natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det er ikke nødvendigt først at fastsætte en frist på 30 dage og derefter forlænge den.
The above-quoted Directives contain special rules on readmission between Member States in cases of intra-EU mobility of certain categories of third-country nationals (intra-corporate transfers, holders of EU Blue Cards, long-term residents).
Udtrykket »hvor dette er nødvendigt« henviser til omstændigheder, der berører både den person, der skal tilbagesendes, og den stat, der tilbagesender personen.
These provisions are to be considered as leges speciales (more specific rules) which have to be followed in the first place in those cases expressly covered by the said Directives.
Medlemsstaterne har skønsbeføjelser med hensyn til indholdet og omfanget af deres nationale gennemførelseslovgivning på området.
Legal basis: Return Directive — Article 7(1)
De tre tilfælde, der er nævnt i artikel 7, stk. 2 (opholdets varighed, skolesøgende børn, familiemæssige tilknytninger), skal udtrykkeligt overholdes i den nationale gennemførelseslovgivning og administrative praksis.
A return decision shall provide for an appropriate period for voluntary departure of between seven and thirty days, without prejudice to the exceptions referred to in paragraphs 2 and 4.
Medlemsstaternes administrative bestemmelser kan være mere detaljerede og også indeholde bestemmelser om andre årsager til forlængelse, men må ikke være mindre nøjagtige, da de ellers ville bringe harmoniseringen i fare.
Member States may provide in their national legislation that such a period shall be granted only following an application by the third-country national concerned.
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 7, stk. 3
In such a case, Member States shall inform the third-country nationals concerned of the possibility of submitting such an application.
I perioden for frivillig udrejse kan der pålægges visse forpligtelser med sigte på at undgå risikoen for, at den pågældende forsvinder, såsom en pligt til regelmæssigt at melde sig hos myndighederne, til at stille en passende økonomisk garanti, til at indlevere dokumenter eller til at opholde sig et bestemt sted.
The promotion of voluntary departure is one of the key objectives of the Return Directive.
Denne forpligtelse, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivets artikel 7, stk. 3, kan pålægges for at undgå risikoen for, at den pågældende forsvinder.
Unless there are reasons to conclude that this would undermine the purpose of return, voluntary departure in compliance with an obligation to return is preferable to removal for the threefold reason that it is a more dignified, safer and frequently more cost-effective return option.
Det skal bemærkes, at medlemsstaternes mulighed for at pålægge visse forpligtelser kan være en fordel for den person, der skal tilbagesendes, eftersom der kan fastsættes en frist for frivillig udrejse, som det under normale omstændigheder ikke ville være muligt at fastsætte.
During the period for voluntary departure, the third-country national concerned is under the obligation to return, although this obligation cannot be enforced until the expiry of such period, or if a risk of absconding or a risk to public policy, public security or national security emerge, or an application for legal stay is dismissed as manifestly unfounded or fraudulent (see section 6.3).
Det er ikke muligt at angive et generelt tal for, hvilket beløb der udgør en »passende økonomisk garanti«.
Member States are encouraged to provide the possibility of voluntary departure to the largest possible number of returnees and to refrain from doing so in those cases in which there is a risk that this might hamper the purpose of the return procedure.
Under alle omstændigheder skal proportionalitetsprincippet overholdes, dvs. at beløbet skal tage højde for den pågældendes specifikke situation.
The last sentence of Article 7(1) allows Member States to decide to subject access to a period for voluntary departure to an application by the third-country nationals.
Når medlemsstaterne pålægger forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 3, skal de tage højde for tredjelandsstatsborgerens individuelle situation og sikre fuld overholdelse af proportionalitetsprincippet.
Such information should be provided to minors in a child-sensitive and age- and context-appropriate manner, and particular attention should be paid to the situation of unaccompanied minors.
Medlemsstaterne skal undgå at pålægge forpligtelser, som reelt ikke kan opfyldes (hvis en person f.eks. ikke har et pas, kan den pågældende ikke fremlægge det).
Member States may also decide to grant a period for voluntary departure upon application for certain categories of illegally staying third-country nationals (for example those whose application for legal stay is rejected as manifestly unfounded or fraudulent) or for or obtaining support (for instance reintegration assistance), and to grant it without prior application in other cases.
