natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det følger imidlertid af Domstolens faste praksis, at en ny retsforskrift, medmindre der er gjort undtagelse, finder øjeblikkelig anvendelse på endnu ikke indtrådte virkninger af en situation, der er opstået, mens den gamle regel var gældende […].
Serious threat to public policy, public security or national security: in cases of serious threat to public policy, public security or national security, entry bans may be issued for a period longer than 5 years.
Heraf følger, at direktiv 2008/115[/EF] finder anvendelse på virkninger, som er indtrådt efter det tidspunkt, hvorfra direktivet fandt anvendelse i den berørte medlemsstat på afgørelser om indrejseforbud truffet i henhold til de nationale bestemmelser, der fandt anvendelse forud for denne dato […] Heraf følger, at artikel 11, stk. 2, i direktiv 2008/115[/EF] er til hinder for, at virkninger af tidsubegrænsede indrejseforbud […], der er pålagt før det tidspunkt, hvorfra direktiv 2008/115[/EF] fandt anvendelse, opretholdes ud over den maksimale varighed af forbud ifølge denne bestemmelse, medmindre disse indrejseforbud er pålagt tredjelandsstatsborgere, som udgør en alvorlig trussel mod den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den nationale sikkerhed.«
Factors which may be taken into account by Member States for determining such threat may be criminal offences as well as serious administrative offences (for example repeated use of false identity documents, repeated and deliberate violations of migration law).
Retten til god forvaltning er en grundlæggende rettighed, der er anerkendt som et generelt princip i EU-retten og fastsat i chartret om grundlæggende rettigheder, der udgør en integreret del af EU's retsorden.
None of these factors can, however, be considered as constituting automatically and per se a public order threat: Member States are always bound to carry out an individual examination of all relevant circumstances and respect the principle of proportionality.
Denne ret omfatter enhver persons ret til at blive hørt, inden der træffes individuelle foranstaltninger, der kan påvirke vedkommende negativt, eller som i væsentlig grad påvirker vedkommendes interesser, hvilket udgør en integrerende del af retten til forsvar, der er et andet almindeligt EU-retligt princip.
The Return Directive gives no definition as to the exact meaning of this term and the ECJ case law on the use of this term in other migration directives and in the free movement context does not directly apply in the Return Directive context since the issues at stake and the context are different.
Domstolen tilvejebragte i sin dom i sag C-383/13, G & R [62], og C-249/13, Boudjlida [63], vigtige præciseringer om retten til at blive hørt i forbindelse med afgørelser om tilbagesendelse og frihedsberøvelse.
Nevertheless some considerations contained in ECJ case-law (in particular on horizontal concepts such as proportionality and effet utile of directives) may provide some steer: in Section 3 of the communication on guidance for better transposition and application of Directive 2004/38/EC on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States [59], the Commission provided for detailed guidance relating to the interpretation of the notion of public policy and public security in the free movement context.
Disse domme indebærer, at medlemsstaterne altid skal overholde garantierne nedenfor, når de træffer afgørelser vedrørende tilbagesendelse (dvs. afgørelser om tilbagesendelse, afgørelser om indrejseforbud, afgørelser om udsendelse, afgørelser om frihedsberøvelse), selv om det ikke udtrykkeligt fremgår af de relevante artikler i tilbagesendelsesdirektivet:1) Enhver persons ret til at blive hørt, inden der træffes en individuel foranstaltning over for ham eller hende, som måtte påvirke vedkommende negativt.
Moreover, comparative information on the interpretations given to this term by Member States in the migration context may be taken from the results of the EMN ad hoc query (140) on the understanding of the notions of ‘public policy’ and ‘public security’.
Enhver persons ret til aktindsigt i de akter, der vedrører ham eller hende, med henblik på at vurdere alle beviser mod ham eller hende, der begrunder en afgørelse truffet af den kompetente nationale myndighed, under iagttagelse af legitime fortrolighedshensyn samt tavshedspligt og sagernes fortrolighed.
In paragraph 48 of its judgment in Case C-554/13, Zh. and O., which dealt with the notion of ‘public policy’ in the Return Directive's context (see section 6.3), the ECJ expressly confirmed that analogies may be made with its case-law on Directive 2004/38/EC (judgment of the ECJ in Case C-430/10, Gaydarov [60], paragraph 32).The length of public order entry bans: the length of public order entry bans needs to be individually determined, taking into account the seriousness of the offences committed by the third-country nationals, the linked risks to public policy, public security or national security and the individual situation of the persons concerned.
