natgillin/translations-raw huggingface dataset:
være omfattet af en afgørelse om tilbagesendelse truffet af en anden medlemsstat
While Member States enjoy a wide discretion in determining such criteria, they should take into due account the following ones as an indication that an illegally staying third-country national may abscond:
manglende overholdelse af kravet om at rejse til en anden medlemsstats område, som havde udstedt en gyldig opholdstilladelse eller anden tilladelse til ophold
lack of documentation,
ulovlig indrejse på EU-medlemsstaternes og de associerede Schengenlandes område.
lack of residence, fixed abode or reliable address,
I national lovgivning kan der fastsættes objektive kriterier med henblik på at fastslå, om der er risiko for, at en person forsvinder.
failing to report to relevant authorities,
I overensstemmelse med de generelle principper i EU-retten, navnlig proportionalitetsprincippet, skal alle afgørelser, der træffes i henhold til tilbagesendelsesdirektivet, træffes efter en individuel vurdering af hver enkelt sag.
explicit expression of intent of non-compliance with return-related measures (for instance return decision, measures for preventing absconding),
Der skal tages hensyn til ovennævnte liste over kriterier i alle faser af tilbagesendelsesproceduren som et element i den samlede vurdering af den individuelle situation, men den kan ikke udgøre det eneste grundlag for automatisk at antage, at der er risiko for, at en person forsvinder, da det ofte vil være en kombination af flere af ovennævnte kriterier, der vil danne grundlag for at konkludere, at denne risiko består.
existence of conviction for a criminal offence, including for a serious criminal offence in another Member State [13],ongoing criminal investigations and proceedings,
Det skal undgås, at det automatisk konkluderes, at f.eks. ulovlig indrejse eller manglende dokumenter betyder, at der er risiko for, at en person forsvinder.
non-compliance with a return decision, including with an obligation to return within the period for voluntary departure,
En sådan individuel vurdering skal tage højde for alle relevante faktorer, herunder den pågældende persons alder og helbredstilstand samt sociale forhold, som direkte kan have indflydelse på, om tredjelandsstatsborgeren forsvinder, og kan i visse tilfælde give anledning til at konkludere, at der ikke er nogen risiko for, at den pågældende vil forsvinde, selv om et eller flere af de kriterier, der er fastsat i den nationale lovgivning, er opfyldt.
prior conduct (i.e. escaping),
Ud over ovennævnte kriterier, som kan være tegn på, at der er risiko for, at den pågældende forsvinder, kan visse objektive forhold i national lovgivning, uden at dette berører den pågældende tredjelandsstatsborgers ret til at blive hørt og have adgang til effektive retsmidler, anses for at udgøre en simpel formodning om, at der er risiko for, at den pågældende forsvinder (f.eks. at tredjelandsstatsborgeren afviser, at der er risiko herfor, selv om nedenstående forhold gør sig gældende) f.eks.:
lack of financial resources,
hvis vedkommende er involveret i uautoriserede sekundære bevægelser til en anden medlemsstat.
being subject of a return decision issued by another Member State,
Kommissionen anbefaler, at der i national lovgivning fastsættes bestemmelser om sådanne simple formodninger.
non-compliance with the requirement to go to the territory of another Member State that granted a valid residence permit or other authorisation offering a right to stay,
1.7.
illegal entry into the territory of the EU Member States and of the Schengen Associated countries.
Frivillig udrejse
National legislation may establish other objective criteria to determine the existence of a risk of absconding.
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 3, nr. 8) Opfyldelse af forpligtelsen til at vende tilbage inden for den frist, der er fastsat herfor i afgørelsen om tilbagesendelse.
According to general principles of Union law, in particular the principle of proportionality, all decisions taken under the Return Directive must be adopted on the basis of an individual assessment of each case.
I forbindelse med EU-retten om tilbagesendelse henviser frivillig udrejse til frivillig opfyldelse af en forpligtelse til at vende tilbage til et tredjeland.
The above list of criteria should be taken into account at any stage during the return procedure as an element in the overall assessment of each individual situation, but it cannot be the sole basis for assuming automatically a risk of absconding, as frequently it will be a combination of several of the above-listed criteria that will provide a basis for concluding the existence of such a risk.
Tilbagesendelsesdirektivet dækker derfor kun scenarie 2 og 3 nedenfor:
Any automatic conclusion, such as that illegal entry or lack of documents mean the existence of a risk of absconding, must be avoided.
