natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ikke desto mindre kan visse overvejelser i Domstolens praksis (navnlig vedrørende horisontale begreber såsom proportionalitet og princippet om den effektive virkning af direktiver) give visse retningslinjer: Kommissionen gav i afsnit 3 i sin meddelelse om retningslinjer for en bedre gennemførelse og anvendelse af direktiv 2004/38/EF om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område [59] en detaljeret vejledning i fortolkningen af begrebet offentlig orden og offentlig sikkerhed i forbindelse med fri bevægelighed.
Legal basis: Return Directive — Article 3(6) and Article 11
Proportionalitetsprincippet skal under alle omstændigheder overholdes.
‘Entry ban’ means an administrative or judicial decision or act prohibiting entry into and stay on the territory of the Member States for a specified period, accompanying a return decision.
En systematisk udstedelse af livsvarige indrejseforbud i alle tilfælde af en trussel mod den offentlige orden uden skelnen til omstændighederne i den enkelte sag (f.eks. overtrædelsernes grovhed og risikoen) er i strid med direktivet.
Return decisions shall be accompanied by an entry ban:
En medlemsstat kan fastsætte forskellige tidsmæssigerammer for typiske sagskategorier, f.eks. ti år som hovedregel i tilfælde af en trussel mod den offentlige orden og 20 år under særlig alvorlige omstændigheder.
if no period for voluntary departure has been granted; or
Medlemsstaterne skal give mulighed for en revurdering af afgørelsen om indrejseforbud, navnlig hvis der er forhold, der begrunder et sådant forbud, enten ex officio eller efter en ansøgning fra den pågældende person.
if the obligation to return has not been complied with.
Den skal fastsættes på forhånd ex officio i hver enkelt sag.
The length of the entry ban shall be determined with due regard to all relevant circumstances of the individual case and shall not in principle exceed five years.
Det blev udtrykkeligt bekræftet af Domstolen i sag C-297/12, Filev og Osmani (præmis 27 og 34): »Det må konstateres, at det klart følger af ordene »[v]arigheden af indrejseforbuddet fastsættes«, at medlemsstaterne har pligt til at tidsbegrænse virkningerne, der i princippet maksimalt må vare fem år, af ethvert indrejseforbud uafhængigt af, om den berørte tredjelandsstatsborger har indgivet en begæring herom. […] artikel 11, stk. 2, i direktiv 2008/115[/EF] skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse […], der gør begrænsning af varigheden af et indrejseforbud betinget af, at den berørte tredjelandsstatsborger indgiver en begæring med henblik på at opnå en sådan begrænsning«.
It may however exceed five years if the third-country national represents a serious threat to public policy, public security or national security.
Det tidspunkt, hvor uret begynder at tikke: Tilbagesendelsesdirektivet fastsætter ikke udtrykkeligt det tidspunkt, hvorfra varigheden af indrejseforbuddet skal beregnes.
The return-related entry bans foreseen in the Return Directive are intended to have preventive effects and to foster the credibility of Union return policy by sending a clear message that those who disregard migration rules in EU Member States will not be allowed to re-enter any EU Member State for a specified period of time.
Domstolen skabte dog klarhed om dette spørgsmål i sag C-225/16, Ouhrami [61].Domstolen præciserede, at fastlæggelsen af det tidspunkt, hvorfra et indrejseforbud begynder at løbe, ikke kan overlades til hver enkelt medlemsstats skøn, da det ville bringe formålet med tilbagesendelsesdirektivet og med indrejseforbuddene i fare.
The Directive obliges Member States to issue an entry ban in two ‘qualified’ cases: (i) no period for voluntary departure granted; and (ii) obligation to return not complied with.
Domstolen konkluderede, at »Det følger således af ordlyden og opbygningen af samt formålet med direktiv 2008/115[/EF], at perioden for indrejseforbuddet først begynder at løbe fra den dato, hvor den pågældende faktisk har forladt medlemsstaternes område« (præmis 53).
In all other cases, return decisions may be accompanied by an entry ban.
Hvis indrejseforbuddet skulle træde i kraft inden tredjelandsstatsborgerens faktiske afrejse, ville varigheden af forbuddet uretmæssigt blive reduceret.
The length of the entry ban must be determined with due regard to all relevant circumstances of the individual case.
Domstolen fastslog derfor, »at varigheden af det indrejseforbud […] skal beregnes fra den dato, hvor den pågældende faktisk har forladt medlemsstaternes område« (præmis 58).