Enhver persons ret til at få adgang til juridisk bistand, inden der træffes en afgørelse om tilbagesendelse, forudsat at udøvelsen af denne ret ikke forsinker tilbagesendelsesproceduren unødigt og ikke bringer den effektive gennemførelse af direktivet i fare.
The principle of proportionality must be respected in any case.
Dette indebærer ikke en forpligtelse for medlemsstaterne til at afholde udgifterne til denne bistand.
A systematic issuing of life-long entry bans in all public order cases, without taking into account the circumstances of the individual case (for example gravity of the offences, risks) is contrary to the Directive.
Forvaltningens forpligtelse til at tage behørigt hensyn til den pågældende persons bemærkninger og til omhyggeligt og upartisk at undersøge alle relevante aspekter af den enkelte sag.
A Member State might envisage varying timeframes for typical case categories, such as 10 years as a generalstandard rule for public order cases and 20 years in particularly serious circumstances.
Forvaltningens pligt til at begrunde sine beslutninger.
Member States should provide for the possibility to review the entry ban decision, in particular the existence of the conditions justifying it, either ex officio or following an application by the person concerned.
Medlemsstaterne har vide skønsbeføjelser med hensyn til, hvordan de sikrer retten til at blive hørt i praksis: Manglede iagttagelse af denne rettighed gør kun en afgørelse ugyldig, hvis resultatet af proceduren ville have været et andet, hvis rettigheden var blevet iagttaget (Domstolens dom i sag C-383/13, G & R, præmis 38).
No unlimited entry bans: the length of the entry ban is a key element of the entry ban decision.
En medlemsstats myndighed kan desuden undlade at høre en tredjelandsstatsborger specifikt om en afgørelse om tilbagesendelse, hvis den — efter at have slået fast, at tredjelandsstatsborgeren opholder sig ulovligt på medlemsstatens område i forbindelse med en tidligere asylprocedure, hvori den pågældendes ret til at blive hørt fuldt ud blev iagttaget — overvejer at træffe en afgørelse om tilbagesendelse (Domstolens dom i sag C-166/13, Mukarubega [64]).
It must be determined ex officio in advance in each individual case.
Argumentationen i Mukarubega-sagen er som følger: »[…] retten til at blive hørt, inden der træffes en tilbagesendelsesafgørelse, ikke kan bruges som instrument til at genåbne den administrative procedure på ubestemt tid, og dette med henblik på at bevare balancen mellem den berørte persons grundlæggende ret til at blive hørt, inden der træffes en for den pågældende bebyrdende afgørelse, og medlemsstaternes forpligtelse til at bekæmpe ulovlig indvandring«.
The ECJ expressly confirmed this in its judgment of Case C-297/12, Filev and Osmani (paragraphs 27 and 34): ‘It must be noted that it clearly follows from the terms “[t]he length of the entry ban shall be determined” that Member States are under an obligation to limit the effects in time of any entry ban in principle to a maximum of five years independently of an application made for that purpose by the relevant third-country national. […] Article 11(2) of Directive 2008/115/EC must be interpreted as precluding a provision of national law […] which makes the limitation of the length of an entry ban subject to the making by the third-country national concerned of an application seeking to obtain the benefit of such a limit’.
Denne argumentation kan også anvendes i andre sagskonstellationer såsom dem, der er nævnt i tilbagesendelsesdirektivets artikel 6, stk. 6 (afgørelse om ophør af lovligt ophold sammen med en afgørelse om tilbagesendelse), og det medfører, at der ikke er behov for en fornyet vurdering af risikoen for, at princippet om non-refoulement tilsidesættes, hvis overholdelsen af dette princip allerede er blevet vurderet i tidligere procedurer, hvis vurderingen er endelig, og hvis der ikke er sket ændringer i den pågældende tredjelandsstatsborgers individuelle situation.
The moment at which the clock starts ticking: the Return Directive does not expressly lay down the starting point from which the period of application of the entry ban is to be calculated.
Ligeledes bør det undgås, at andre elementer, der kan påberåbes for at forhindre tilbagesendelse, vurderes igen.
However, the ECJ in Case C-225/16, Ouhrami [61] provided clarity on this issue.The ECJ clarified that the determination of the starting point for an entry ban cannot be left to the discretion of each Member State, as this would undermine the objective of the Return Directive and the purpose of the entry bans.
