natgillin/translations-raw huggingface dataset:
akut lægebehandling og nødvendig behandling af sygdom under hensyntagen til sårbare personers behov og
Practical example of cases covered by the clause ‘and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member States’, to whom the derogation does not apply:
forhold under frihedsberøvelse.
irregular entrants who have been apprehended at the external border and subsequently obtained a right to remain as asylum seeker.
Derudover skal det understreges, at beskyttelsesforanstaltningerne i henhold til EU-retten om asyl (herunder navnlig adgang til asylproceduren) på ingen måde tilsidesættes, hvis medlemsstaterne vælger ikke at anvende tilbagesendelsesdirektivet på grænsesager.
Even if — after final rejection of the asylum application — they become again ‘illegally staying’, they must not be excluded from the scope of the Directive as ‘border case’,
Forpligtelserne i henhold til EU-retten om asyl omfatter navnlig medlemsstaternes forpligtelse til at:
a third-country national who was subject of a refusal of entry and who is staying in the airport transit zone (and thus may be excluded from the scope of the Directive) is transferred to a hospital for medical reasons and given a short-term national permit (and not just a postponement of removal under Article 9(2)(a)) to cover the period of hospitalisation).
underrette tredjelandsstatsborgere, der måtte ønske at ansøge om international beskyttelse, om muligheden herfor
The form, content and legal remedies of decisions issued to third-country nationals excluded from the scope of application of the Return Directive by Article 2(2)(a) are covered by national law.
sikre, at grænsevagter og andre relevante myndigheder har de relevante oplysninger, og at deres personale modtager den nødvendige uddannelse i, hvordan man anerkender ansøgere, og instrukser i, hvordan man underretter ansøgere om, hvor og hvordan der kan indgives ansøgning om international beskyttelse
Refusals of entry according to Article 14 SBC cover everybody who does not fulfil the entry conditions in accordance with Article 6(1) SBC.
sørge for tolkning i nødvendigt omfang med henblik på at lette adgangen til proceduren
Persons who are refused entry in an airport transit zone or at a border crossing point situated on Member State territory fall under the scope of the Return Directive (since they are already physically present on the territory).
sikre reel adgang for organisationer og personer, der rådgiver ansøgere ved grænseovergangssteder, herunder transitområder, ved de ydre grænser.
However, Member States can make use of the derogation of Article 2(2)(a) stating that Member States may decide not to apply the Directive to these cases.
Anvendelse i praksis af denne bestemmelse ved nægtelse af indrejse ved grænsen: Der er to muligheder: Enten befinder personen sig fysisk på en medlemsstats område, efter at den pågældende er blevet nægtet indrejse ved grænsen (f.eks. i en lufthavns transitområde), eller også befinder personen sig ikke fysisk på en medlemsstats område (f.eks. en person, der blev nægtet indrejse ved en landgrænse, og som stadig fysisk opholder sig på tredjelandets område).
The exceptions for border cases under Article 2(2)(a) only apply to cases of apprehension at the external borders, not at the internal borders — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum.
I førstnævnte tilfælde skal beskyttelsesforanstaltningerne i artikel 4, stk. 4, finde anvendelse.
The temporary reintroduction of internal border controls does not re-convert internal borders to external borders.
I sidstnævnte tilfælde finder artikel 4, stk. 4, ikke anvendelse.
This situation therefore does not affect the scope of application of the Return Directive.
Overholdelsen af princippet om non-refoulement, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivets artikel 4, stk. 4, litra b) — og nedfældet i artikel 19, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 3 i den europæiske menneskerettighedskonvention — er af absolut karakter og må ikke begrænses under nogen omstændigheder, selv hvis udlændinge udgør en trussel mod den offentlige orden eller har begået særlig grov kriminalitet.
‘Border’ and ‘border-like’ cases which may be excluded from the scope of the Directive in accordance with Article 2(2)(a) of the Directive are not the same as the cases mentioned in Article 12(3) of the same Directive (simplified procedure in case of illegal entry): illegal entry (the term used in Article 12(3)) is not synonymous with the ‘border’ and ‘border-like’ cases described in Article 2(2)(a) of the Return Directive.
Sådanne personer kan udelukkes fra at få flygtningestatus eller subsidiær beskyttelse, men må stadig ikke tilbagesendes til et sted, hvor de risikerer at blive tortureret eller dræbt.
Example: an illegally staying third-country national who is apprehended in the territory of a Member State three months after his/her illegal entry is not covered by Article 2(2)(a) of the Return Directive but may be covered by Article 12(3) of the same Directive.