In principle it should not exceed five years.
Medlemsstaterne skal træffe foranstaltninger til at bekræfte og kontrollere den dato, hvor tredjelandsstatsborgere rent faktisk udrejser (se afsnit 6.4 og 6.6) for at sikre, at indrejseforbud begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor tredjelandsstatsborgerne reelt forlader medlemsstaternes område.
Only in cases of serious threat to public policy, public security or national security, the entry ban may be issued for a longer period.
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 11, stk. 3
The rules on return-related entry bans under the Return Directive leave unaffected entry bans issued for other purposes not related to migration, such as entry bans to third-country nationals who have committed serious criminal offences or for whom there is a clear indication that there is an intention to commit such an offence (see Article 24(2) of Regulation (EC) No 1987/2006 of the European Parliament and of the Council [58] (the ‘SIS II Regulation’)) or entry bans constituting a restrictive measure adopted in accordance with Chapter 2 of Title V TEU, including measures implementing travel bans issued by the United Nations Security Council.
Første afsnit: Medlemsstaterne overvejer at ophæve eller suspendere et indrejseforbud, når en tredjelandsstatsborger, der er genstand for et indrejseforbud udstedt i overensstemmelse med stk. 1, andet afsnit, kan påvise, at vedkommende har forladt en medlemsstats område i fuld overensstemmelse med en afgørelse om tilbagesendelse.
11.1.
Muligheden for at suspendere eller ophæve et indrejseforbud i de tilfælde, hvor en tredjelandsstatsborger har forladt en medlemsstats område i fuld overensstemmelse med en afgørelse om tilbagesendelse (navnlig inden for fristen for frivillig udrejse), bør bruges som et incitament til frivillig udrejse.
EU-wide effect
Medlemsstaterne skal i deres nationale lovgivning og administrative praksis give mulighed for at anmode om ophævelse eller suspension af et indrejseforbud under disse omstændigheder.
An entry ban prohibits entry into the territory of all the Member States: the wording of recital 14 of the Return Directive and a systematic comparison of all the linguistic versions of the Directive (in particular the English and French texts) make clear that an entry ban prohibits entry and stay on the territory of all Member States.
Der skal gøres en indsats for at gøre sådanne procedurer let tilgængelige for den tilbagesendte og anvendelige i praksis.
The Danish version, which uses the singular (‘ophold på en medlemsstats’), contains an evident translation mistake.
Der er forskellige muligheder for at give den tilbagesendte mulighed for at fremlægge dokumentation for sin udrejse fra EU's område, herunder: et udrejsestempel i den tilbagesendtes pas, data i nationale grænsedatasystemer eller den tilbagesendtes tilbagemelding til en medlemsstats konsulat i et tredjeland.
The EU-wide effect of an entry ban is one of the key European added values of the Directive.
Afkortning af indrejseforbud: Medlemsstaterne kan også frit vælge at afkorte et eksisterende indrejseforbud under de omstændigheder, der er beskrevet i tilbagesendelsesdirektivets artikel 11, stk. 3.
The EU-wide effect of an entry ban must be clearly stated in the entry ban decision issued to a third-country national.
Muligheden for, at medlemsstater kan ophæve et indrejseforbud i henhold til artikel 11, stk. 3, kan fortolkes således, at det også omfatter en delvis ophævelse (dvs. afkortning) af et indrejseforbud.
Entry bans are binding on all Member States bound by the Return Directive, that is to say all Member States (except the United Kingdom and Ireland) plus the Schengen Associated countries (Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein).
Andet afsnit: Ofre for menneskehandel, der har fået opholdstilladelse i henhold til direktiv 2004/81/EF, gøres ikke til genstand for et indrejseforbud, jf. dog stk. 1, første afsnit, litra b), forudsat at den pågældende tredjelandsstatsborger ikke udgør en trussel mod den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den nationale sikkerhed.
Informing other Member States about issued entry bans: it is essential to inform other Member States about all entry bans which have been issued.
Tredje afsnit: Medlemsstaterne kan undlade at udstede eller kan ophæve eller suspendere et indrejseforbud i individuelle tilfælde af humanitære grunde.
Entering an entry ban alert into the SIS in application of Article 24(3) of the SIS II Regulation is the main — but not the exclusive — means for informing other Member States about the existence of an entry ban and for ensuring their successful enforcement.
