natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Såfremt andre videnskabelige EU-organer eller internationale organer, herunder EFSA, ECHA, JECFA og fælles FAO/WHO-forsamlinger vedrørende pesticidrester (JMPR), har foretaget relevante sikkerhedsevalueringer af stoffet, skal dette fremhæves sammen med de konklusioner, der er draget.
If relevant safety evaluations of the substance have been undertaken by other EU or international scientific bodies including EFSA, ECHA, JECFA and FAO/WHO Joint Meetings on Pesticide Residues (‘JMPR’) this shall be highlighted, along with the conclusions reached.
Bestemmelse af en ADI eller en alternativ grænse
Determination of an ADI or alternative limit
Bestemmelse af en ADI
Determination of an ADI
Generelt skal ADI'en beregnes på grundlag af de farmakologiske, toksikologiske eller mikrobiologiske data, men den kan dog, hvis der foreligger egnede data, beregnes under anvendelse af humane data.
Generally the ADI shall be derived from the pharmacological, toxicological or microbiological data although, where appropriate data exist, it may be derived from human data.
Beregning af den toksikologiske ADI
Derivation of the toxicological ADI
Den toksikologiske ADI beregnes ved at dividere den valgte toksikologiske NO(A)EL/BMDL med en usikkerhedsfaktor, så der tages hensyn til eventuel variation mellem arter (interspeciesvariation) (dvs. forskelle i følsomhedsniveauet mennesker og laboratoriedyr imellem) og variation inden for den enkelte art (intraspeciesvariation) (dvs. forskelle i følsomhedsniveauet mennesker imellem).
The toxicological ADI shall be derived by dividing the selected toxicological NO(A)EL/BMDL by an uncertainty factor, in order to take account of possible inter-species variation (i.e. differences in sensitivity of humans and laboratory animals) and intra-species variation (i.e. differences in sensitivity within the human population).
Usikkerhedsfaktoren kan om nødvendigt justeres for at tage hensyn til andre usikkerhedsmomenter (se nedenfor).
The uncertainty factor may be adjusted to take other uncertainties into consideration, as necessary (see below).
Til bestemmelse af den toksikologiske ADI anvendes følgende formel:
The formula used to determine the toxicological ADI shall be as follows:
ADI (mg/kg lgv/dag) = NOAEL eller BMDL (mg/kg lgv/dag) divideret med usikkerhedsfaktoren.
ADI (mg/kg bw/day) = NOAEL or BMDL (mg/kg bw/day) divided by Uncertainty Factor
Valget af NO(A)EL eller BMDL og usikkerhedsfaktoren skal begrundes.
The choice of the NO(A)EL or BMDL and the uncertainty factor shall be justified.
Medmindre andet er begrundet, skal den toksikologiske ADI beregnes på grundlag af den laveste NO(A)EL eller BMDL, der er observeret hos de mest følsomme arter i toksikologiundersøgelserne.
Unless otherwise justified, the toxicological ADI shall be derived from the lowest NO(A)EL or BMDL observed in the most sensitive species in the toxicology studies.
Under visse omstændigheder vil det kunne være berettiget at anvende et alternativt udgangspunkt (f.eks. hvis der findes data, som dokumenterer, at den virkning, der er konstateret ved LO(A)EL hos de mest følsomme arter, ikke er relevant for mennesker).
In certain circumstances a justification for using an alternative starting point may be possible (for example, if data exist demonstrating that the effect seen at LO(A)EL in the most sensitive species is not relevant for humans).
Hvis der anvendes en benchmarkdosis (BMD)-tilgang, benyttes BMDL som udgangspunkt for beregning af ADI'en.
If using the benchmark dose (‘BMD’) approach, the BMDL shall be used as the point of departure for derivation of the ADI.
I de fleste tilfælde forventes valget af kritisk endpoint ikke at ændre sig ved anvendelse af BMDL-tilgangen i forhold til NO(A)EL-tilgangen, idet det er de samme biologiske overvejelser, der gør sig gældende.