Medlemsstaterne kan dog frit beslutte ikke at anvende direktivet på tredjelandsstatsborgere, der:
If Member States opt not to apply the Directive to border cases, they must nevertheless respect of the principle of non-refoulement and ensure — in accordance with Article 4(4) of the Return Directive — that the level of protection for affected persons is not less favourable than that set out in the Articles of the Return Directive dealing with:
er genstand for tilbagesendelse som en strafferetlig sanktion i henhold til national ret
limitations on use of coercive measures,
er genstand for tilbagesendelse som følge af en strafferetlig sanktion i henhold til national ret
postponement of removal,
er genstand for udleveringsprocedurer.
emergency health care and necessary treatment of the illness, taking into account needs of vulnerable persons, and
De straffesager, der er omhandlet i denne bestemmelse, er typisk dem, der betragtes som lovovertrædelser i medlemsstaternes nationale ret.
detention conditions.
Domstolen præciserede udtrykkeligt i sin dom i sag C-297/12, Filev og Osmani, at overtrædelser af bestemmelserne i den nationale lov om euforiserende stoffer og frihedsstraf for handel med euforiserende stoffer kan være tilfælde, hvor undtagelsen finder anvendelse.
In addition, it should be highlighted that the safeguards under the Union asylum acquis (such as in particular on access to asylum procedure) are by no means waived by the Member States' choice not to apply the Return Directive to border cases.
Domstolen bekræftede i sin dom i sag C-329/11, Achughbabian, at der ikke kan gøres brug af denne undtagelse i forhold til tredjelandsstatsborgere, hvis eneste lovovertrædelse er ulovligt ophold, uden at det fratager tilbagesendelsesdirektivet sit formål og sin bindende virkning.
The obligations under the Union asylum acquis include in particular an obligation of the Member States to:
Mindre migrationsrelaterede lovovertrædelser såsom irregulær indrejse eller ulovligt ophold kan ikke i sig selv være en begrundelse for brug af denne undtagelse.
inform third-country nationals who may wish to make an application for international protection on the possibility to do so,
Udleveringsprocedurer hænger ikke nødvendigvis sammen med tilbagesendelsesprocedurer.
ensure that border guards and other competent authorities have the relevant information and that their personnel receives the necessary level of training on how to recognise applicants and instructions to inform applicants as to where and how applications for international protection may be lodged,
Europarådets konvention fra 1957 [19] begrænser udlevering til udlevering af enhver »person, mod hvem det begærende lands kompetente myndigheder har indledt retsforfølgning for en forbrydelse, eller som af de nævnte myndigheder ønskes udleveret med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom eller en beslutning om sikkerhedsforanstaltning«.
make arrangements for interpretation to the extent necessary to facilitate access to the procedure,
Der kan dog være overlapninger, og denne undtagelse skal gøre det klart, at medlemsstaterne har mulighed for at undlade at anvende retssikkerhedsgarantierne i tilbagesendelsesdirektivet ved tilbagesendelse som led i udleveringsprocedurer.
ensure effective access by organisations and persons providing advice and counselling to applicants present at border crossing points, including transit zones, at external borders.
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 4
Practical application of this provision in case of refusal of entry at the border: there are two possibilities: either the person is physically present in the territory of a Member State after refusal of entry at the border (for instance in an airport transit zone) or the person is not physically present in the territory of a Member State (for instance a person who was refused entry at a land border and who is still physically staying on third-country territory).
Selv om tilbagesendelsesdirektivet sigter mod at harmonisere tilbagesendelsesprocedurerne i medlemsstaterne, lader det udtrykkeligt ikke gunstigere bestemmelser i bilaterale eller multilaterale internationale aftaler (artikel 4, stk. 1) uberørt heraf.
In the first case, the safeguards of Article 4(4) of the Return Directive shall be applied; in the second case, Article 4(4) does not apply.
Tilbagesendelsesdirektivet berører heller ikke »bestemmelser, som kan være gunstigere for tredjelandsstatsborgeren, og som er fastsat i gældende fællesskabsret vedrørende indvandring og asyl« (artikel 4, stk. 2), og »medlemsstaternes ret til at vedtage eller opretholde bestemmelser, som er gunstigere for de personer, det finder anvendelse på, forudsat at sådanne bestemmelser er forenelige med dette direktiv« (artikel 4, stk. 3).