2 + 3 = »tilbagesendelse« (som omhandlet i artikel 3, stk. 3, i tilbagesendelsesdirektivet)
Such individual assessment must take into account all relevant factors, including the age and the health and social conditions of the persons concerned that may be directly affecting the risk that the third-country national may abscond, and may in certain cases lead to the conclusion that there is no risk of absconding even though one or more of the criteria fixed in national law are fulfilled.
Mindreårige, uledsagede mindreårige, handicappede, ældre, gravide, enlige forældre med mindreårige børn og personer, der har været udsat for tortur, voldtægt eller andre grove former for psykisk, fysisk eller seksuel vold.
Legal basis: Return Directive — Article 3(8)
Kommissionen anbefaler, at medlemsstaterne også er opmærksomme på andre særlige situationer, hvor personer er sårbare, f.eks. dem, der er omhandlet i EU-retten om asyl — som ofre for menneskehandel eller kvindelig kønslemlæstelse, alvorligt syge eller personer med psykiske lidelser.
Compliance with the obligation to return within the time-limit fixed for that purpose in the return decision.
Behovet for at være særlig opmærksom på sårbare personers situation må ikke begrænse sig til de situationer, der udtrykkeligt er nævnt i tilbagesendelsesdirektivet (inden for fristen for frivillig udrejse samt i forbindelse med udsat tilbagesendelse og frihedsberøvelse).
Voluntary departure in the context of the Union return acquis refers to the voluntary compliance with an obligation to return to a third country.
Kommissionen anbefaler derfor, at medlemsstaterne er særlig opmærksomme på sårbare personers behov i alle faser af tilbagesendelsesproceduren som en del af vurderingen af de individuelle omstændigheder i hver sag.
The term ‘voluntary departure’ does not cover cases in which legally staying third-country nationals decide to go back to their home country based on their own decision.
Følgende medlemsstater er på nuværende tidspunkt bundet af tilbagesendelsesdirektivet:
These persons are already under an ‘abstract’ obligation to return under the Return Directive and may receive a return decision as well as an entry ban once the authorities obtain knowledge of their illegal stay (at the latest upon exit check — see sections 5.1 and 11.3).
alle EU-medlemsstater undtagen Det Forenede Kongerige og Irland
The Return Directive therefore covers only scenarios 2 and 3 below:
Schweiz, Norge, Island og Liechtenstein.
2 + 3 = ‘Return’ (within the meaning of Article 3(3) Return Directive)
Medlemsstaterne kan beslutte ikke at anvende direktivet på visse kategorier af tredjelandsstatsborgere:
REMOVAL: enforced compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
»grænsesager«, jf. tilbagesendelsesdirektivets artikel 2, stk. 2, litra a) (se afsnit 2.1) og
VOLUNTARY DEPARTURE: voluntary compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
»straffesager«, jf. tilbagesendelsesdirektivets artikel 2, stk. 2, litra b) (se afsnit 2.2).
VOLUNTARY RETURN: voluntary return of legally staying third-country nationals
En medlemsstats beslutning om at gøre brug af undtagelsesbestemmelsen og ikke anvende direktivet på »grænsesager« eller »straffesager« skal på forhånd klart fremgå af den nationale gennemførelseslovgivning [16], da den ellers ikke får retsvirkning.
Going from the national territory of one Member State to the territory of another Member State in accordance with Article 6(2) (see below section 5.4) cannot be considered as voluntary departure.
Der er ingen specifikke formelle krav til offentliggørelsen af en sådan beslutning.
The definition of voluntary departure always requires departure to a third country.
Det er dog vigtigt, at det klart — eksplicit eller implicit — fremgår af den nationale lovgivning, om og i hvilket omfang en medlemsstat gør brug af undtagelsesbestemmelsen.
Specific rules on transit by land through territories of other Member States in the context of voluntary departure are set out in section 6.4 below.
Hvis en medlemsstat ikke på forhånd har offentliggjort sin beslutning om at gøre brug af undtagelsesbestemmelserne i tilbagesendelsesdirektivets artikel 2, stk. 2, litra a) eller b), kan disse bestemmelser ikke bruges som en begrundelse for efterfølgende ikke at anvende tilbagesendelsesdirektivet i individuelle sager.
