på tidspunktet for den nationale dom.
The end date depends on the situation at the time of the national judgment.
Hvis Tilsynsmyndigheden allerede har godkendt støtten, er afslutningstidspunktet datoen for Tilsynsmyndighedens beslutning.
If the Authority has already approved the aid, the end date is the date of the Authority’s decision.
I modsat fald påløber der ulovlighedsrenter for hele den ulovlige periode indtil datoen for støttemodtagerens faktiske tilbagebetaling af støtten.
Otherwise, illegality interest accumulates for the whole period of unlawfulness until the date of actual repayment of the aid by the beneficiary.
I overensstemmelse med EF-Domstolens retspraksis skal der også opkræves ulovlighedsrenter for perioden fra Tilsynsmyndighedens vedtagelse af en positiv beslutning og EFTA-Domstolens senere omstødelse af denne beslutning [62].
In line with the case law of the European Court of Justice, illegality interest also needs to be applied for the period between the adoption of a positive Authority decision and the subsequent annulment of this decision by the EFTA Court [62].
I tvivlstilfælde kan den nationale domstol anmode Tilsynsmyndigheden om bistand i henhold til afsnit 2 i dette kapitel.
In case of doubt, the national court may ask the Authority for support under section 2 of this Chapter.
Erstatningskrav
Damages claims
Nationale domstole kan komme ud for at skulle tage stilling til krav om erstatning for tab påført støttemodtagerens konkurrenter og andre tredjeparter som følge af den ulovlige statsstøtte [63].
National courts may be required to uphold claims for compensation for damage caused to competitors of the beneficiary and to other third parties by the unlawful state aid [63].
Sådanne erstatningssøgsmål er sædvanligvis rettet mod den myndighed, der har ydet statsstøtten.
Such damages actions are usually directed at the state aid granting authority.
Tilsynsmyndigheden understreger i den forbindelse, at de nationale domstole bør udnytte alle de midler, de råder over, og anvende alle relevante bestemmelser i den nationale ret til at håndhæve den nationale lov, der er vedtaget til gennemførelse af sidste punktum i artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
In this respect, the Authority emphasises that national courts should use all appropriate devices and remedies and apply all relevant provisions of national law to give effect to the national law implementing the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement and protect rights which that law confers on individuals and economic operators.
Uanset muligheden for at kræve erstatning i henhold til national ret kan tilsidesættelse af standstill-klausulen i princippet give anledning til erstatningskrav baseret direkte på EFTA-Domstolens retspraks [64].
Irrespective of the possibility to claim damages under national law, breaches of the standstill obligation can in principle give rise to damages claims based on the case law of the EFTA Court [64].
EFTA-staterne er erstatningsansvarlige for tab, som er forvoldt borgerne på grund af en tilsidesættelse af forpligtelser, der følger af såvel sekundære EØS-retlige retsakter og EØS-aftalens hoveddel [65].
EFTA States are required to compensate for loss and damage caused to individuals as a result of breaches of obligations under both secondary acts of the EEA legislation and the main part of the EEA Agreement [65].
Et sådant erstatningsansvar foreligger, hvis: i) den bestemmelse, der er tilsidesat, har til formål at tillægge borgerne rettigheder, ii) tilsidesættelsen er tilstrækkelig kvalificeret, og iii) der er en direkte årsagsforbindelse mellem tilsidesættelsen af EFTA-statens forpligtelse og de skadelidtes tab [66].
Such liability exists where: (i) the rule of law infringed is intended to confer rights on individuals; (ii) the breach is sufficiently serious; and (iii) there is a direct causal link between the breach of the Member State’s obligation and the damage suffered by the injured parties [66].
Den første betingelse (EØS-retlig forpligtelse, der tager sigte på at beskytte individuelle rettigheder) vil efter Tilsynsmyndighedens opfattelse være opfyldt, når der er tale om overtrædelser af artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
The first requirement (EEA law obligation aimed at protecting individual rights) is, in the view of the Authority, met in relation to violations of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
EFTA-Domstolen har statueret, at en tilsidesat retsregel anses for at tillægge borgerne rettigheder, når denne retsregel er ubetinget og tilstrækkelig præcis [67].
The EFTA Court has held that a rule of law infringed is considered to confer rights on individuals when the relevant provision is unconditional and sufficiently precise [67].
