natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Manglende identitetsdokumenter er ikke som sådan tilstrækkeligt til at begrunde en forlængelse af frihedsberøvelsen — se Domstolens dom i sag C-146/14, Mahdi (præmis 73): »[…] den omstændighed, at den pågældende tredjelandsstatsborger ikke er i besiddelse af identitetsdokumenter, [kan] ikke i sig selv […] begrunde en forlængelse af frihedsberøvelsen som omhandlet i artikel 15, stk. 6, i direktiv 2008/115[/EF]«.
In the judgment of Case C-61/11, El Dridi (paragraph 39), the ECJ confirmed that ‘[…] it follows from recital 16 in the preamble to that directive and from the wording of Article 15(1) that the Member States must carry out the removal using the least coercive measures possible.
Manglende samarbejde med henblik på at indhente identitetsdokumenter kan begrunde en forlængelse af frihedsberøvelsen, hvis der er en årsagssammenhæng mellem det manglende samarbejde og den manglende tilbagesendelse — se Domstolens dom i sag C-146/14, Mahdi (præmis 85): »[…] kun […] hvis det fremgår af en undersøgelse af denne tredjelandsstatsborgers adfærd under perioden for frihedsberøvelsen, at den pågældende ikke har samarbejdet med de kompetente myndigheder vedrørende gennemførelsen af udsendelsesproceduren, og at denne procedure kan forventes at tage længere tid end påregnet på grund af denne adfærd, […]«.
It is only where, in the light of an assessment of each specific situation, the enforcement of the return decision in the form of removal risks being compromised by the conduct of the person concerned that the Member States may deprive that person of his liberty and detain him’.
Hensyntagen til perioder med frihedsberøvelse som asylansøger: Ved beregningen af perioder med frihedsberøvelse med henblik på udsendelse skal der ikke tages hensyn til perioder med frihedsberøvelse som asylansøger, eftersom frihedsberøvelse med henblik på udsendelse og frihedsberøvelse som asylansøger henhører under forskellige retlige regler og ordninger — se Domstolens dom i sag C-357/09, Kadzoev (præmis 45 og 48): »En frihedsberøvelse med henblik på udsendelse, som er reguleret ved direktiv 2008/115[/EF], og den frihedsberøvelse, som er blevet foretaget over for en asylansøger, navnlig i medfør af direktiv 2003/9[/EF] og 2005/85[/EF] og de anvendelige nationale bestemmelser, henhører således under forskellige regelsæt. […] derfor [skal] den periode, i løbet af hvilken en person har været anbragt i en facilitet for midlertidig anbringelse på grundlag af en afgørelse truffet i henhold til nationale bestemmelser og fællesskabsbestemmelser om asylansøgere, ikke […] anses for en frihedsberøvelse med henblik på udsendelse som omhandlet i artikel 15 i direktiv 2008/115[/EF]« .
However, this does not mean that a pre-condition for detention is that a third-country national was already subject to a less coercive measure.
I præmis 47 i samme dom tilføjes derefter følgende: »Dersom det måtte vise sig, at der ikke er blevet truffet nogen afgørelse vedrørende anbringelsen af Said Shamilovich Kadzoev i faciliteten for midlertidig anbringelse inden for rammerne af de procedurer, som er indledt efter sidstnævntes ansøgninger om asyl som beskrevet i denne doms præmis 19 ovenfor, og at hans frihedsberøvelse derfor er baseret på de tidligere nationale bestemmelser vedrørende frihedsberøvelse med henblik på udsendelse eller på ordningen i direktiv 2008/115[/EF], skal der ved beregningen af den periode, hvor der er sket frihedsberøvelse med henblik på udsendelse som omhandlet i artikel 15, stk. 5 og 6, i direktiv 2008/115[/EF], tages hensyn til den periode, i løbet af hvilken Said Shamilovich Kadzoev var frihedsberøvet, som svarer til den periode, i løbet af hvilken de nævnte asylprocedurer verserede«.