Legal basis: Return Directive — Article 3(9)
Det må dog ikke have negative konsekvenser for personer, der allerede kunne påberåbe sig virkningerne af tilbagesendelsesdirektivet (se Domstolens dom i sag C-297/12, Filev og Osmani [17]: »…for så vidt som en medlemsstat endnu ikke har gjort brug af denne mulighed […], kan den derimod ikke påberåbe sig retten til at begrænse dette direktivs personelle anvendelsesområde i henhold til dets artikel 2, stk. 2, litra b), i forhold til personer, som nævnte direktivs virkninger allerede fandt anvendelse på.«
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons and their specific needs in the return context is, however, not limited to the categories of vulnerable persons expressly enumerated in Article 3(9).
Personer, der er blevet nægtet indrejse, og som befinder sig i et transitområde eller en medlemsstats grænseområde, er ofte genstand for særlige regler i medlemsstaterne: Ud fra en »juridisk antagelse« anses de pågældende personer undertiden for ikke at »opholde sig på den pågældende medlemsstats område«, og der gælder særlige regler.
The Commission recommends that Member States should also pay attention to other special situations of vulnerability, such as those mentioned in the asylum acquis — being a victim of human trafficking or of female genital mutilation, being a person with serious illness or with mental disorders.
Tilbagesendelsesdirektivet anvender ikke denne tilgang, og enhver tredjelandsstatsborger, der fysisk opholder sig på medlemsstaternes område, anses for at være omfattet af direktivets anvendelsesområde.
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons should not be limited to the situations expressly referred to by the Return Directive (during the period for voluntary departure, during postponed return and during detention).
Medlemsstaterne kan dog frit beslutte ikke at anvende direktivet på »grænsesager«, defineret som tredjelandsstatsborgere, der:
The Commission therefore recommends that Member States should pay attention to the needs of vulnerable persons at all stages of the return procedure, as part of the assessment of the individual circumstances of each case.
er genstand for nægtelse af indrejse i medfør af artikel 13 i Schengengrænsekodeksen [18], eller
Legal basis: Return Directive — Articles 2 and 4(4)
som pågribes eller standses af de kompetente myndigheder i forbindelse med ulovlig overskridelse af en medlemsstats ydre grænse ad land-, sø- eller luftvejen, og som ikke efterfølgende har opnået tilladelse eller ret til ophold i den pågældende medlemsstat.
The scope of the Return Directive is broad and covers any third-country national staying illegally on the territory of a Member State.
Det kan være nyttigt at anvende denne undtagelsesbestemmelse f.eks. i tilfælde af medlemsstater i frontlinjen, som oplever et betydeligt migrationspres, når dette kan sikre mere effektive procedurer.
The following Member States are currently bound by the Return Directive:
I disse tilfælde anbefaler Kommissionen, at en sådan undtagelsesbestemmelse anvendes.
all EU Member States, except UK and Ireland,
De nationale procedurer for »grænsesager« skal overholde de generelle principper i folkeretten og iagttage de pågældende tredjelandsstatsborgeres grundlæggende rettigheder samt beskyttelsesforanstaltningerne i tilbagesendelsesdirektivets artikel 4, stk. 4 (se afsnit 2.2).
Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein.
Artikel 2, stk. 2, litra a), indebærer en direkte forbindelse i tid og sted med overskridelsen af den ydre grænse.
Member States may decide not to apply the Directive to certain categories of third-country nationals:
Den vedrører derfor tredjelandsstatsborgere, der blev pågrebet eller standset af de kompetente myndigheder netop på det tidspunkt, hvor de ulovligt overskred den ydre grænse, eller på et tidspunkt efter denne overskridelse i nærheden af den pågældende grænse — se Domstolens dom i sag C-47/15, Affum (præmis 72).
‘border cases’, in accordance with Article 2(2)(a) of the Return Directive (see section 2.1), and
Følgende personkategorier er f.eks. omfattet af udtrykket »pågribes eller standses af de kompetente myndigheder i forbindelse med ulovlig overskridelse af en medlemsstats ydre grænse«, fordi der stadig er en DIREKTE forbindelse med den irregulære grænsepassage:
‘criminal law cases’, in accordance with Article 2(2)(b) of the Return Directive (see section 2.2).
personer, der ankommer på irregulær vis med skib, og som pågribes ved ankomsten eller kort efter
The decision of a Member State to make use of the derogation and not to apply the Directive to ‘border cases’ or ‘criminal law cases’ must be made clear, in advance, in the national implementing legislation [16], otherwise it can develop no legal effects.
personer, der anholdes af politiet efter at være kravlet over et grænsehegn
There are no specific formal requirements for making known such decision.
irregulære tilrejsende, der forlader den bus/det tog, der bragte dem direkte til en medlemsstats område (uden tidligere ophold på en medlemsstats område).