The respect of the principle of non-refoulement recognised by Article 4(4)(b) of the Return Directive — and enshrined in Article 19(2) Charter of Fundamental Rights of the European Union (‘CFR’) as well as Article 3 of the European Convention on Human Rights (‘ECHR’) — is absolute and must not be restricted under any circumstances, even if foreigners are a threat to public order or have committed a particularly serious crime.
Eftersom tilbagesendelsesdirektivet sigter mod at indføre fælles minimumsstandarder for overholdelse af de grundlæggende rettigheder for personer i tilbagesendelsesprocedurer, skal »gunstigere« altid fortolkes som »gunstigere for den person, der skal tilbagesendes« og ikke gunstigere for den udleverende/udsendende stat.
Such persons may be excluded from refugee or subsidiary protection status, but they still cannot be returned to a place where they may be tortured or killed.
Medlemsstaterne må ikke frit anvende strengere bestemmelser inden for områder, der er omfattet af tilbagesendelsesdirektivet: se Domstolens dom, sag C-61/11, El Dridi [20] (præmis 33): »[…] tillader dette direktiv [2008/115/EF] imidlertid ikke medlemsstaterne at anvende strengere bestemmelser på det område, som reguleres ved direktivet«.
Member States are free to decide not to apply the Directive to third-country nationals who:
Pålæg af en bøde i stedet for at træffe afgørelse om tilbagesendelse: Tilbagesendelsesdirektivet tillader ikke, at der indføres en mekanisme, hvorefter der i tilfælde af tredjelandsstatsborgeres ulovlige ophold på en medlemsstats område efter omstændighederne enten pålægges en bøde eller sker udsendelse, idet de to foranstaltninger gensidigt udelukker hinanden (se Domstolens dom, sag C-38/14, Zaizoune [21]).Det er foreneligt med tilbagesendelsesdirektivet at anvende dele af det på personer, der er udelukket fra anvendelsesområdet i medfør af artikel 2, stk. 2, litra a) og b) og kan anses for omfattet af artikel 4, stk. 3, da denne praksis er gunstigere for den pågældende tredjelandsstatsborger.
are subject to return as a criminal law sanction, according to national law,
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — som fortolket af Domstolen i følgende sager: C-61/11, El Dridi, C-329/11, Achughbabian, C-430/11, Sagor, C-297/12, Filev og Osmani, C-38/14, Zaizoune, C-290/14, Celaj, C-47/15, Affum.
are subject to return as a consequence of a criminal law sanction, according to national law, or
Medlemsstaterne kan frit fastsætte sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til den strafbare handling og virker afskrækkende, herunder frihedsberøvelse som en strafferetlig sanktion i forbindelse med overtrædelser af migrationsreglerne, forudsat at disse foranstaltninger ikke bringer anvendelsen af tilbagesendelsesdirektivet i fare og sikrer fuld overholdelse af de grundlæggende rettigheder, navnlig de rettigheder, der er fastsat i chartret om grundlæggende rettigheder fortolket i overensstemmelse med de tilsvarende bestemmelser i menneskerettighedskonventionen.
are the subjects of extradition procedures.
Det skal fastsættes i den nationale lovgivning, hvilke typer overtrædelser af migrationsreglerne der gøres til genstand for sanktioner.
The criminal law cases envisaged by this provision are those typically considered as crime in the national legal orders of Member States.
Intet forhindrer medlemsstaterne i i deres nationale lovgivning også at behandle og tage højde for overtrædelser af migrationsreglerne begået i andre medlemsstater.
In C-297/12, Filev and Osmani, the ECJ expressly clarified that offences against the provisions of the national law on narcotics and convictions for drug trafficking may be cases to which the derogation is applicable.
Manglende overholdelse af et indrejseforbud: Medlemsstaterne kan vedtage strafferetslige sanktioner mod tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, som er blevet tilbagesendt, og som igen indrejser på en medlemsstats område og dermed overtræder et indrejseforbud.
In C-329/11, Achughbabian, the ECJ confirmed that this derogation cannot be used to third-country nationals who have committed only the offence of illegal staying without depriving the Return Directive of its purpose and binding effect.
Sådanne strafferetlige sanktioner er kun berettigede, under forudsætning af at indrejseforbuddet mod tredjelandsstatsborgeren er i overensstemmelse med direktivet.
Minor migration-related infringements, such as mere irregular entry or stay, cannot justify the use of this derogation.