Article 15(1) of the Return Directive requires that less coercive measures must be ‘sufficient’ and that it should be possible to apply them ‘effectively’ to the third-country national concerned.
Hensyntagen til perioder med frihedsberøvelse under forberedelsen af overførsler inden for rammerne af Dublinforordningen: Der gælder samme logik som fastsat ovenfor i forbindelse med perioder med frihedsberøvelse som asylansøger.
This implies that, to comply with the obligation to provide for effective alternatives to detention, Member States must provide in national law for alternatives to detention that can achieve the same objectives of detention (i.e. prevent absconding, avoid that the third-country national avoids or hampers return) while using means that are less intrusive of the right to liberty of the individual.
Hensyntagen til perioder med frihedsberøvelse, mens en appelsag med opsættende virkning verserer: Der skal tages hensyn til sådanne perioder — se Domstolens dom i sag C-357/09, Kadzoev (præmis 53-54): »Den periode, hvori den pågældende person har været frihedsberøvet, mens proceduren, hvorunder lovligheden af beslutningen om udsendelse gøres til genstand for en domstolsprøvelse, verserede, skal tages i betragtning ved beregningen af den maksimale varighed af frihedsberøvelsen som fastsat i artikel 15, stk. 5 og 6, i direktiv 2008/115[/EF].
National authorities responsible for taking decisions related to detention and alternatives to detention need to assess whether such less coercive measures would be sufficient and effective in each individual case.
Hvis dette ikke var tilfældet, ville varigheden af frihedsberøvelsen med henblik på udsendelse kunne variere, i givet fald i betydeligt omfang, fra en sag til en anden i den samme medlemsstat eller fra en medlemsstat til en anden på grund af særegenheder i de nationale retslige procedurer, hvilket ville være i strid med formålet med artikel 15, stk. 5 og 6, i direktiv 2008/115[/EF], som er at sikre en maksimal varighed for frihedsberøvelse, som er fælles for medlemsstaterne.«
Examples of alternatives to detention include residence restrictions, open houses for families, case-worker support, regular reporting, surrender of ID/travel documents, bail and electronic monitoring.
Hensyntagen til perioder med frihedsberøvelse med henblik på udsendelse tilbragt i (en anden) medlemsstat A, umiddelbart fulgt af frihedsberøvelse forud for udsendelse i medlemsstat B (en sådan situation kan f.eks. opstå i forbindelse med overførslen af en tredjelandsstatsborger fra medlemsstat A til medlemsstat B i henhold til en bilateral tilbagetagelsesaftale, der er omfattet af tilbagesendelsesdirektivets artikel 6, stk. 3): Ifølge Kommissionen må den absolutte grænse på 18 måneder for uafbrudt frihedsberøvelse inden udsendelse ikke overskrides i betragtning af behovet for at respektere den effektive virkning af den maksimale periode, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 6.
The UNHCR provides some practical examples of good practices [75] on alternatives to detention.Benefits and risks — alternatives to detention
Udvekslingen af oplysninger mellem medlemsstater om perioder med frihedsberøvelse, der allerede har fundet sted i en anden medlemsstat, og muligheden for, at medlemsstat B kan nægte overførsel fra medlemsstat A, hvis medlemsstat A har anmodet herom med stor forsinkelse, skal håndteres i henhold til de relevante bilaterale tilbagetagelsesaftaler.
The benefits of providing for alternatives to detention may include higher return rates (including voluntary departure), improved cooperation with returnees in obtaining necessary documentation, financial benefits (less cost for the State) and less human cost (avoidance of hardship related to detention).
Hensyntagen til perioder med frihedsberøvelse, der blev afsluttet, inden tilbagesendelsesdirektivets bestemmelser trådte i kraft: Der skal tages hensyn til sådanne perioder — se Domstolens dom i sag C-357/09, Kadzoev (præmis 36-38).