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 7, stk. 4
The Commission recommends granting a period for voluntary departure following a request by the third-country nationals concerned, while ensuring that the necessary information for submitting an application is duly and systematically provided to the third-country nationals.
Er der risiko for, at den pågældende vil forsvinde, eller er en ansøgning om lovligt ophold blevet afvist som åbenbart grundløs eller svigagtig, eller udgør den pågældende person en risiko for den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den nationale sikkerhed, kan medlemsstaterne undlade at indrømme en frist for frivillig udrejse eller de kan indrømme en frist på under syv dage.
Assisted voluntary return programmes: while the Return Directive does not require Member States to establish an assisted voluntary return programme, its recital 10 affirms that ‘in order to promote voluntary return, Member States should provide for enhanced return assistance and counselling and make best use of relevant funding possibilities’.
Medlemsstaterne kan frit undlade at indrømme en frist for frivillig udrejse i de tilfælde — som er udtømmende anført i tilbagesendelsesdirektivets artikel 7, stk. 4 — hvor der er »faktorer, der taler imod dette« såsom en risiko for, at personen forsvinder (se afsnit 1.6), eller en trussel mod den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den nationale sikkerhed (f.eks. tidligere domme for grove forbrydelser, der også er begået i andre medlemsstater), og når en ansøgning om lovligt ophold (f.eks. en asylansøgning, en ansøgning om opholdstilladelse eller om forlængelse af en opholdstilladelse) er blevet afvist som åbenbart grundløs eller svigagtig.
Member States are therefore strongly encouraged to make assisted voluntary return programmes available throughout the procedures, as part of the efforts to promote a more humane and dignified return and, in general, to increase the effectiveness of return.
Når det på grundlag af en individuel vurdering kan fastslås, at der i en specifik sag findes »faktorer, der taler imod at forlænge fristen«, skal der ikke indrømmes en frist for frivillig udrejse, og der skal kun indrømmes en frist på under 7 dage, hvis det ikke forhindrer de nationale myndigheder i at gennemføre udsendelsen.
To facilitate access to such schemes and to ensure that an informed decision is taken by the third-country nationals concerned, Member States should ensure adequate dissemination of information on voluntary return and assisted voluntary return programmes, also in cooperation with national authorities who may be in direct contact with third-country nationals (for example education, social and health services), non-governmental organisations and other bodies.
Medlemsstaterne kan dog når som helst ændre deres vurdering af situationen (en tidligere ikkesamarbejdende person, der skal tilbagesendes, kan ændre holdning og tage imod et tilbud om støttet frivillig tilbagevenden) og fastsætte en frist for frivillig udrejse, selv om der i første omgang var risiko for, at den pågældende ville forsvinde.
When providing such information to minors, this should be done in a child-sensitive and age- and context- appropriate manner.
Det er ikke muligt generelt at fratage alle ulovlige tilrejsende muligheden for at få fastsat en frist for frivillig udrejse.
National programmes should follow the Non-binding Common Standards for Assisted Voluntary Return (and Reintegration) Programmes implemented by Member States [39] developed by the Commission in cooperation with the Member States, and endorsed by the JHA Council in its Conclusions of 9-10 June 2016 [40].
En sådan generaliserende regel ville være i strid med definitionen af begrebet »risiko for, at den pågældende vil forsvinde«, proportionalitetsprincippet og forpligtelsen til at foretage en vurdering i de enkelte sager, og det ville i praksis bringe virkningen af artikel 7 i fare (fremme af frivillig udrejse).
The Return Expert Group (REG) of the European Migration Network (EMN) aims at facilitating improved practical cooperation among States and stakeholders in the field of return, assisted voluntary return and reintegration programmes.
Det er i henhold til artikel 7, stk. 4, muligt at udelukke tredjelandsstatsborgere, der har indgivet svigagtige ansøgninger.
It should be a key tool for the gathering and sharing of information and Member States are encouraged to make active use of it.
Artikel 7, stk. 4, dækker udtrykkeligt åbenbart grundløse eller svigagtige ansøgninger.
The time frame of 7-30 days constitutes a general principle.