It is, however, important that it clearly derives — explicitly or implicitly — from the national legislation if and to which extent a Member State makes use of the derogation.
Følgende personkategorier er ikke omfattet af udtrykket »pågribes eller standses af de kompetente myndigheder i forbindelse med ulovlig overskridelse af en medlemsstats ydre grænse«, fordi der ikke længere er en DIREKTE forbindelse med den irregulære grænsepassage:
If a Member State has not made public, in advance, its decision to use the derogations under Article 2(2)(a) or (b) of the Return Directive, these provisions cannot be used as a justification for not applying the Return Directive subsequently in individual cases.
irregulære tilrejsende, der pågribes på en medlemsstats område et stykke tid efter den irregulære indrejse
Nothing prevents Member States from limiting the use of the derogation of Article 2(2)(a) or 2(2)(b) of the Return Directive to certain categories of persons (for example, only refusals of entry at air borders or sea borders), provided that this is made clear in the implementing national legislation.
irregulære migranter, der pågribes i et grænseområde (medmindre der stadig er en direkte forbindelse med den ulovlige grænsepassage)
Member States can decide to make use of the derogation at a later stage following the initial transposition of the Return Directive into national law.
en irregulær migrant, som forlader en bus, der kommer fra et tredjeland, hvis bussen allerede er standset flere gange på EU's område
This must, however, not have disadvantageous consequences with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of the Return Directive (see the judgment of the ECJ in Case C-297/12, Filev and Osmani [17]: ‘[…] in so far as a Member State has not yet made use of that discretion […] it may not avail itself of the right to restrict the scope of the persons covered by that directive pursuant to Article 2(2)(b) thereof with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of that directive’).
irregulære migranter, der — efter at være blevet udvist ved en tidligere lejlighed — overtræder et stadig gyldigt indrejseforbud (medmindre de pågribes i direkte forbindelse med en ulovlig grænsepassage)
Persons who have been refused entry and who are present in a transit zone or in a border area of a Member State are frequently subject to special rules in Member States: by virtue of a ‘legal fiction’, these persons are sometimes not considered to be ‘staying in the territory of the Member State’ concerned and specific rules are applied.
irregulære migranter, der passerer en indre grænse — se Domstolens dom i sag C-47/15, Affum (præmis 69), direktivets artikel 2, stk. 2, der henviser til de ydre grænser, og Schengengrænsekodeksens artikel 14, der finder anvendelse på de ydre grænser
The Return Directive does not follow this approach and it considers any third-country national physically staying on Member State territory as covered by its scope.
tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, som forlader medlemsstaternes og de associerede Schengenlandes område — se Domstolens dom i sag C-47/15, Affum (præmis 71).
Member States are, however, free to decide not to apply the Directive to ‘border cases’, defined as third-country nationals who:
Praktiske eksempler på sager, der er omfattet af bestemmelsen: »og som ikke efterfølgende har opnået tilladelse eller ret til ophold i den pågældende medlemsstat«, som undtagelsesbestemmelsen ikke finder anvendelse på:
are subject to a refusal of entry in accordance with Article 13 of the Schengen Borders Code [18], or
irregulære tilrejsende, der er blevet pågrebet ved de ydre grænser, og som efterfølgende har fået opholdsret som asylansøgere.
are apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing by land, sea or air of the external border of a Member State and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member State.
Selv hvis de — efter endeligt afslag på asylansøgningen — igen bliver »tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold«, må de ikke udelukkes fra direktivets anvendelsesområde som »grænsesag«
The use of this derogation can be useful, for instance, in the case of frontline Member States experiencing significant migratory pressure, when this can provide for more effective procedures; in such cases, the Commission recommends making use of such derogation.
en tredjelandsstatsborger, som er blevet nægtet indrejse og opholder sig i lufthavnens transitområde (og dermed kan være udelukket fra direktivets anvendelsesområde), og som overføres til et hospital af lægelige årsager og får en tidsbegrænset national opholdstilladelse (og ikke blot udsættelse af udsendelse i henhold til artikel 9, stk. 2, litra a)), der gælder i indlæggelsesperioden.