Risks include an increased likelihood of absconding, possible creation of pull factors (alternative detention facilities such as family houses may be perceived as attractive for potential irregular immigrants) and possible social tensions in the neighbourhood of open centres.
Den maksimale varighed af frihedsberøvelsen i henhold til tilbagesendelsesdirektivet må ikke bringes i fare ved, at en tredjelandsstatsborger, der skal tilbagesendes, frihedsberøves på ny, umiddelbart efter at vedkommende er blevet løsladt.
Recommendation: The challenge is to find intelligent solutions with an appropriate mix of rewards and deterrents.
Fornyet frihedsberøvelse af den samme person på et senere tidspunkt kan kun være lovlig, hvis de relevante omstændigheder har ændret sig væsentligt (f.eks. et tredjelands udstedelse af de nødvendige dokumenter eller en forbedring af situationen i oprindelseslandet, som muliggør en sikker tilbagevenden), og hvis ændringen giver anledning til en »rimelig udsigt til udsendelse«, jf. tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 4, og hvis alle andre betingelser for frihedsberøvelse i henhold til direktivets artikel 15 er opfyldt.
A complete absence of deterrents may lead to insufficient removal rates.
Mindre indgribende foranstaltninger, herunder at den pågældende regelmæssigt melder sig hos myndighederne, stiller en passende økonomisk garanti, indleverer dokumenter eller forpligter sig til at opholde sig et bestemt sted, kan anvendes, så længe de stadig kan betragtes som en »nødvendig foranstaltning« til fuldbyrdelse af tilbagesendelsen.
At the same time an overly repressive system with systematic detention may also be inefficient, since the returnee has little incentive or encouragement to cooperate in the return procedure.
Der er ikke fastsat absolutte maksimale tidsbegrænsninger for anvendelsen af mindre indgribende foranstaltninger, men anvendelsesområdet for og varigheden af sådanne foranstaltninger skal gøres til genstand for en omfattende vurdering af deres proportionalitet.
Member States should develop and use a wide range of alternatives to address the situation of different categories of third-country nationals.
Hvis arten og intensiteten af en mindre indgribende foranstaltning svarer til frihedsberøvelse (f.eks. pålæg om en ubegrænset forpligtelse til at opholde sig et bestemt sted uden mulighed for at forlade stedet), skal den desuden betragtes som en de facto-forlængelse af frihedsberøvelsen, og de frister, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 5 og 6, finder anvendelse.
Tailored individual coaching, which empowers the returnee to take in hand his/her own return, early engagement and holistic case management focused on case resolution has proven to be successful.
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 16
A systematic horizontal coaching of all potential returnees, covering advice on possibilities for legal stay/asylum as well as on voluntary/enforced return from an early stage (and not only once forced removal decisions are taken) should be aimed at.
Frihedsberøvelse skal som hovedregel finde sted i faciliteter for frihedsberøvede.
Being subject of return procedures: the formal requirement to be ‘subject of return procedures’ in Article 15(1) of the Return Directive is not synonymous with ‘subject of a return decision’.
Når en medlemsstat ikke kan indkvartere de frihedsberøvede tredjelandsstatsborgere i særlige faciliteter for frihedsberøvede og er nødt til at anbringe dem i et fængsel, skal de frihedsberøvede tredjelandsstatsborgere holdes adskilt fra almindelige indsatte.
Detention may already be imposed — if all conditions of Article 15 are fulfilled — before a formal return decision is taken, for instance while the preparations of the return decision are under way and a return decision has not yet been issued.
Frihedsberøvede tredjelandsstatsborgere skal efter anmodning have tilladelse til i tide at sætte sig i forbindelse med retlige repræsentanter, familiemedlemmer og kompetente konsulære myndigheder.
An illegally staying third-country national may hide (not disclose) his/her identity in order to avoid removal.