In most cases the choice of the critical endpoint is not expected to change when using the BMDL versus the NO(A)EL approach, since the same biological considerations apply.
Fastlæggelse af standardværdierne for omfanget af det respons, BMDL'en beregnes for (dvs. benchmarkresponset (BMR)), valg af anbefalede dosisresponsmodeller samt rapportering af resultaterne af BMD-analyser skal foretages i overensstemmelse med vejledningen i EFSA's videnskabelige udtalelse »Use of the benchmark dose approach in risk assessment«.
In selecting the default values for the magnitude of the response for which the BMDL is derived (i.e. the benchmark response (‘BMR’)), on choice of the recommended dose-response models as well as on reporting the results of a BMD analysis, guidance found in the EFSA Scientific Opinion on Use of the benchmark dose approach in risk assessment shall be followed.
For så vidt angår usikkerhedsfaktorer antages det som udgangspunkt, at mennesker kan være op til 10 gange mere følsomme end den undersøgte dyreart, og at menneskers følsomhedsniveau varierer med en faktor 10.
In relation to uncertainty factors, the default assumption is that human beings may be up to 10 times more sensitive than the test animal species and that the difference in sensitivity within the human population is a tenfold range.
Der skal således, såfremt der foreligger relevante undersøgelser, normalt anvendes en usikkerhedsfaktor på 100.
Therefore, assuming appropriate studies are available, an uncertainty factor of 100 shall usually be applied.
Hvis resultaterne af dyreundersøgelser giver indikationer for teratogene virkninger ved doser, der ikke forårsager maternel toksicitet, anvendes en samlet usikkerhedsfaktor på op til 1000 på NO(A)EL'en eller BMDL'en for teratogenicitet.
Where the results of animal studies indicate teratogenic effects at doses that do not cause maternal toxicity, an overall uncertainty factor of up to 1000 shall be applied to the NO(A)EL or BMDL for teratogenicity.
For ikke-genotoksiske tærskelrelevante carginogener kan der anvendes en usikkerhedsfaktor på op til 1000, afhængigt af den involverede mekanisme.
For non-genotoxic threshold carcinogens an uncertainty factor of up to 1000 may be used, depending on the mechanism involved.
Det kan forekomme, at det mest følsomme endpoint observeres i en art og/eller en undersøgelse, hvor alle dosisgrupper frembringer betydelige virkninger i forhold til kontrolgruppen.
It may occur that the most sensitive endpoint is observed in a species and/or study where all dose groups produce significant effects compared to the control group.
I sådanne tilfælde anbefales BMDL-tilgangen til fastsættelse af det udgangspunkt, ADI'en skal beregnes på grundlag af.
In such cases the BMDL approach shall be recommended to establish the point of departure (‘POD’) from which to derive an ADI.
Alternativt kan det, hvis den virkning, der observeres ved den laveste dosis, er et tilstrækkeligt ubetydeligt respons, være muligt at fastsætte en ADI på grundlag af denne LO(A)EL.
Alternatively, if the effect observed in the lowest dose is a sufficiently minor response, it may be possible to establish an ADI based on this LO(A)EL.
I dette tilfælde skal der anvendes en yderligere usikkerhedsfaktor på 2-5 for at tage højde for, at LO(A)EL-referencepunktet ligger et ukendt stykke over den »faktiske« tærskel.
In this case an additional uncertainty factor of 2 to 5 shall be used to take into account that the LO(A)EL reference point is an unknown distance above the ‘true’ threshold.
Valget af usikkerhedsfaktorer til brug ved beregning af ADI'en må ikke afhænge af, om en NO(A)EL eller en BMDL anvendes som udgangspunkt.
The choice of uncertainty factors for use in deriving the ADI shall not depend on whether a NO(A)EL or a BMDL is taken as the POD.