Da svigagtige ansøgninger normalt indebærer en højere grad af forkastelig adfærd end åbenbart grundløse ansøgninger, skal artikel 7, stk. 4, fortolkes således, at den også omfatter svigagtige ansøgninger.
It is binding for Member States to fix a period which respects this frame, unless specific circumstances of the individual case justify an extension in accordance with Article 7(2) of the Return Directive (see section 6.1).
Det er også muligt at udelukke personer, der udgør en risiko for den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den nationale sikkerhed.
Granting 60 days as a general rule would be incompatible with the harmonisation and common discipline provided for by the Return Directive to have a frame of 7-30 days, therefore it cannot be justified as more favourable provision under Article 4(3).
Domstolen præciserede i sin dom i sag C-554/13, Zh. og O. [41], at medlemsstaterne i det væsentlige har frihed til i overensstemmelse med deres nationale behov at bestemme, hvad hensynene til den offentlige orden kræver.
However, periods between 30-60 days (exceeding the range harmonised by paragraph 1) which may be granted only in the presence of specific circumstances (referred to in paragraph 2) are covered by Article 7(2) of the Return Directive.
En medlemsstat må ikke vurdere en tredjelandsstatsborger til at udgøre en risiko for den offentlige orden, blot fordi den pågældende tredjelandsstatsborger er mistænkt eller dømt for en strafbar handling i henhold til national lovgivning.
In line with the requirements deriving from the right to be heard, as recognised Article 41(2) CFR, Member States should provide the returnee with a possibility to specify individual circumstances and needs to be taken into account when determining the period to be granted, both in cases where the period for voluntary departure is determined ex officio and in cases in which the period is fixed following an application by the returnee.
Andre faktorer, såsom handlingens art og grovhed, den tid, der er gået, siden handlingen blev begået, og et hvilket som helst spørgsmål om pålideligheden af mistanken om, at den pågældende tredjelandsstatsborger begik den påståede overtrædelse, er også relevante for en individuel vurdering i de enkelte sager.
Although the Return Directive prohibits to forcibly return an illegally staying third-country national during the period for voluntary departure, it does not prevent Member States from launching the necessary administrative procedures during that period in view of the possible enforcement of a return decision (for example establishing contacts with the authorities of third countries for obtaining travel documents, organising the logistics for the removal operation).
Bilag 39 til Schengenvejledningen, »Standardformular for anerkendelse af en afgørelse om tilbagesendelse med henblik på transit over land«.
Based on an individual assessment of the situation of the third-country national, and taking particularly into account the prospect of return and the willingness of the third-country national to cooperate with the competent authorities, the Commission recommends that Member States grant the shortest period for voluntary departure that is needed to organise and carry out the return.
Kort over deltagende medlemsstater (tilgængelig som EMN's ad hoc-undersøgelse, tilbagesendelse, 2015, på EMN Europa-webstedet).
A period longer than seven days should be granted only when the third-country national actively cooperates in the return process.
Bemærkning/forklaring: En person, der skal tilbagesendes, og som har til hensigt at forlade EU's område over land inden for fristen for frivillig udrejse, har ikke noget gyldigt visum eller en anden tilladelse til transit gennem andre medlemsstater til den pågældendes oprindelsesland og risikerer derfor at blive pågrebet/standset af politiet på sin vej hjem og blive genstand for en anden afgørelse om tilbagesendelse truffet af transitmedlemsstaten.
Legal basis: Return Directive — Article 7(2)
Dette er i strid med det politiske mål for tilbagesendelsesdirektivet om at sikre en effektiv tilbagesendelse, herunder via frivillig udrejse.
Member States shall, where necessary, extend the period for voluntary departure by an appropriate period, taking into account the specific circumstances of the individual case, such as the length of stay, the existence of children attending school and the existence of other family and social links.
Udstedelse af et transitvisum til en person, der skal tilbagesendes, ville ikke være en hensigtsmæssig og tilstrækkelig løsning, eftersom tildeling af visa til tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, som er forpligtede til at forlade EU, ville være i strid med EU's visumregler.
There is no pre-fixed maximum time limit for the extension of the period for voluntary departure and each individual case should be treated on its own merits in accordance with national implementing legislation and administrative practice.