Som anført ovenfor under nr. 22, anser Tilsynsmyndigheden dette kriterium for at være opfyldt for artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
As stated in paragraph 22 above, the Authority considers this criteria to be fulfilled in Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Betingelsen om en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af EØS-retten vil også generelt være opfyldt med hensyn til artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
The requirement of a sufficiently serious breach of EEA law will also generally be met as regards Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
EFTA-Domstolen har statueret, at dette spørgsmål afhænger af, om en kontraherende part i EØS-aftalen ved udøvelsen af sine lovgivningsbeføjelser helt klart groft har tilsidesat de grænser, der gælder for denne udøvelse.
The EFTA Court has held that this depends on whether, in the exercise of its legislative powers, a Contracting Party to the EEA Agreement has manifestly and gravely disregarded the limits on its discretion.
Ved afgørelsen af, om en denne betingelse er opfyldt, skal der tages hensyn til alle de forhold, der gør sig gældende i den konkrete situation.
In order to determine whether this condition is met, all factors that characterise the situation must be taken into account.
Med hensyn til artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen har EFTA-staternes myndigheder imidlertid ingen skønsbeføjelse til ikke at anmelde statsstøtteforanstaltninger.
However, with regard to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, EFTA State authorities have no discretion not to notify state aid measures.
De er principielt underlagt en absolut forpligtelse til at anmelde alle sådanne foranstaltninger inden gennemførelsen heraf.
They are, in principle, under an absolute obligation to notify all such measures prior to their implementation.
Selv om EFTA-Domstolen kan tage hensyn til, om den pågældende tilsidesættelse af EØS-retten er undskyldelig [69] i forbindelse med statsstøtte, bør EFTA-staternes myndigheder være fuldt vidende herom og kan normalt ikke gøre gældende, at de ikke havde kendskab til standstill-klausulen.
Although the EFTA Court may take the excusability of the relevant breach of EEA law into account [69], in the presence of state aid, EFTA State authorities should be fully aware of this obligation and cannot normally argue that they were not aware of the standstill obligation.
I tvivlstilfælde kan EFTA-staterne altid anmelde foranstaltningen til Tilsynsmyndigheden for derved at opnå retlig sikkerhed [70].
In case of doubt, EFTA States can always notify the measure to the Authority for reasons of legal certainty [70].
Den tredje betingelse om, at tilsidesættelsen af EFTA-retten skal have påført sagsøgeren et faktisk og reelt økonomisk tab, kan opfyldes på forskellige måder.
The third requirement that the breach of EEA law must have caused an actual and certain financial damage to the claimant can be met in various ways.
Sagsøgeren vil ofte gøre gældende, at støtten direkte forårsagede en tabt fortjeneste.
The claimant will often argue that the aid was directly responsible for a loss of profit.
Stillet over for et sådant krav bør den nationale domstol tage hensyn til følgende betragtninger:
When confronted with such a claim, the national court should take account of the following considerations:
I kraft af de EØS-retlige krav om ækvivalens og effektivitet [71] kan nationale regler ikke udelukke en EFTA-stats ansvar for tabt fortjeneste [72].
By virtue of the EEA law requirements of equivalence and effectiveness [71], national rules may not exclude an EFTA State’s liability for loss of profit [72].
Der kan være tale om tab ifølge EØS-retten, uanset om tilsidesættelsen medførte, at sagsøgeren mistede et aktiv, eller det forhindrede sagsøgeren i at forbedre sin aktivstilling.
Damage under EEA law can exist regardless of whether the breach caused the claimant to lose an asset or whether it prevented the claimant from improving his asset position.
Såfremt national ret skulle indeholde en sådan udelukkelse, vil den nationale domstol skulle undlade at anvende bestemmelsen med hensyn til erstatningskrav i henhold til artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
Should national law contain such an exclusion, the national court would need to leave the provision unapplied as regards damages claims under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Det vil være lettere at fastslå det faktiske omfang af tabt fortjeneste i tilfælde af, at den ulovlige støtte gjorde det muligt for støttemodtageren at vinde en kontrakt eller opnå en specifik forretningsmulighed på bekostning af sagsøgeren.
Determining the actual amount of lost profit will be easier where the unlawful aid enabled the beneficiary to win over a contract or a specific business opportunity from the claimant.
Den nationale domstol kan derpå beregne den indtægt, som sagsøgeren sandsynligvis havde opnået i forbindelse med denne kontrakt.