I forbindelse med sådanne strafferetslige sanktioner skal det sikres, at de grundlæggende rettigheder og Genèvekonventionen [22] fra 1951, navnlig artikel 31, stk. 1 [23], fuldt ud overholdes (se Domstolens dom i sag C-290/14, Celaj [24]).Tilbagesendelsesdirektivet udelukker ikke, at medlemsstaterne kan pålægge strafferetlige sanktioner i henhold til nationale bestemmelser om strafferetspleje over for tredjelandsstatsborgere, med hensyn til hvilke den tilbagesendelsesprocedure, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivet, uden held er blevet anvendt, og som opholder sig ulovligt på medlemsstatens område uden gyldig begrundelse for ikke at være vendt tilbage.
Extradition procedures are not necessarily related to return procedures.
Strafferetlige sanktioner, der skal afskrække personer, der skal sendes tilbage, fra fortsat at opholde sig ulovligt på en medlemsstats område, skal fuldt ud overholde de grundlæggende rettigheder, navnlig dem, der garanteres af den europæiske menneskerettighedskonvention (se Domstolens dom i sag C-329/11, Achughbabian, præmis 48 og 49), og være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
The 1957 European Convention on Extradition [19] circumscribes extradition to surrendering ‘persons against whom the competent authorities of the requesting Party are proceeding for an offence or who are wanted by the said authorities for the carrying out of a sentence or detention order’.
Kommissionen anbefaler, at medlemsstaterne i deres nationale lovgivning fastsætter sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til den strafbare handling og virker afskrækkende (f.eks. bøder, beslaglæggelse af dokumenter, mindskelse af/afslag på ydelser, afslag på arbejdstilladelse) i forhold til tredjelandsstatsborgere, der bevidst lægger hindringer i vejen for tilbagesendelsesproceduren (f.eks. bortskaffer rejsedokumenter, fremviser falske ID-papirer, forhindrer identifikation, gentagne gange nægte at gå om bord i fly), forudsat at sådanne sanktioner ikke er til hinder for at nå målet for tilbagesendelsesdirektivet og sikrer fuld overholdelse af de grundlæggende rettigheder.
However, there may be overlaps and this derogation aims at making clear that Member States have the option not to apply the procedural safeguards contained in the Return Directive when carrying out return in the context of extradition procedures.
Kriminalisering af ulovligt ophold: Medlemsstaterne kan ikke frit idømme tredjelandsstatsborgere fængselsstraf i henhold til national strafferet alene på grund af ulovligt ophold før eller under tilbagesendelsesproceduren, eftersom det ville forsinke tilbagesendelsen (se Domstolens dom i sag C-61/11, El Dridi).
Legal basis: Return Directive — Article 4
Tilbagesendelsesdirektivet forhindrer dog ikke medlemsstaterne i at idømme tredjelandsstatsborgere fængselsstraf for at have begået andre overtrædelser end blot at have taget ulovligt ophold, bl.a. i situationer, hvor tilbagesendelsesproceduren endnu ikke er afsluttet (se Domstolens dom i sag C-47/15, Affum, præmis 65).
Even though the Return Directive aims at harmonising return procedures in Member States, it expressly leaves unaffected more favourable provisions contained in bilateral or multilateral international agreements (Article 4(1)).
Økonomiske sanktioner: Pålæggelse af en bødestraf for ulovligt ophold — der står i rimeligt forhold til overtrædelsen — i henhold til national strafferet er ikke i sig selv uforeneligt med tilbagesendelsesdirektivets mål, eftersom det ikke forhindrer, at der træffes afgørelse om tilbagesendelse, eller at denne gennemføres under fuld overholdelse af betingelserne i tilbagesendelsesdirektivet (se Domstolens dom i sag C-430/11, Sagor).
The Return Directive also leaves unaffected ‘any provision which may be more favourable for the third-country national, laid down in the Community acquis relating to immigration and asylum’ (Article 4(2)) as well as ‘the right of the Member States to adopt or maintain provisions that are more favourable to persons to whom it applies provided that such provisions are compatible with this Directive’ (Article 4(3)).
National lovgivning, som indeholder bestemmelser om enten bødestraf eller udsendelse i tilfælde af ulovligt ophold, er uforenelig med tilbagesendelsesdirektivet, da de to foranstaltninger udelukker hinanden og derved gør direktivet mindre effektivt (se Domstolens dom i sag C-38/14, Zaizoune).
Given that the Return Directive aims at providing for common minimum standards regarding the respect of fundamental rights of the individuals in return procedures, ‘more favourable’ must always be interpreted as ‘more favourable for the returnee’ and not more favourable for the expelling/removing State.