Medlemsstaterne skal træffe foranstaltninger for at undgå sådanne gentagne vurderinger, f.eks. ved så vidt muligt at samle de kompetente nationale myndigheders administrative høringer i én proceduremæssig fase (f.eks. forlængelse eller tildeling af opholdstilladelse, afgørelse om retten til at indrejse på en medlemsstats område, endelig negativ afgørelse om en ansøgning om international beskyttelse), forudsat at retten til at blive hørt fuldt ud iagttages.
The ECJ concluded that ‘it thus follows from the wording, general scheme and objective of Directive 2008/115/EC that the period of application of the entry ban does not begin to run until the date on which the person concerned has actually left the territory of the Member States’ (paragraph 53).
I den forbindelse kan der også med henblik herpå udvikles innovative redskaber som f.eks. videokonferencer.
Indeed, if an entry ban were to apply before the actual departure of the third-country national, its duration would be unduly reduced.
Retten til at blive hørt omfatter en ret til at blive hørt om den mulige anvendelse af tilbagesendelsesdirektivets artikel 5 og artikel 6, stk. 2-5, og om de nærmere betingelser for tilbagesendelsen, herunder den fastsatte frist for frivillig udrejse, og om der er tale om frivillig eller tvangsmæssig tilbagesendelse.
Member States should put in place means to confirm and verify the actual date of departure of third-country nationals (see sections 6.4 and 6.6) to ensure that entry bans start applying at the moment in which they actually leave the territory of the Member States.
Myndigheden må dog ikke forud for samtalen advare tredjelandsstatsborgeren om, at den overvejer at træffe en afgørelse om tilbagesendelse, eller afsløre oplysninger, som den agter at bruge som begrundelse for afgørelsen, eller give en tænkepause, medmindre tredjelandsstatsborgeren har haft mulighed for reelt at fremlægge sine synspunkter med hensyn til opholdets ulovlighed og de årsager, der i henhold til national lovgivning kan give anledning til, at myndigheden undlader at træffe en afgørelse om tilbagesendelse (se Domstolens dom i sag C-249/13, Boudjlida).
Legal basis: Return Directive — Article 11(3)
De proceduremæssige garantier i tilbagesendelsesdirektivets artikel 12 og 13 skal finde anvendelse på alle afgørelser vedrørende tilbagesendelse og må ikke begrænse sig til de tre typer afgørelser, der er nævnt i direktivets artikel 12, stk. 1.
Subparagraph 1: Member States shall consider withdrawing or suspending an entry ban where a third-country national who is the subject of an entry ban issued in accordance with paragraph 1, second subparagraph, can demonstrate that he or she has left the territory of a Member State in full compliance with a return decision.
Mindreåriges ret til at blive hørt i forbindelse med tilbagesendelsesprocedurer, der involverer eller påvirker dem, skal overholdes.
The possibility to suspend or withdraw an entry ban in those cases in which a returnee has left the territory of a Member State in full compliance with a return decision (notably within the granted period for voluntary departure) should be used as an incentive to encourage voluntary departure.
I henhold til artikel 12, stk. 2, i konventionen om barnets rettigheder og under hensyntagen til generel bemærkning nr. 12 fra FN's Komité for Barnets Rettigheder om børns ret til at blive hørt [65] skal de pågældende mindreårige høres, enten direkte eller via en repræsentant eller et passende organ.
Member States shall provide for a possibility in their national legislation and administrative practice to apply for withdrawal or suspension of an entry ban in these circumstances.
Deres ret til frit at give udtryk for deres synspunkter skal iagttages, og der skal tages behørigt hensyn til de mindreåriges synspunkter, deres alder og modenhed og eventuelle kommunikationsproblemer, de måtte have for på en meningsfuld måde at kunne deltage.For i praksis at sikre, at mindreåriges ret til at blive hørt iagttages, skal de foranstaltninger, medlemsstaterne træffer, være i overensstemmelse med følgende nøgleprincipper:
An effort should be made to make such procedures easily accessible for the returnee and practically operational.
at give udtryk for sine synspunkter er et valg og ikke en pligt
Different possibilities exist for allowing the returnee to provide evidence as regards his/her departure from EU territory, such as: an exit stamp in the returnee's passport, data in national border data systems or reporting back of the returnee at a consular representation of a Member State in a third country.