Der tages særligt hensyn til sårbare personers situation.
Is it legitimate to maintain detention in such circumstances, in order to exercise pressure on the third-country national to cooperate and thus make removal possible?
Der skal sikres akut lægebehandling og absolut nødvendig behandling af sygdom.
This kind of detention is covered by Article 15(1)(b) of the Return Directive, which expressly mentions ‘avoids or hampers […] the removal process’ as a reason for detention.
Relevante og kompetente nationale, internationale og ikke-statslige organisationer og organer skal have mulighed for at besøge faciliteter for frihedsberøvede som omhandlet i stk. 1, for så vidt de anvendes til frihedsberøvelse af tredjelandsstatsborgere i overensstemmelse med dette kapitel.
Article 15(6)(a) lists ‘lack of cooperation’ as one of the two cases which may justify an extension of the maximum detention period for 12 months and the overall objective and finality of this kind of detention (Beugehaft or Durchsetzungshaft) is removal, not penalisation.
Det kan kræves, at der indhentes tilladelse til sådanne besøg.
Any detention for the purpose of removal must respect Article 15(4) of the Return Directive: ‘When it appears that a reasonable prospect of removal no longer exists for legal or other considerations or the conditions laid down in paragraph 1 no longer exist, detention ceases to be justified and the person concerned shall be released immediately’.
Tredjelandsstatsborgere, der frihedsberøves, skal systematisk have oplysninger, der forklarer de regler, der gælder i faciliteten, og som angiver deres rettigheder og pligter.
This implies that in those cases in which it becomes clear that there are no more reasonable prospects of removal, detention must be ended — for instance when it becomes clear that the papers to be issued by a third country will come too late or will not be issued at all, even if the detainee would cooperate.
Sådanne oplysninger omfatter oplysninger om deres ret i henhold til national lovgivning til at kontakte de organisationer og organer, der er omhandlet i stk. 4.
Is it possible to maintain detention if a returnee submits an asylum application?
Indledende politianholdelse (pågribelse) med henblik på identifikation er omfattet af national lovgivning: Det fremgår specifikt af tilbagesendelsesdirektivets betragtning 17: »Med forbehold for de retshåndhævende myndigheders førstepågribelse i henhold til national lovgivning bør frihedsberøvelse som hovedregel finde sted i særlige faciliteter for frihedsberøvede«.
Answer provided by the judgment of the ECJ in the Case C-534/11, Arslan [76] (paragraphs 49 and 63): ‘Article 2(1) of Directive 2008/115/EC […] does not apply to a third-country national who has applied for international protection within the meaning of Directive 2005/85/EC during the period from the making of the application to the adoption of the decision at first instance on that application or, as the case may be, until the outcome of any action brought against that decision is known. […] Directives 2003/9/EC and 2005/85/EC do not preclude a third-country national who has applied for international protection within the meaning of Directive 2005/85/EC after having been detained under Article 15 of Directive 2008/115/EC from being kept in detention on the basis of a provision of national law, where it appears, after an assessment on a case-by-case basis of all the relevant circumstances, that the application was made solely to delay or jeopardise theenforcement of the return decision and that it is objectively necessary to maintain detention to prevent the person concerned from permanently evading his return’.
Her præciseres det, at den nationale lovgivning fortsat kan finde anvendelse i en første periode.
NB: the above reference to ‘national law’ relates to national rules on asylum-related detention, transposing — as the case may be — the detention-related requirements of the EU asylum acquis.
Selv om medlemsstaterne ikke er retligt forpligtet hertil, opfordres de til allerede på dette tidspunkt at sikre, at tredjelandsstatsborgere holdes adskilt fra almindelige indsatte.