The national court can then calculate the revenue which the claimant was likely to generate under this contract.
I tilfælde, hvor kontrakten allerede er opfyldt af støttemodtageren, vil den nationale domstol også tage hensyn til den faktisk opnåede fortjeneste.
In cases where the contract has already been fulfilled by the beneficiary, the national court would also take account of the actual profit generated.
Mere komplicerede tabsvurderinger er nødvendige i tilfælde, hvor støtten alene medfører et samlet tab af markedsandel.
More complicated damage assessments are necessary where the aid merely leads to an overall loss of market share.
En mulig fremgangsmåde i forbindelse med sådanne tilfælde kunne være at sammenligne sagsøgerens faktiske indkomstsituation (på grundlag af resultatopgørelsen) med den hypotetiske indkomstsituation, såfremt den ulovlige støtte ikke var blevet ydet.
One possible way for dealing with such cases could be to compare the claimant’s actual income situation (based on the profit and loss account) with the hypothetical income situation had the unlawful aid not been granted.
Der kan være omstændigheder, hvor det af sagsøgeren lidte tab overstiger den tabte fortjeneste.
There may be circumstances where the damage suffered by the claimant exceeds the lost profit.
Dette kunne f.eks. være tilfældet, hvis sagsøgeren som følge af den ulovlige støtte tvinges til at ophøre med sin virksomhed (f.eks. på grund af insolvens).
This could, for example, be the case where, as a consequence of the unlawful aid, the claimant is forced out of business (e.g. through insolvency).
Muligheden for at kræve erstatning er principielt uafhængig af en eventuel parallel undersøgelse, som Tilsynsmyndigheden måtte være i gang med at foretage af den samme støtteforanstaltning.
The possibility to claim damages is, in principle, independent of any parallel investigation by the Authority concerning the same aid measure.
En sådan igangværende undersøgelse fritager ikke den nationale domstol for forpligtelsen til at sikre individuelle rettigheder i henhold til artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen [73].
Such an ongoing investigation does not release the national court from its obligation to safeguard individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [73].
Da sagsøgeren i givet fald er i stand til at godtgøre, at vedkommende har lidt tab som følge af den for tidlige gennemførelse af støtten og navnlig som følge af støttemodtagerens ulovlige tidsfordel, er vellykkede erstatningskrav heller ikke udelukket i tilfælde, hvor Tilsynsmyndigheden allerede har godkendt støtten på det tidspunkt, hvor den nationale domstol træffer afgørelse [74].
Since the claimant may be able to demonstrate that he suffered loss due to the premature implementation of the aid, and, more specifically, as a result of the beneficiary’s illegal time advantage, successful damages claims are also not ruled out where the Authority has already approved the aid by the time the national court decides [74].
Nationale procedureregler gør det undertiden muligt for den nationale domstol at basere sig på rimelige skøn med henblik på at fastsætte det faktiske erstatningsbeløb, der skal ydes sagsøgeren.
National procedural rules will sometimes allow the national court to rely on reasonable estimates for the purpose of determining the actual amount of damages to be granted to the claimant.
Når det er tilfældet, og forudsat at effektivitetsprincippet [75] overholdes, vil det også være muligt at anvende sådanne skøn i forbindelse med erstatningskrav, som opstår i henhold til artikel 1, stk. 3, i Del I i tilsyns- og domstolsaftalen.
Where that is the case, and provided the principle of effectiveness [75] is respected, the use of such estimates would also be possible in relation to damages claims arising from Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Dette kan være et nyttigt redskab for nationale domstole, som står over for vanskeligheder med hensyn til beregningen af tab.
This can be a useful tool for national courts which face difficulties in relation to the calculation of damages.
De juridiske forudsætninger for erstatningskrav i henhold til EØS-retten og spørgsmål om beregning af tab kan også danne grundlag for anmodninger om bistand fra Tilsynsmyndigheden i henhold til afsnit 2 i dette kapitel.
The legal prerequisites for damages claims under EEA law and issues of damages calculation can also form the basis of requests for assistance from the Authority under section 2 of this Chapter.
Erstatningskrav over for støttemodtageren
Damages claims against the beneficiary
Som beskrevet ovenfor, har potentielle sagsøgere ret til at rejse erstatningskrav over for den myndighed, der har bevilget statsstøtten.
As described above, potential claimants are entitled to bring damages claims against the state aid granting authority.