Derudover har transitmedlemsstater ikke noget incitament til at udstede denne type visum (risiko for, at personerne forsvinder, og/eller omkostninger til udsendelse) og vil derfor i praksis ofte nægte at udstede et sådant visum.
Member States enjoy a wide margin of discretion in determining whether the extension of the period for voluntary departure would be ‘appropriate’.
Udstedelse af en »EU-passerseddel« til en person, der skal tilbagesendes, er heller ikke en løsning: Da hverken den juridiske karakter og retsvirkningen af en sådan »passerseddel« er klart defineret, ville den person, der skal tilbagesendes — juridisk set — stadig blive anset for at have »ulovligt ophold« i transitmedlemsstaten og kan derfor blive genstand for en ny afgørelse om tilbagesendelse i henhold til artikel 6, stk. 1.
Taking into account the reference in the text to children attending school, extensions of the period for voluntary departure until the end of the semester or of the school year, or for up to one school year, may be granted provided that this is in the child's best interests and that all relevant circumstances of the case are duly taken into account.
En måde at undgå problemet på er ved at fremme direkte tilbagesendelse til tredjelande med fly.
An extension of the period beyond 30 days can be granted from the outset (the point of time when the return decision is issued), if justified by the individual assessment of the circumstances of the case.
Det kan dog være dyrt og upraktisk for den person, der skal tilbagesendes.
It is not necessary to first issue a 30-day period and to subsequently extend it.
Der findes en procedure, som specifikt anbefales af Kommissionen, nemlig, at transitmedlemsstater anerkender afgørelser om tilbagesendelse truffet af den første medlemsstat, jf. bilag 39 til Schengenvejledningen, »Standardformular for anerkendelse af en afgørelse om tilbagesendelse med henblik på transit over land« (offentliggjort af Kommissionen i september 2011 efter høringer af de berørte medlemsstater på teknisk niveau og drøftelser i Rådets arbejdsgruppe vedrørende migration og udsendelse).
The term ‘where necessary’ refers to circumstances both in the sphere of the returnee and in the sphere of the returning State.
Inden for rammerne af en sådan procedure kan transitmedlemsstaten anerkende afgørelsen om tilbagesendelse, herunder fristen for frivillig udrejse som fastsat af den første medlemsstat, og tillade, at den person, der skal tilbagesendes, er i transit på grundlag af den anerkendte afgørelse og den anerkendte frist for frivillig udrejse.
Member States enjoy discretion relating to the substance and the regulatory depth of their national implementing legislation on this issue.
Den form, der anbefales i bilag 39 til Schengenvejledningen, er en mulighed, men ikke den eneste fremgangsmåde.
Legal basis: Return Directive — Article 7(3)
Rent juridisk anerkender medlemsstat B alle relevante elementer af den afgørelse om tilbagesendelse, som medlemsstat A har truffet, herunder anerkendelse af erklæringen om, at tredjelandsstatsborgeren opholder sig ulovligt og har fået en frist for frivillig udrejse — med virkning på den anerkendende medlemsstat B's område.
Certain obligations aimed at avoiding the risk of absconding, such as regular reporting to the authorities, deposit of an adequate financial guarantee, submission of documents or the obligation to stay at a certain place may be imposed for the duration of the period for voluntary departure.
Den anerkendende medlemsstat har tre forskellige »garantier«:
The obligations set out in Article 7(3) of the Return Directive can be imposed where there is a risk of absconding to avoid.
Brugen af standardformularen i bilag 39 sker frivilligt; det giver altid medlemsstaterne mulighed for ikke at anerkende en afgørelse om tilbagesendelse truffet af en anden medlemsstat i en specifik sag.
If the individual assessment of the case shows that there are no particular circumstances, such obligations are not justified — see judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi, paragraph 37: ‘It follows from Article 7(3) and (4) of that directive that it is only in particular circumstances, such as where there is a risk of absconding, that Member States may, first, require the addressee of a return decision to report regularly to the authorities, deposit an adequate financial guarantee, submit documents or stay at a certain place or, second, grant a period shorter than seven days for voluntary departure or even refrain from granting such a period’.
Den første medlemsstat må kun fastsætte en frist for frivillig udrejse i henhold til tilbagesendelsesdirektivets artikel 7, hvis der ikke er nogen forhold, der taler imod det, såsom en risiko for, at den pågældende vil forsvinde.