National procedures for ‘border cases’ must respect the general principles of international law and the fundamental rights of the third-country nationals concerned, as well as the safeguards set by Article 4(4) of the Return Directive (see section 2.2).
Hvilken form de afgørelser, som træffes i forhold til tredjelandsstatsborgere, der er udelukket fra tilbagesendelsesdirektivets anvendelsesområde i henhold til artikel 2, stk. 2, litra a), skal have, deres indhold og retsmidlerne til prøvelse af disse er omfattet af den nationale lovgivning.
Article 2(2)(a) implies a direct temporal and spatial link with the crossing of the external border.
Nægtelse af indrejse i henhold til Schengengrænsekodeksens artikel 14 omfatter alle, der ikke opfylder betingelserne for indrejse i henhold til Schengengrænsekodeksens artikel 6, stk. 1.
It therefore concerns third-country nationals who have been apprehended or intercepted by the competent authorities at the very time of the irregular crossing of the external border or near that external border after it has been crossed — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 72).
Personer, der nægtes indrejse i en lufthavns transitområde eller ved et grænseovergangssted på en medlemsstats område, henhører under tilbagesendelsesdirektivets anvendelsesområde (fordi de allerede fysisk opholder sig på området).
The following categories of persons are for instance covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is still a DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
Medlemsstaterne kan dog gøre brug af undtagelsesbestemmelsen i artikel 2, stk. 2, litra a), i henhold til hvilken medlemsstaterne kan beslutte ikke at anvende direktivet på disse sager.
persons arriving irregularly by boat who are apprehended upon or shortly after arrival,
Undtagelserne for grænsesager, jf. artikel 2, stk. 2, litra a), finder kun anvendelse i tilfælde af pågribelse ved de ydre grænser, ikke de indre grænser — se Domstolens dom i sag C-47/15, Affum.
persons arrested by the police after having climbed a border fence,
Den midlertidige genindførelse af kontrol ved de indre grænser omdanner ikke de indre grænser til ydre grænser.
irregular entrants who are leaving the train/bus that brought them directly into the territory of a Member State (without previous stopover in Member State territory).
Denne situation er derfor uden relevans for tilbagesendelsesdirektivets anvendelsesområde.
The following categories of persons are not covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is no more DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
»Grænsesager« og »grænselignende sager«, der kan være udelukket fra direktivets anvendelsesområde i henhold til artikel 2, stk. 2, litra a), er ikke de samme som de sager, der er nævnt i samme direktivs artikel 12, stk. 3 (forenklet procedure ved ulovlig indrejse): ulovlig indrejse (det udtryk, der bruges i tilbagesendelsesdirektivets artikel 12, stk. 3) er ikke synonymt med de »grænsesager og grænselignende sager«, der er beskrevet i samme direktivs artikel 2, stk. 2, litra a).
irregular entrants who are apprehended within the Member State's territory, within a certain period after irregular entry,
Eksempel: En tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold, der pågribes på en medlemsstats område tre måneder efter den pågældendes ulovlige indrejse, er ikke omfattet af tilbagesendelsesdirektivets artikel 2, stk. 2, litra a), men kan være omfattet af samme direktivs artikel 12, stk. 3.
irregular migrants apprehended in a border region, unless there is still a direct connection to the act of irregular border crossing,
2.2.
an irregular migrant leaving a bus coming from a third country, if the bus has already made several stops in EU territory,
Hvis medlemsstaterne vælger ikke at anvende direktivet på grænsesager, skal de ikke desto mindre overholde princippet om non-refoulement og — i henhold til tilbagesendelsesdirektivets artikel 4, stk. 4 — sikre, at beskyttelsesniveauet for de berørte personer ikke er mindre gunstigt end det, der er fastsat i direktivets artikler om:
irregular migrants who, having been expulsed at a previous occasion, infringe a still valid entry ban (unless they are apprehended in direct connection with irregular border crossing),
begrænsning af anvendelsen af tvangsforanstaltninger
irregular migrants crossing an internal border — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 69), Article 2(2) of the Directive referring to external borders and Article 14 SBC applying at the external borders,
udsættelse af udsendelse
illegally staying third-country nationals who are leaving the territories of the Member States and of the Schengen Associated countries — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 71).