Medlemsstaterne kan udelukkende af humanitære årsager frit vælge ikke at udstede indrejseforbud i individuelle sager, navnlig i de obligatoriske tilfælde, der er omhandlet i tilbagesendelsesdirektivets artikel 11, stk. 1, litra a) og b), Årsagerne hertil skal fastsættes på nationalt plan.
Member States should therefore ensure that entry ban alerts are systematically entered in the SIS.
Medlemsstaterne har også lov til at inddrage eller suspendere eksisterende indrejseforbud af humanitære årsager.
As regards those Member States which have no access to SIS, information exchange may be achieved through other channels (for example. bilateral contacts).
Denne klausul er frivillig og giver medlemsstaterne mulighed for at bruge den i overensstemmelse med deres nationale lovgivning og administrative praksis.
Purely national entry bans: it is not compatible with the Return Directive to issue purely national migration-related entry bans.
Fjerde afsnit: Medlemsstaterne kan ophæve eller suspendere et indrejseforbud i individuelle tilfælde eller i visse kategorier af tilfælde af andre grunde.
National legislation must foresee that entry bans issued in connection with return decisions prohibit entry and stay in all Member States, for instance by setting an obligation to systematically enter all such entry bans into the SIS.
Medlemsstaterne kan frit vælge at inddrage eller suspendere eksisterende indrejseforbud af andre årsager end humanitære årsager.
However, in the case of a third-country national subject of an entry ban issued by Member State A who has a residence permit issued by Member State B, where Member State B does not want to revoke this permit, and following an Article 25 SIC consultation referred to in Article 11(4) of the Return Directive, Member State A shall withdraw the EU-wide entry ban, but may put the third-country national on its national list of alerts under Article 25(2) last sentence SIC (lex specialis) (see also section 11.8).
Disse skal fastsættes på nationalt plan.
Registration of entry bans in SIS: according to currently applicable legislation, Member States may register alerts related to entry bans issued in accordance with the Return Directive in the SIS, but are not obliged to do so.
I tilfælde af humanitære katastrofer (f.eks. jordskælv, andre naturkatastrofer eller væbnede konflikter) i tredjelande, der kan give anledning til massiv tilstrømning af fordrevne personer, kan de formelle procedurer for ophævelse af indrejseforbud i individuelle tilfælde tage for lang tid eller kan ikke gennemføres.
However, in order to give full effect to the European dimension of entry bans issued under the Return Directive, Member States should systematically do so.
Derfor er det muligt at fastsætte bestemmelser om en generel suspension eller ophævelse af indrejseforbud vedrørende den pågældende gruppe af personer.
Relation between the 3-year review of alerts entered into the SIS (under Article 112 SIC and Article 29 SIS II Regulation) and the length of the entry ban fixed under the Return Directive: the review of alerts entered into the SIS is a procedural requirement aimed at making sure that alerts are only kept for the time required to achieve the purpose for which they were entered.
Det kan også blive nødvendigt at ophæve indrejseforbud, som er gyldigt udstedt i henhold til tilbagesendelsesdirektivet, i forbindelse med tredjelandsstatsborgere, der senere har kunnet dokumentere, at de har ret til fri bevægelighed i henhold til EU-retten, f.eks. ved at blive familiemedlemmer til EU-/EØS-/CH-statsborgere, der er omfattet af artikel 21 i TEUF eller direktiv 2004/38/EF.
It does not impact the substantive decision of the Member States to determine the length of an entry ban in accordance with the provisions of the Return Directive.
Medlemsstaterne skal tage højde for manglende overholdelse af et indrejseforbud i forbindelse med fastsættelsen af varigheden af et yderligere indrejseforbud.
If at the moment of the 3-year review an entry ban imposed under the Return Directive is still in force (for example the ban was imposed for a period of 5 years and was not withdrawn in the meantime), Member States may maintain the alert in the SIS for the remaining two-year period if the alert is still necessary in view of the applicable assessment criteria, notably Article 11 of the Return Directive read in conjunction with Article 112(4) SIC or Article 29(4) of the SIS II Regulation.
I den forbindelse anføres det udtrykkeligt i tilbagesendelsesdirektivets betragtning 14, at »Varigheden af indrejseforbuddet bør fastsættes under behørig hensyntagen til alle relevante forhold i den enkelte sag og bør normalt ikke overstige fem år.