The Commission recommends that Member States use such possibility when there is a risk of absconding to avoid during the period for voluntary departure.
Det er den første medlemsstat, der skal foretages vurderingen af de personlige forhold for den person, der skal tilbagesendes, jf. artikel 7, og denne vurdering kan være en nyttig forsikring for den anerkendende transitmedlemsstat.
Attention should be paid to the fact that the possibility for Member States to impose certain obligations may be an advantage for the returnee since it may allow the grant of a period for voluntary departure in cases which would not normally otherwise qualify for such treatment.
Hvis noget går galt, og den pågældende tredjelandsstatsborger skal udsendes på transitmedlemsstatens regning, kan den første medlemsstat pålægges alle omkostninger ved udsendelsen, jf. beslutning 2004/191/EF.
It is not possible to give a generally applicable figure of what amount constitutes an ‘adequate financial guarantee’.
Direktiv 2003/110/EF [43] om bistand ved gennemrejse i forbindelse med udsendelse med fly indfører lovgivningsmæssige rammer for samarbejde mellem de kompetente myndigheder i medlemsstaternes transitlufthavne ved gennemførelsen af uledsagede og ledsagede udsendelser med fly.
In any case the proportionality principle should be respected, that is to say the amount should take into account the individual situation of the returnee.
Udtrykket »uledsaget udsendelse« i direktivet (som blev vedtaget fem år før tilbagesendelsesdirektivet) kan fortolkes således, at det også omfatter »frivillig udrejse« i henhold til tilbagesendelsesdirektivet [44].
Current Member State practice foresees amounts varying from around EUR 200 to EUR 5000.
Kommissionen anbefaler at bruge direktiv 2003/110/EF systematisk i forbindelse med tilrettelæggelse af transit med fly som led i frivillig udrejse (se også afsnit 7.2)6.6.
If that is required in an individual case, the obligations mentioned in Article 7(3) can also be imposed in a cumulative manner.
På nuværende tidspunkt er der ikke noget centralt EU-system til at holde styr på frivillig udrejse.
When imposing obligations under Article 7(3), Member States should take into account the individual situation of the returnee and ensure full respect of the proportionality principle.
Hvis der er tale om transit over land af tilbagesendte personer i henhold til anbefalingerne i bilag 39 til Schengenvejledningen, faxer grænsevagten en bekræftelse til den medlemsstat, der traf afgørelsen om tilbagesendelse.
Member States shall avoid imposing obligations which can de facto not be complied with (for example if a person does not possess a passport, he/she will not be able to submit it).
I andre tilfælde rapporterer tilbagesendte personer undertiden tilbage via medlemsstaternes konsulater i tredjelande.
Legal basis: Return Directive — Article 7(4)
Nogle gange registreres udrejsen også af grænsevagter i forbindelse med udrejsekontrol.
If there is a risk of absconding, or if an application for a legal stay has been dismissed as manifestly unfounded or fraudulent, or if the person concerned poses a risk to public policy, public security or national security, Member States may refrain from granting a period for voluntary departure, or may grant a period shorter than seven days.
Det forhold, at der ikke findes et centralt EU-system til at holde styr på frivillig udrejse, skaber en lakune både med hensyn til bekræftelse af håndhævelsen og med hensyn til statistikker.
Member States are free to refrain from granting a period for voluntary departure in those cases — exhaustively listed in Article 7(4) of the Return Directive — in which there is a ‘counter-indication’, i.e. when the third-country national poses a risk of absconding (see section 1.6) or a risk to public order, public security or national security (for example previous convictions for serious criminal offences committed also in other Member States), and when a request for legal stay (for example asylum application, request or renewal of permit) has been dismissed as manifestly unfounded or fraudulent.
Kommissionens forslag til forordning om brug af Schengeninformationssystemet i forbindelse med tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere [45] med ulovligt ophold har til formål at afhjælpe denne situation.
When, on the basis of an individual assessment, it can be established that such ‘counter-indications’ exist in a specific case, a period for voluntary departure should not be granted and a period shorter than 7 days should be granted only if it does not prevent national authorities from carrying out removal.