Hvis ADI'en skal fastsættes på grundlag af humane data, anvendes der ikke nogen usikkerhedsfaktor ved ekstrapolering fra dyr til mennesker.
Where the ADI is to be set on the basis of human data, there is no uncertainty factor to be applied for extrapolation from animals to humans.
Således bør der, når der gøres brug af humane data af god kvalitet som grundlag for at beregne en ADI, kun anvendes en usikkerhedsfaktor på 10, således at der tages højde for variation i responset hos forskellige personer.
Thus, when using good quality human data from which to derive an ADI, it is appropriate to apply an uncertainty factor of only 10, to account for variation in individual responses between human beings.
Det kan være acceptabelt at finjustere standardtilgangen til valg af usikkerhedsfaktorer, hvis dette begrundes behørigt.
The refinement of the standard approach for selecting uncertainty factors may be acceptable where adequate justification is provided.
For eksempel kan det være hensigtsmæssigt at finjustere den standardusikkerhedsfaktor, der anvendes på interindividuel variation (intraspeciesvariation), på grundlag af usikkerhedsfaktorer i relation til (metaboliserings)vejen.
For example, the use of (metabolic) pathway related uncertainty factors may be appropriate to refine the standard uncertainty factor used for inter-individual (intra-species) variability.
Det vil kunne være muligt, på grundlag af en vurdering i hvert enkelt tilfælde, yderligere at finjustere 10-faktor-usikkerhedsfaktorerne for intraspecies- og interspeciesvariation, når toksikokinetiske og toksikodynamiske data understøtter sådanne justeringsfaktorer.
Further refinement of the intra-species and inter-species tenfold uncertainty factors may be possible on a case-by-case basis, when toxicokinetic and toxicodynamic data support such adjustment factors.
Til multiplikation af usikkerhedsfaktorer kan det være hensigtsmæssigt at anvende sandsynlighedsberegning.
For the multiplication of uncertainty factors the use of probabilistic approaches may be appropriate.
Brug af disse og andre tilgange til finjustering af standardusikkerhedsfaktorer skal begrundes behørigt.
The use of these and other approaches for the refinement of standard uncertainty factors shall be fully justified.
Under henvisning til ovenstående skal usikkerhedsfaktoren normalt have en værdi på mellem 10 og 1000.
Having regard to the previous considerations, the uncertainty factor used shall usually have a value between 10 and 1000.
Andre værdier kan komme i betragtning, såfremt det er velbegrundet.
Other values may be considered with appropriate justification.
Beregning af den farmakologiske ADI
Derivation of the pharmacological ADI
Der skal ikke beregnes farmakologiske ADI'er for alle farmakologisk virksomme stoffer, idet toksikologiundersøgelserne kan omfatte farmakologiske endpoints.
Pharmacological ADIs shall not be derived for all pharmacologically active substances as relevant pharmacological endpoints may be included in the toxicology studies.
I sådanne tilfælde vil der måske ikke være behov for særskilte toksikologiske og farmakologiske ADI'er.
In such cases separate toxicological and pharmacological ADIs may not be needed.
Vejledningen om behovet for en farmakologisk ADI i Guideline on the approach to establish a pharmacological ADI fra Udvalget for Veterinærlægemidler (CVMP) skal følges.
Guidance on the need for a pharmacological ADI as provided for in the Committee for Medicinal Products for Veterinary Use (‘CVMP’) guideline on the approach to establish a pharmacological ADI shall be followed.
Hvis der ikke er beregnet en farmakologisk ADI, skal dette begrundes.
Where no pharmacological ADI is derived, justification for its absence shall be provided.
Hvis en farmakologisk ADI er påkrævet, skal den beregnes som beskrevet i punkt II.6.6.1.1 ovenfor vedrørende beregning af den toksikologiske ADI.
Where a pharmacological ADI is needed, the approach for its derivation shall be analogous to that described above under Section II.6.6.1.1 in relation to derivation of the toxicological ADI.