Issuance of entry bans upon departure at the border in an in absentia procedure (for example in cases of visa overstayers presenting themselves to the border control at the airport briefly before departure): nothing prevents Member States from launching a return procedure when acquiring knowledge about the visa overstay and to issue a return decision (see section 5.1) accompanied by an entry ban in an in absentia procedure if:
Der bør i denne forbindelse navnlig tages hensyn til, om den pågældende tredjelandsstatsborger allerede har været genstand for mere end én afgørelse om tilbagesendelse eller udsendelse eller er indrejst på en medlemsstats område under et indrejseforbud.«
national administrative law provides for the possibility of in absentia procedures; and
Tilbagesendelsesdirektivet giver medlemsstaterne mulighed for at indføre yderligere sanktioner i henhold til national forvaltningsret (f.eks. bøde) med forbehold den effektive virkning af direktivet og Domstolens relevante praksis i denne henseende.
those national procedures are in compliance with general principles of Union law and with fundamental rights as enshrined in the CFR, and in particular the right to be heard and the right to an effective remedy and a fair trial.
Når medlemsstaterne indfører sådanne sanktioner, må de ikke behandle indrejseforbud udstedt af deres nationale myndigheder og indrejseforbud udstedt af andre medlemsstater forskelligt, da det ville bringe harmoniseringen af EU-indrejseforbuddet i henhold til tilbagesendelsesdirektivet i fare.
Issuance of an entry ban to returnees who have not complied with the obligation to return within the period for voluntary departure at the moment of departure: an entry ban shall be imposed at a later stage (for instance upon departure) as an ancillary and subsequent element of an already issued return decision if the returnee has not complied with the obligation to return, within the period for voluntary departure.
Medlemsstaterne kan vedtage strafferetlige sanktioner over for tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, som ikke overholdt et gyldigt indrejseforbud efter deres tilbagevenden (Domstolens dom i sag C-290/14, Celaj, se afsnit 4).
Presence on Member State territory: illegal stay is an essential prerequisite for issuing a return decision and an accompanying entry ban.
I tilbagesendelsesdirektivets artikel 11, stk. 5, præciseres det, at bestemmelserne om indrejseforbud i forbindelse med tilbagesendelse ikke berører retten til international beskyttelse i henhold til EU-retten om asyl: Det betyder, at tidligere udstedte indrejseforbud i henhold til tilbagesendelsesdirektivet ikke udgør en gyldig begrundelse for tilbagesendelse eller straf af tredjelandsstatsborgere med ret til indrejse eller ophold i EU som asylansøgere eller som personer, der nyder international beskyttelse — se Domstolens dom i sag C-290/14, Celaj (præmis 32).
A Member State cannot issue a return decision and an accompanying entry ban to persons who are not staying on its territory.
Sådanne indrejseforbud skal suspenderes (under behandlingen af asylansøgningen) eller ophæves (når der er indrømmet international beskyttelse).
In a situation in which a person has absconded (for example after receiving a negative decision on an asylum application) but can still be assumed to be present on the territory of the Member State concerned, a return decision (including an entry ban) may be adopted in an in absentia procedure under national law.
Retsgrundlag: Tilbagesendelsesdirektivet — artikel 11, stk. 4, konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen — artikel 25
Illegal stay in the past: Member States cannot issue a return decision and an accompanying entry ban in accordance with the Return Directive to persons who are not present on their territory, including third-country nationals who had previously (in the past) stayed illegally and who returned to a third country before their illegal stay was detected.
Når en medlemsstat påtænker at udstede en opholdstilladelse eller anden tilladelse, som giver ret til ophold, til en tredjelandsstatsborger, der er genstand for et indrejseforbud udstedt af en anden medlemsstat, konsulterer den først den medlemsstat, der har udstedt indrejseforbuddet, og tager hensyn til dennes interesser i overensstemmelse med artikel 25 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen.
If such persons re-enter a Member State and measures under the Return Directive (return decision, entry ban) are adopted, the previous illegal stay(s) may be taken into account as an aggravating circumstance when determining the length of the entry ban.
I artikel 25 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen er fastsat følgende:
Previous illegal stay in other Member States may also be taken into account as an aggravating circumstance when determining the length of the entry ban.
Når en medlemsstat påtænker at udstede en opholdstilladelse, foretager den systematisk en søgning i Schengeninformationssystemet.
The Return Directive obliges Member States to issue an entry ban in two ‘qualified’ cases:
Når en medlemsstat påtænker at udstede opholdstilladelse til en udlænding, der er indberettet som uønsket, konsulterer den først den indberettende medlemsstat, og tager hensyn til denne parts interesser; der vil kun kunne udstedes opholdstilladelse af tungtvejende grunde, navnlig af humanitær karakter eller som følge af internationale forpligtelser.
no period for voluntary departure has been granted; or
Udstedes der en opholdstilladelse, skal den indberettende medlemsstat trække indberetningen tilbage, men kan placere den pågældende udlænding på sin nationale liste over indberetninger.
the obligation to return has not been complied with.