Legal basis: Return Directive — Article 15(2)
Varighed af den indledende anholdelse, hvor mistænkte irregulære migranter kan holdes i politiets varetægt: En kort, men rimelig frist med henblik på at identificere den person, der kontrolleres, og med henblik på at undersøge de oplysninger, som gør det muligt at fastslå, om denne person er en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold — se Domstolens dom i sag C-329/11, Achughbabian (præmis 31): »Det bemærkes i denne henseende, at de kompetente myndigheder skal råde over en frist, som ganske vist skal være kort, men rimelig, med henblik på at identificere den person, der kontrolleres, og med henblik på at undersøge de oplysninger, som gør det muligt at fastslå, om denne person er en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold.
Detention shall be ordered by administrative or judicial authorities.
Det kan være vanskeligt at fastslå navn og statsborgerskab, når den pågældende ikke samarbejder.
Detention shall be ordered in writing with reasons being given in fact and in law.
Brugen af særlige faciliteter er derfor hovedreglen i henhold til tilbagesendelsesdirektivet.
or grant the third-country national concerned the right to take proceedings by means of which the lawfulness of detention shall be subject to a speedy judicial review to be decided on as speedily as possible after the launch of the relevant proceedings.
Medlemsstaterne skal tilbageholde tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, der skal udsendes, i særlige faciliteter for frihedsberøvede og ikke i almindelige fængsler.
In such a case Member States shall immediately inform the third-country national concerned about the possibility of taking such proceedings.
Det indebærer en forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre, at der er tilstrækkelige pladser i særlige faciliteter til frihedsberøvelse, og at kapaciteten i disse svarer til de faktiske behov, samtidig med at de sikrer passende materielle forhold under frihedsberøvelsen.
The third-country national concerned shall be released immediately if the detention is not lawful.
Undtagelser fra hovedreglen: Undtagelsen i tilbagesendelsesdirektivets artikel 16, stk. 1, som tillader medlemsstaterne undtagelsesvis at anbringe frihedsberøvede tredjelandsstatsborgere i almindelige fængsler inden udsendelsen, skal fortolkes restriktivt.
Judicial authorities may consist of judges, but need not necessarily be composed of judges.
Det blev udtrykkeligt bekræftet i Domstolens dom i forenede sager C-473/13, Bero, og C-514/13, Bouzalmate [78] (præmis 25): »[…] andet punktum [i artikel 16, stk. 1] fastsætter en undtagelse fra dette princip, der som sådan skal fortolkes strengt (jf. i denne retning dom Kamberaj, C-571/10, EU:C:2012:233, præmis 86).« Der skal fuldt ud tages hensyn til de grundlæggende rettigheder, når en sådan undtagelse anvendes, idet der tages behørigt hensyn til faktorer såsom situationer med overbelægning, behovet for at undgå gentagne overførsler og eventuelle skadelige virkninger på tredjelandsstatsborgerens trivsel, navnlig hvis der er tale om sårbare personer.
In line with relevant ECtHR case-law, they must have characteristics of independence, impartiality and offer judicial guarantees of an adversarial procedure.
Uforudsigeligt højt antal frihedsberøvede: Undtagelsen i henhold til tilbagesendelsesdirektivets artikel 16, stk. 1, kan anvendes, når et uforudset højt antal tredjelandsstatsborgere skal frihedsberøves som følge af uforudsigelige kvantitative udsving i forbindelse med fænomenet irregulær migration (som endnu ikke har nået et niveau, hvor det kan betragtes som en »akut situation«, der udtrykkeligt er reguleret i tilbagesendelsesdirektivets artikel 18) giver problemer med at anbringe tredjelandsstatsborgere, der skal frihedsberøves, i særlige faciliteter i medlemsstater, der ellers råder over et passende/tilstrækkeligt antal pladser i særlige faciliteter.
Scope of judicial review: the review must assess all aspects expressly referred to in Article 15 of the Return Directive, taking into account both the questions of law (for example correctness of the detention procedure and of the decision on detention from the procedural/legal point of view) and questions of facts (for example the personal situation of the detainee, family links in the country, guarantees of the departure from the territory, reasonable prospect of removal).