retten til at blive hørt bør ikke være underlagt nogen aldersgrænser eller andre vilkårlige begrænsninger, hverken i lovgivningen eller i praksis
Shortening of entry bans: Member States are also free to shorten an existing entry ban in the circumstances addressed by Article 11(3) of the Return Directive.
en mindreårig skal høres i omgivelser, der er passende til vedkommendes behov
The possibility for Member States to withdraw an entry ban under Article 11(3) can be interpreted as covering also a partial withdrawal (i.e. shortening) of an entry ban.
de midler, der anvendes til at sikre iagttagelsen af retten til at blive hørt, skal tilpasses den mindreåriges forståelsesniveau og evne til at kommunikere og tage hensyn til sagens omstændigheder
Subparagraph 2: Victims of trafficking in human beings who have been granted a residence permit pursuant to Directive 2004/81/EC shall not be subject of an entry ban without prejudice to paragraph 1, first subparagraph, point (b), and provided that the third-country national concerned does not represent a threat to public policy, public security or national security.
under fuld hensyntagen til behovet for at beskytte mindreårige bør de ikke afhøres oftere end nødvendigt
Victims of trafficking who had been previously granted a residence permit in accordance with Directive 2004/81/EC should not receive an entry ban, unless the person concerned did not comply with an obligation to return within a period for voluntary departure or if the person concerned represents a threat to public policy.
for at gøre det lettere for en mindreårig at udtrykke sine synspunkter kan der kræves særlige foranstaltninger, navnlig i sårbare situationer, bl.a. tolkning og oversættelse.
This rule only applies to periods of illegal stay immediately following a legal stay covered by Directive 2004/81/EC and it does not create a life-long exemption for previous holders of such permits.
Indsamling af oplysninger om menneskesmugling: I overensstemmelse med de prioriteter, der blev fastsat i EU-handlingsplanen for bekæmpelse af smugling af migranter (2015-2020) [66], og navnlig behovet for at forbedre indsamlingen og udvekslingen af oplysninger, anbefaler Kommissionen, at medlemsstaterne indfører passende mekanismer, som skal sikre systematisk indsamling af oplysninger fra tredjelandsstatsborgere, der pågribes under et ulovligt ophold, i fuld overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder og EU-retten om asyl.
Subparagraph 3: Member States may refrain from issuing, withdraw or suspend an entry ban in individual cases for humanitarian reasons.
Medlemsstaterne opfordres til, når de iagttager den ret til at blive hørt, som personer, der skal tilbagesendes, har, og inden de træffer en afgørelse om tilbagesendelse, at opfordre de pågældende til at fremlægge de oplysninger, de måtte have om smuglernetværkenes metoder og ruter, forbindelser til menneskehandel og andre forbrydelser samt økonomiske transaktioner.
Member States are free not to issue entry bans in individual cases, notably in the compulsory cases foreseen by Article 11(1)(a) and (b) of the Return Directive, only for humanitarian reasons; such reasons need to be determined at national level.
Oplysninger indhentet i den sammenhæng skal indsamles og udveksles mellem de relevante (immigrations-, grænse-, politi-) myndigheder og -organer på både nationalt og europæisk niveau i overensstemmelse med national lovgivning og bedste praksis udvekslet i relevante EU-fora.
Member States are also allowed to withdraw or suspend existing entry bans for humanitarian reasons.
Tilbagesendelsesdirektivet indeholder udtrykkelige bestemmelser om en række forskellige afgørelser vedrørende tilbagesendelse, nemlig:
This optional clause gives Member States the possibility to make use of it in accordance with their national legislation and administrative practice.
afgørelser om tilbagesendelse (artikel 3, stk. 4, og artikel 6, stk. 1)
Subparagraph 4: Member States may withdraw or suspend an entry ban in individual cases or certain categories of cases for other reasons.
afgørelser om frist for frivillig udrejse og forlængelse af sådanne frister (artikel 7)
Member States are free to withdraw or suspend existing entry bans for reasons other than humanitarian reasons, to be determined at national level.
afgørelser om udsendelse (artikel 8, stk. 3)
In cases of humanitarian catastrophes (such as earthquakes, other natural disasters or armed conflicts) in third countries which may lead to a mass influx of displaced persons, formal procedures for withdrawal of entry bans in individual cases may take too long and are not feasible.
afgørelser om udsættelse af udsendelse (artikel 9)
Therefore the possibility exists to provide for a horizontal suspension or withdrawal of existing entry bans related to the concerned groups of persons.
afgørelser om indrejseforbud og om suspension eller ophævelse af indrejseforbud (artikel 11)
A need to withdraw entry bans validly issued under the Return Directive may also arise in relation to third-country nationals who could later establish that they are enjoying the right of free movement under Union law, for example by becoming members of the family of EU/EEA/CH nationals falling under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC.
afgørelser om frihedsberøvelse og forlængelse af frihedsberøvelse (artikel 15).