I henhold til artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/52/EF [25] om sanktioner over for arbejdsgivere, som beskæftiger tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold uden tilladelse, kan disse arbejdsgivere idømmes en bødestraf, som skal omfatte udgifterne til tilbagesendelse i de sager, hvor der gennemføres tilbagesendelsesprocedurer.
Member States are not free to apply stricter standards in areas governed by the Return Directive: see the judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi [20] (paragraph 33): ‘[…] Directive 2008/115/EC […] does not however allow those States to apply stricter standards in the area that it governs.’
Husarrest i henhold til national strafferet: dette må kun bruges, hvis der er garanti for, at husarrest ikke forhindrer tilbagesendelse og ophører, så snart den pågældendes fysiske transport ud af den omhandlede medlemsstat er mulig (se Domstolens dom i sag C-430/11, Sagor).
Imposing a fine instead of issuing a return decision: the Return Directive does not permit a mechanism being put in place which provides, in the event of third-country nationals illegally staying in the territory of a Member State, depending on the circumstances, for either a fine or removal, since the two measures are mutually exclusive (see judgment of the ECJ in Case C-38/14, Zaizoune [21]).Applying parts of the Return Directive to persons excluded from its scope under Article 2(2)(a) and (b) is compatible with the Directive and can be considered as covered by Article 4(3), as such practice would be a more favourable one for the third-country national concerned.
»Gyldig begrundelse for manglende tilbagevenden« kan:
Legal basis: Return Directive — as interpreted by the ECJ in Cases C-61/11, El Dridi, C-329/11, Achughbabian, C-430/11, Sagor, C-297/12, Filev and Osmani, C-38/14, Zaizoune, C-290/14, Celaj, C-47/15, Affum.
være årsager, som den person, der skal sendes tilbage, ikke har indflydelse på (f.eks. forsinkelser med hensyn til at indhente den nødvendige dokumentation fra tredjelande som følge af et dårligt samarbejde med tredjelandes myndigheder, en krisesituation i det land, den pågældende skal tilbagesendes til, hvilket umuliggør en sikker tilbagesendelse, formel udsættelse af tilbagesendelsen af forskellige kategorier af personer, der skal tilbagesendes) eller
Member States are free to lay down effective, proportionate and dissuasive sanctions, including imprisonment as a criminal sanction, in relation to infringements of migration rules, provided such measures do not compromise the application of the Return Directive and ensure the full observance of fundamental rights, particularly those guaranteed by the CFR interpreted in accordance with the corresponding provisions of the ECHR.
være årsager, som den person, der skal sendes tilbage, har indflydelse på, og som anerkendes som legitime eller begrundede i EU-retten, f.eks. helbredsproblemer eller familiemæssige årsager, der fører til udsættelse af udsendelsen, verserende klageprocedure med opsættende virkning, beslutning om at samarbejde med myndigheder som vidne).
It is for national law to determine which types of infringements of migration rules are to be sanctioned.
Et subjektivt ønske om at blive i EU kan aldrig i sig selv betragtes som »gyldig begrundelse«.
Nothing prevents Member States from addressing and taking into account in their national penal law infringements of migration rules committed also in other Member States.
»Ugyldig begrundelse for manglende tilbagevenden« kan være årsager, som den person, der skal tilbagesendes, har indflydelse på, og som ikke anerkendes som legitime eller begrundede i EU-retten eller national lovgivning, f.eks. manglende samarbejde i forbindelse med fremskaffelse af rejsedokumenter, manglende samarbejde om påvisning af den pågældendes identitet, tilintetgørelse af dokumenter, forsvinden, hindring af udsendelse).
Non-compliance with an entry ban: Member States can adopt criminal law sanctions against illegally staying third-country nationals who have been returned and who re-enter the territory of a Member State in breach of an entry ban.
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 6, stk. 1
Such criminal sanction is admissible only on the condition that the entry ban issued against the third-country national complies with the provisions of the Directive.
Medlemsstaterne træffer afgørelse om tilbagesendelse vedrørende enhver tredjelandsstatsborger, som opholder sig ulovligt på deres område.
Such criminal sanctions shall ensure full observance of fundamental rights and the 1951 Geneva Convention [22], notably Article 31(1) [23] (see judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj [24]).The Return Directive does not preclude imposing penal sanctions, following national rules of criminal procedure, in relation to third-country nationals to whom the return procedures established by the Directive have been unsuccessfully applied and who are illegally staying in the territory of a Member State without there being any justified ground for non-return.