Inden en udlænding indberettes som uønsket, jf. artikel 96, kontrollerer medlemsstaterne deres nationale registre over udstedte visa til længerevarende ophold eller opholdstilladelser.
In all other cases (all return decisions adopted under the Return Directive which do not fall under the two ‘qualified’ cases) return decisions may be accompanied by an entry ban.
Hvis det viser sig, at en udlænding, som er indehaver af en gyldig opholdstilladelse udstedt af en af de kontraherende parter, er indberettet som uønsket, konsulterer den indberettende kontraherende part og den part, der har udstedt opholdstilladelsen, hinanden for at fastslå, om der er tilstrækkeligt grundlag for at inddrage opholdstilladelsen.
This implies that an entry ban may also be foreseen even if the person departed voluntarily.
Hvis opholdstilladelsen inddrages, sletter den indberettende kontraherende part indberetningen, men kan dog opføre den pågældende på sin nationale liste over uønskede personer.
However Member States enjoy discretion in this respect and are encouraged to exercise this discretion in a way which encourages voluntary departure.
Stk. 1 og 2 finder også anvendelse på visa til længerevarende ophold.
The length of the entry ban shall be determined in accordance with national law transposing the Return Directive with due regard to all relevant circumstances of the individual case.
Hvis en anden medlemsstat (medlemsstat B) beslutter at udstede en opholdstilladelse til samme person eller ikke at inddrage en eksisterende opholdstilladelse (efter at have konsulteret den medlemsstat, der udstedte indrejseforbuddet), er medlemsstat A forpligtet til at slette indberetningen (Schengenkonventionens artikel 25, stk. 2), selv om medlemsstaten kan opføre tredjelandsstatsborgeren på sin nationale liste over indberetninger.
the third-country national has already received in the past voluntary departure and/or reintegration assistance,
Årsagerne bag et eksisterende indrejseforbud udstedt af medlemsstat A samt denne medlemsstats interesser skal overvejes og tages i betragtning af medlemsstat B, inden sidstnævnte udsteder en opholdstilladelse eller beslutter ikke at inddrage en eksisterende opholdstilladelse (f.eks. med henblik på familiesammenføring).
the third-country national has entered without authorisation the territory of a Member State while an entry ban was still in force,
Inden medlemsstaten udsteder et indrejseforbud til personen, skal den bestræbe sig på at »tage hensyn til [den medlemsstats] interesser«, som udstedte indrejseforbuddet.
As a general rule, the length of the entry ban must not exceed 5 years.
»Historiske« indrejseforbud udstedt før den 24. december 2010 skal tilpasses i overensstemmelse med de standarder, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivets artikel 11, dvs. højst fem år, individuel vurdering, forpligtelse til at ophæve/overveje at ophæve under visse omstændigheder), hvis de har virkninger i perioden efter den 24. december 2010, og hvis de endnu ikke er i overensstemmelse med de materielle garantier i artikel 11.
When determining the concrete length of the entry ban, Member States are bound to carry out an individual examination of all relevant circumstances and to respect the principle of proportionality.
Tilpasningen skal finde sted enten efter anmodning fra den berørte person på et hvilket som helst tidspunkt eller ex officio hurtigst muligt og under alle omstændigheder ikke senere end i forbindelse med den regelmæssige gennemgang (hvert tredje år) af indrejseforbud i forbindelse med SIS-indberetninger.
A Member State might envisage varying timeframes for typical case categories, such as 3 years as a general standard rule, 5 years in aggravating circumstances (for instance repeated infringements of migration law) and 1 year in mitigating circumstances (for example infringements committed out of negligence only) as general guidance for its administration, but it must be assured that each case will be assessed individually in accordance with the principle of proportionality.
Domstolen præciserede det udtrykkeligt i sin dom i sag C-297/12, Filev og Osmani (præmis 39-41 og 44): »Indledningsvis bemærkes, at nævnte direktiv ikke indeholder nogen bestemmelse om en overgangsordning for de afgørelser om indrejseforbud, der er truffet, før direktivet fandt anvendelse.
Member States may lay down in their national laws or administrative regulations the general criteria which will be taken into account for individually determining the length of the entry ban in accordance with Article 11(2) of the Return Directive.