Non-respect of an entry ban should be taken into consideration by Member States when considering the length of a further entry ban.
De fleste af ovenstående afgørelser er underordnet afgørelsen om tilbagesendelse og skal normalt træffes sammen med afgørelsen om tilbagesendelse i ét forvaltningsdokument: Afgørelser om tilbagesendelse kan omfatte en frist for frivillig udrejse (artikel 7), et indrejseforbud (artikel 11) og — eventuelt, men ikke nødvendigvis — en afgørelse om udsendelse (hvis fristen for frivillig udrejse ikke overholdes).
In this context, recital 14 of the Return Directive expressly provides that ‘The length of the entry ban should be determined with due regard to all relevant circumstances of an individual case and should not normally exceed five years.
Efterfølgende ændring af disse underordnede afgørelser er mulig i visse tilfælde:
In this context, particular account should be taken of the fact that the third-country national concerned has already been the subject of more than one return decision or removal order or has entered the territory of a Member State during an entry ban’.
en frist for frivillig udrejse kan forlænges (artikel 7, stk. 2)
The Return Directive allows Member States to provide for further sanctions under national administrative law (for instance, a fine), subject to the effet utile of the Directive and the relevant case-law of the ECJ in this regard.
en afgørelse om tilbagesendelse (eller udsendelse) kan udsættes (artikel 9).
When doing so, Member States should make no difference between entry bans issued by their own national authorities and by those issued by authorities of other Member States, as this would undermine the harmonised concept of an EU-wide entry ban established by the Return Directive.
Tilbagesendelsesdirektivets artikel 6, stk. 6, bekræfter et generelt princip, der tillader medlemsstaterne at kombinere flere forskellige afgørelser (herunder afgørelser uden direkte forbindelse med tilbagesendelse) i et enkelt forvaltningsdokument eller en enkelt retsakt, forudsat at de relevante garantier og bestemmelser er overholdt for de enkelte afgørelser.
Member States can adopt criminal law sanctions against illegally staying third-country nationals who did not comply with an valid entry ban following their return (judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj, see section 4).
Afgørelser om ophør af lovligt ophold (f.eks. endeligt afslag på en asylansøgning eller inddragelse af et visum eller afslag på fornyelse af en opholdstilladelse) kan derfor vedtages enten som særskilte afgørelser eller sammen med en afgørelse om tilbagesendelse i ét enkelt forvaltningsdokument eller én enkelt retsakt.
Article 11(5) of the Return Directive clarifies that the provisions on return-related entry bans apply without prejudice to the right to international protection under EU asylum acquis: this implies that previously issued entry bans under the Return Directive cannot justify the return or penalisation of third-country nationals authorised to enter or stay in the EU as asylum seeker or as beneficiary of international protection — see judgment of the ECJ in Case C-290/14, Celaj (paragraph 32).
Medlemsstaterne bør handle med rettidig omhu og hurtigst muligt træffe afgørelse om tredjelandsstatsborgeres retlige status (se Domstolens dom i sag C-329/11, Achughbabian (præmis 31): »[…] De kompetente myndigheder er derfor forpligtet til med henblik på at undgå at skade formålet med direktiv 2008/115[/EF], som anført i foregående præmis, at handle med omhu og at træffe afgørelse uden ophold vedrørende den eventuelt ulovlige karakter af den omhandlede persons ophold«.
Such entry bans should be suspended (pending ongoing asylum procedures) or withdrawn (once international protection has been granted).
Medlemsstaterne opfordres derfor til at træffe afgørelser om tilbagesendelse sammen med afgørelser om ophør af lovligt ophold i ét enkelt forvaltningsdokument eller ét enkelt retsligt dokument.
Legal basis: Return Directive — Article 11(4); Schengen Implementing Convention — Article 25