Den eneste forskel er, at udgangspunktet for beregning af den farmakologiske ADI skal være den laveste NOEL eller BMDL, der er observeret hos den mest følsomme art i farmakologiundersøgelserne.
The only difference is that the starting point used for derivation of the pharmacological ADI shall be the lowest NOEL or BMDL observed in the most sensitive species in the pharmacology studies.
Beregning af en mikrobiologisk ADI
Derivation of a microbiological ADI
Som beskrevet i punkt II.6.4.3 skal der beregnes mikrobiologiske ADI'er for stoffer med antimikrobiel aktivitet.
As described in Section II.6.4.3 microbiological ADIs shall be derived for substances with antimicrobial activity.
VICH GL36 beskriver detaljeret metoderne til bestemmelse af en mikrobiologisk ADI og skal følges.
The methodologies for establishing a microbiological ADI are detailed in VICH GL 36 and shall be followed.
Samlet ADI
The overall ADI
Der skal beregnes særskilte farmakologiske, toksikologiske og mikrobiologiske ADI'er som fornødent, og den samlede ADI (dvs. den ADI, der anvendes i forbindelse med risikovurderingen og fastsættelsen af MRL'er) skal generelt være den laveste af de farmakologiske, toksikologiske og mikrobiologiske ADI-værdier.
Separate pharmacological, toxicological and microbiological ADIs shall be derived, as appropriate and the overall ADI (i.e. the ADI used in the risk assessment and in the setting of MRLs) shall generally be the lowest of the pharmacological, toxicological and microbiological ADIs.
Stoffer med virkninger uden nedre grænse
Substances with non-threshold effects
For stoffer, der kan inducere virkninger uden nedre grænse, såsom genotoksiske carcinogener, er det — på grund af den usikkerhed, der er forbundet med fastsættelse af en tærskel for disse virkninger — ikke muligt at beregne en NO(A)EL eller en BMDL.
For substances that may induce non-threshold effects, such as genotoxic carcinogens, derivation of a NO(A)EL or BMDL is not possible due to the uncertainty in establishing a threshold for these effects.
Der kan for sådanne stoffer ikke beregnes en ADI.
For such substances an ADI cannot be derived.
Alternativer til ADI
Alternatives to the ADI
For visse stoffer er det måske ikke muligt eller relevant at fastsætte en ADI.
For some substances it may not be possible nor meaningful to establish an ADI.
I sådanne situationer kan der anvendes alternativer til ADI.
In such situations, alternatives to ADI may be used.
Stoffer, for hvilke der er fastsat anbefalede niveauer for indtag via kosten
Substances for which recommended dietary intake levels have been established
De fleste mineraler og sporstoffer forekommer naturligt i en vis udgangsmængde forskellige steder i menneskekroppen som et resultat af optagelsen af dem fra fødevarer og andre miljøkilder samt sporstofspecifikke homeostatiske processer eller akkumuleringsprocesser.
For most minerals and trace elements there is a natural baseline level in human body compartments resulting from their uptake from food and other environmental sources, and element specific homeostatic or accumulation processes.
Det er vigtigt at sondre mellem essentielle sporstoffer, for hvilke der er fastsat både krav vedrørende et vist dagligt minimumsindtag via kosten og en øvre grænse for acceptabelt indtag, og ikke-essentielle sporstoffer, der betragtes som uønskede eller ligefrem giftige for mennesker.
It is important to discriminate between essential trace elements for which there is both a minimum daily dietary requirement and an upper acceptable intake level and non-essential elements which are considered as undesired or even toxic for humans.
For de fleste mineraler og sporstoffers vedkommende har de relevante videnskabelige organer (f.eks. EU/EFSA, WHO) fastsat anbefalede niveauer for indtag via kosten.
For most minerals and trace elements recommended dietary intake levels have been established by relevant scientific bodies (e.g. EU/EFSA; WHO).