Der kan imidlertid være omstændigheder, hvor sagsøgeren foretrækker at kræve erstatning direkte af støttemodtageren.
However, there may be circumstances in which the claimant prefers to claim damages directly from the beneficiary.
Da artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen ikke pålægger støttemodtageren nogen direkte forpligtelser, er der ikke i EØS-retten nogen hjemmel til sådanne krav [76].
As Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement does not impose any direct obligation on the beneficiary of state aid, EEA law does not give any basis for such claims [76].
Dette udelukker imidlertid ikke på nogen måde muligheden for at få medhold i et erstatningssøgsmål mod støttemodtageren på grundlag af den materielle nationale ret. I denne forbindelse må potentielle sagsøgere gøre nationale regler for ansvar uden for kontraktforhold gældende.
However, this does not in any way prejudice the possibility of a successful damages action against the beneficiary on the basis of substantive national law.
Foreløbige forholdsregler
Interim measures
De nationale domstoles pligt til at drage de nødvendige retlige konsekvenser af overtrædelser af standstill-klausulen er ikke begrænset til deres endelige afgørelser.
The duty of national courts to draw the necessary legal consequences from violations of the standstill obligation is not limited to their final judgments.
Det indgår også som en del af de nationale domstoles rolle i henhold til artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen at træffe foreløbige forholdsregler, når dette er relevant for at sikre borgernes rettigheder [78] og effektiviteten af artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen.
As part of their role deriving from Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, national courts are also required to take interim measures where this is appropriate to safeguard the rights of individuals [78] and the effectiveness of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
De nationale domstoles beføjelse til at træffe foreløbige forholdsregler kan være af central betydning for berørte parter, når der er behov for hurtig afhjælpning.
The power of national courts to adopt interim measures can be of central importance to interested parties where fast relief is required.
På grund af deres evne til at handle hurtigt over for ulovlig støtte, deres nærhed og de forskellige foranstaltninger, de har til rådighed, har de nationale domstole særdeles gode forudsætninger for at træffe foreløbige forholdsregler i tilfælde, hvor der allerede er eller vil blive udbetalt ulovlig støtte.
Because of their ability to act swiftly against unlawful aid, their proximity and the variety of measures available to them, national courts are very well placed to take interim measures where unlawful aid has already been paid or is about to be paid.
De enkleste tilfælde er tilfælde, hvor den ulovlige støtte endnu ikke er blevet udbetalt, men hvor der er risiko for, at sådanne udbetalinger vil blive foretaget under sagen ved den nationale domstol.
The most straightforward cases are those where unlawful aid has not yet been disbursed, but where there is a risk that such payments will be made during the course of national court proceedings.
I sådanne tilfælde kan den nationale domstol på grund af sin forpligtelse til at forhindre overtrædelser af artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 til tilsyns- og domstolsaftalen [79] være nødt til at træffe en foreløbig forholdsregel, der forhindrer den ulovlige udbetaling, indtil spørgsmålene vedrørende sagens realitet er afklaret.
In such cases, the national court’s obligation to prevent violations of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [79] can require it to issue an interim order preventing the illegal disbursement until the substance of the matter is resolved.
I tilfælde af, at den ulovlige udbetaling allerede er foretaget, skal de nationale domstole på grundlag af deres rolle i henhold til artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 sædvanligvis kræve fuld tilbagebetaling (herunder ulovlighedsrenter).
Where the illegal payment has already been made, the role of national courts under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement usually requires them to order full recovery (including illegality interest).
På grund af effektivitetsprincippet [80] må den nationale domstol ikke udsætte dette ved uretmæssigt at forsinke sagen.
Because of the principle of effectiveness [80], the national court may not postpone this by unduly delaying proceedings.
Sådanne forsinkelser vil ikke kun berøre de individuelle rettigheder, som artikel 1, stk. 3, i Del I i protokol 3 beskytter, men også direkte øge de konkurrenceskadelige virkninger, som skyldes støttens ulovlighed.
Such delays would not only affect the individual rights which Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement protects, but also directly increase the competitive harm which stems from the unlawfulness of the aid.
På trods af denne generelle forpligtelse kan der imidlertid være omstændigheder, hvor den nationale domstols endelige afgørelse forsinkes.
However, in spite of this general obligation, there may nevertheless be circumstances in which the final judgment for the national court is delayed.