Aggressive frihedsberøvede: I overensstemmelse med Menneskerettighedsdomstolens relevante retspraksis er medlemsstaterne forpligtet til at beskytte frihedsberøvede tredjelandsstatsborgere, der skal tilbagesendes, mod andre frihedsberøvedes aggressive eller utilbørlige adfærd.
Maximum duration of ‘speedy judicial review’: the text of the Return Directive is inspired by the wording of Article 5(4) ECHR, which requires a ‘speedy judicial review by a Court’.
Medlemsstaterne opfordres til at finde praktiske metoder til at håndtere denne udfordring i de særlige faciliteter uden at bruge indkvartering i fængsler.
Relevant ECtHR case-law clarifies that an acceptable maximum duration (i.e. a reasonable time) cannot be defined in the abstract.
Mulige løsninger kan være at reservere visse dele/fløje af centre for frihedsberøvede til aggressive personer eller have særlige centre for frihedsberøvede, som er forbeholdt denne kategori af personer.
It must be determined in the light of the circumstances of each case, taking into account the complexity of the proceedings as well as the conduct by the authorities and the applicant.
Mangel på særlige faciliteter til frihedsberøvede i en regional del af en medlemsstat: Mangel på særlige faciliteter til frihedsberøvede i en regional del af en medlemsstat — når der findes sådanne faciliteter i en anden del af samme medlemsstat — kan ikke i sig selv være en begrundelse for ophold i et almindeligt fængsel.
Taking a decision within less than one week can certainly be considered a good practice that is compliant with the legal requirement of speediness.
Det blev udtrykkeligt bekræftet i Domstolens dom i forenede sager C-473/13, Bero, og C-514/13, Bouzalmate (præmis 32): »artikel 16, stk. 1, i direktiv 2008/115[/EF] skal fortolkes således, at en medlemsstat er forpligtet til som hovedregel at gennemføre frihedsberøvelse med henblik på udsendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold i en særlig facilitet for frihedsberøvede i denne stat, selv om den nævnte medlemsstat har en føderal struktur, og den delstat, som i henhold til national ret har kompetence til at træffe afgørelse om og gennemføre en sådan frihedsberøvelse, ikke råder over en sådan facilitet for frihedsberøvede.«
Requirement of written decision also applies to prolongation decisions: the requirement to issue a written decision with reasons also applies to decisions concerning prolongation of detention.
Frihedsberøvelse af kort varighed: Det forhold, at frihedsberøvelsen sandsynligvis kun vil vare i kort tid (f.eks. syv dage), udgør ikke en legitim grund til at indkvartere den pågældende i et fængsel.
In the judgment of Case C-146/14, Mahdi, the ECJ expressly clarified (paragraph 44): ‘The requirement that a decision be adopted in writing must be understood as necessarily covering all decisions concerning extension of detention, given that (i) detention and extension of detention are similar in nature since both deprive the third-country national concerned of his liberty in order to prepare his return and/or carry out the removal process; and (ii) in both cases the person concerned must be in a position to know the reasons for the decision taken concerning him’.
Frihedsberøvelse i lukkede medicinske/psykiatriske institutioner: Frihedsberøvelse inden udsendelse i lukkede medicinske/psykiatriske institutioner eller sammen med personer, der tilbageholdes af medicinske årsager, er ikke omfattet af tilbagesendelsesdirektivets artikel 16, stk. 1, og ville bringe den effektive virkning heraf i fare, medmindre frihedsberøvelsen i eller overførslen til en særlig facilitet i lyset af den pågældende persons helbredstilstand lader til at være nødvendig for at give ham/hende passende og konstant specialiseret lægelig overvågning, bistand og pleje med henblik på at forhindre en forværring af den pågældendes helbredstilstand.
All the safeguards inherent to the respect of the right to be heard apply to detention decisions and decisions on prolongation of detention.