Denne tilgang kan være hensigtsmæssig for mineraler, sporstoffer, vitaminer og andre naturlige bestanddele af fødevarer, for hvilke der er fastsat relevante anbefalede niveauer for indtag via kosten.
Daily dietary exposure estimates for essential elements may be compared with appropriate reference values, such as the recommended daily intake (‘RDI’), dietary reference values (‘DRVs’, previously: recommended daily allowances (‘RDA’)), tolerable daily intakes (‘TDIs’) or tolerable weekly intakes (‘TWIs’) and provisional tolerable weekly intakes (‘PTWI’).
Stoffer, som forbrugerne eksponeres for via fødevarer eller andre kilder, og for hvilke der ikke er fastsat anbefalede niveauer for indtag
These values may be used in the risk assessment, in a way analogous to the ADI.
Når forbrugernes eksponering for restkoncentrationer af det virksomme stof i animalske fødevarer er ubetydelig eller meget lav i forhold til det eksponeringsniveau, der allerede gør sig gældende qua materialets forekomst i miljøet eller allerede forekommer i varer (hovedsagelig fødevarer), må det være muligt at argumentere for, at virkningen (i form af forbrugernes eksponering for restkoncentrationer) af den påtænkte anvendelse i veterinærlægemidler er ubetydelig, og at det ikke er nødvendigt at fastsætte en ADI.
The combined exposure resulting from treatment related residues and exposure from dietary and natural sources shall not exceed the respective reference values.
Der skal fremlægges et »worst case-estimat« over restkoncentrationer, der vil kunne forekomme som følge af den påtænkte anvendelse af stoffet, sammen med et estimat over den deraf følgende eksponering af forbrugerne.
This approach may be appropriate for minerals, elements, vitamins and other natural constituents of food for which relevant recommended dietary intake levels have been established.
Dette skal sammenholdes med det eksponeringsniveau, som andre kilder vides at give.
Substances to which consumers are exposed via food or other sources and for which recommended intake levels have not been established
Denne tilgang kan i særlig grad være relevant for plantelægemidler og planteekstrakter samt naturlige organiske syrer (f.eks. oxalsyre).
When consumer exposure to residues of the active substance in food of animal origin is negligible or very low compared to the level of exposure that already occurs as a result of the presence of the material in the environment or already present in commodities (most notably foods), then it may be possible to argue that the impact (in terms of consumer exposure to residues) of the proposed use in veterinary medicinal products is negligible and that the establishment of an ADI shall not be necessary.
Den kemiske sammensætning af produkter på basis af urter/grøntsager (herunder ekstrakter) er typisk kompleks og kan være meget forskellig fra sammensætningen af de restkoncentrationer, der vil være at finde i fødevarer hidrørende fra behandlede dyr.
A worst case estimate of residue levels that may occur as a result of the proposed use of the substance shall be provided, along with an estimate of the resulting consumer exposure.
Det vil på grund af grundmaterialets komplekse sammensætning måske ikke være hensigtsmæssigt — eller overhovedet muligt — at identificere de pågældende restkoncentrationer.
This shall be compared with the level of exposure known to occur via other sources.
For sådanne stoffer kan det være hensigtsmæssigt at anvende et alternativ til standard-ADI'en.
This approach may be particularly relevant for herbal medicines and vegetable extracts, as well as for natural organic acids (e.g. oxalic acid).
Når denne tilgang vælges, er det vigtigt at udelukke enhver mulighed for virkninger uden nedre grænse, som f.eks. genotoksicitet.
The chemical make-up of herbal/vegetable based products (including extracts) is typically complex and may be quite different to the make-up of residues that will remain in food commodities derived from treated animals.
Endogene farmakologisk virksomme stoffer
Due to the complexity of the parent material, it may not be practical or even possible to identify the resulting residues.
Hvis det farmakologisk virksomme stof er identisk med et endogent produceret molekyle, vil det kunne være muligt at dokumentere, at den eksponering af forbrugerne, der finder sted som følge af restkoncentrationer i animalske fødevarer, er ubetydelig i forhold til menneskers eksponering for det endogene stof.
For such substances, an alternative to the standard ADI based approach may be appropriate.
Mennesker kan forventes at ville blive eksponeret for sådanne stoffer fra både eksogene kilder (behandlingsrelaterede restkoncentrationer plus naturligt forekommende mængder i animalske fødevarer) og endogene (humanfysiologiske) kilder.
When using this approach it is important to exclude any possibility of non-threshold effects such as genotoxicity.
Risikovurdering af restkoncentrationerne kompliceres af, at det er vanskeligt at vurdere det sandsynlige respons ved indtag på lavt niveau fra eksogene kilder, når mennesker konstant eksponeres for forholdsvis høje, varierende niveauer af endogent produceret stof samt varierende niveauer via kosten.
Endogenous pharmacologically active substances
For mange virksomme stoffer (såsom hormoner og corticoider) gælder det desuden, at eksogen eksponering kan føre til regulering af den endogene produktion, hvilket igen vil kunne ændre de endogene hormonniveauer og det samlede respons.
If the pharmacologically active substance is identical to an endogenously produced molecule, it may be possible to demonstrate that the level of consumer exposure that occurs as a result of residues in food of animal origin is insignificant compared to the level of human exposure to the endogenous substance.
Dette komplicerer fortolkningen af konventionelle toksikologiundersøgelser og beregning af en ADI.
Human exposure to such substances may be expected to come from both exogenous (treatment related residues plus natural levels in food of animal origin) and endogenous (human physiological) origin.
Dertil kommer, at det på grund af komplekse specifikke forskelle på de biokemiske/farmakodynamiske reguleringsmekanismer kan være svært at ekstrapolere resultater for laboratoriedyr til mennesker.
The risk assessment of the residues is complicated by the difficulty in assessing the likely response of ingestion of low exogenous levels when humans are constantly exposed to relatively high and fluctuating levels of endogenously produced substance and fluctuating dietary levels.
Forbrugernes eksponering for restkoncentrationer kan bedst estimeres ved at sammenligne et behandlingsrelateret overdrevent indtag af restkoncentrationer via fødevarer med indtag af stoffet fra ubehandlede dyr (med naturlige baggrundsniveauer).
In addition, for many active substances (like hormones, corticosteroids) exogenous exposure may lead to regulation of the endogenous production that, in turn, may change the endogenous hormone levels and the overall response.
Der kan efterfølgende også sammenlignes med den daglige endogene produktion af stoffet hos mennesker.
This complicates the interpretation of conventional toxicology studies and the derivation of an ADI.
Eventuelle artsspecifikke forskelle (analoger) skal diskuteres.
In addition, findings in laboratory animals may be difficult to extrapolate to the situation in humans owing to complex specific differences in biochemical/pharmacodynamic regulatory mechanisms.
Denne tilgang kan være hensigtsmæssig for hormoner og andre endogent producerede stoffer.
Consumer exposure to residues may be best estimated by comparing treatment related excess intake of residues from food to intake of the substance from untreated animals (with natural background levels).
Ikke-biotilgængelige stoffer
This may then also be compared with the endogenous daily human production of the substance.
For stoffer, der ikke optages efter at være blevet indtaget oralt, er den systemiske eksponering ubetydelig (eller endog ikke-eksisterende).
Possible species specific differences (analogues) shall be discussed.
For sådanne stoffer er det ikke muligt at fastsætte en konventionel oral NO(A)EL eller BMDL og en ADI.
This approach may be appropriate for hormones and other endogenously produced substances.
Risikovurderingen af disse typer af stoffer vil normalt skulle baseres på dokumentation for manglende oral biotilgængelighed i egnede modeller eller, hvis det er relevant, ved fremlæggelse af bevis for, at stoffet nedbrydes og/eller inaktiveres under gastriske betingelser (vil sandsynligvis blive påvist i in vitro-modeller).
Substances that lack bioavailability