natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Henstillingen til Polen indeholder en betragtning, hvori det fremhæves, at »Retssikkerhed og tillid til kvaliteten og forudsigeligheden af lovgivningsmæssige, skattemæssige og andre politikker og institutioner er vigtige faktorer, som kunne muliggøre en stigning i investeringsniveauet.
The recommendation addressed to Poland contains a recital underlining that ‘Legal certainty and trust in the quality and predictability of regulatory, tax and other policies and institutions are important factors that could allow an increase in the investment rate.
under henvisning til Euro-Middelhavs-aftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Den Arabiske Republik Egypten på den anden side [1], særlig artikel 76, og
Having regard to the Euro-Mediterranean Agreement establishing an Association between the European Communities and their Member States, of the one part, and the Arab Republic of Egypt, of the other part [1], and in particular Article 76 thereof,
Kommissionens henstilling (EU) 2017/1584
Commission Recommendation (EU) 2017/1584
om en koordineret reaktion på væsentlige cybersikkerhedshændelser og -kriser
on coordinated response to large-scale cybersecurity incidents and crises
Anvendelsen og afhængigheden af informations- og kommunikationsteknologier er blevet grundlæggende aspekter i alle sektorer af økonomien, da virksomheder og borgere mere end nogensinde før er indbyrdes forbundne og afhængige af hinanden.
The use of and dependence on information and communication technologies have become fundamental aspects in all sectors of economic activity as our companies and citizens are more interconnected and interdependent across sectors and borders than ever before.
En cybersikkerhedshændelse, som berører organisationer i mere end en medlemsstat eller sågar hele Unionen med potentielt alvorlige forstyrrelser til følge på det indre marked og mere generelt for de net- og informationssystemer, som Unionens økonomi, demokrati og samfundsliv hviler på, er et scenarie, som medlemsstaterne og EU-institutionerne skal være velforberedt på at håndtere.
A cybersecurity incident affecting organisations in more than one Member State or even the entire Union with potential serious disruptions to the internal market and more broadly to the network and information systems on which the Union economy, democracy and society rely is a scenario that Member States and EU institutions have to be well-prepared for.
En cybersikkerhedshændelse kan anses for at være en krise på EU-plan, når den forstyrrelse, som hændelsen forårsager, er for omfattende at håndtere på egen hånd for den berørte medlemsstat, eller når den berører to eller flere medlemsstater med en så vidtrækkende indvirkning af teknisk eller politisk betydning, at det kræver rettidig koordinering og reaktion på politisk plan i Unionen.
A cybersecurity incident may be considered a crisis at Union level when the disruption caused by the incident is too extensive for a concerned Member State to handle on its own or when it affects two or more Member States with such a wide-ranging impact of technical or political significance that it requires timely coordination and response at Union political level.
Cybersikkerhedshændelser kan udløse en større krise og have indvirkning på andre aktivitetssektorer end net- og informationssystemer og kommunikationsnet; en passende reaktion skal derfor baseres på både cyberrelaterede og ikkecyberrelaterede modvirkningsforanstaltninger.
Cybersecurity incidents can trigger a broader crisis, impacting sectors of activity beyond network and information systems and communication networks; any appropriate response must rely upon both cyber and non-cyber mitigation activities.
Cybersikkerhedshændelser er uforudsigelige.
Cybersecurity incidents are unpredictable, often occur and evolve within very short periods of time and therefore affected entities and those with responsibilities as regards responding to and mitigating the effects of the incident must coordinate their response quickly.
De opstår og udvikler sig ofte inden for et meget kort tidsrum, og derfor skal de berørte enheder og dem, der har ansvaret for at reagere på og mindske virkningerne af hændelsen, hurtigt koordinere deres reaktion.
Furthermore, cybersecurity incidents are often not contained with any specific geographical area and may occur simultaneously or spread instantly across many countries.
Desuden er det ofte tilfældet, at cybersikkerhedshændelser ikke kun optræder inden for et bestemt geografisk område, men forekommer samtidigt i eller kan sprede sig hastigt til flere lande.
An effective response to large-scale cybersecurity incidents and crises at the EU level requires swift and effective cooperation amongst all relevant stakeholders and relies on the preparedness and capabilities of individual Member States as well as coordinated joint action supported by Union capabilities.
En effektiv reaktion på væsentlige cybersikkerhedshændelser og -kriser på EU-plan kræver et hurtigt og effektivt samarbejde mellem alle relevante interessenter og afhænger af de enkelte medlemsstaters beredskab og kapaciteter og af koordinerede fælles foranstaltninger, der støttes gennem Unionens kapaciteter.
Timely and effective response to incidents relies therefore on the existence of previously established and, to the extent possible, well-rehearsed cooperation procedures and mechanisms having clearly defined the roles and responsibilities of the key actors at national and Union level.
For at kunne reagere rettidigt og effektivt på hændelser skal der være forudfastlagte og så vidt muligt indøvede fremgangsmåder og mekanismer for samarbejde med klart definerede roller og ansvarsområder for de vigtigste aktører på nationalt plan og på EU-plan.
In its conclusions [1] on Critical Information Infrastructure Protection of 27 May 2011, the Council invited the EU Member States to ‘strengthen collaboration among Member States and contribute, on the basis of national crisis management experiences and results and in cooperation with ENISA to the development of European cyber incident cooperation mechanisms to be tested in the framework of the next Cyber Europe exercise in 2012’.
I sine konklusioner [1] om »Beskyttelse af kritisk informationsinfrastruktur« af 27. maj 2011 opfordrede Rådet medlemsstaterne til at styrke samarbejdet mellem medlemsstaterne og på grundlag af de nationale krisestyringserfaringer og -resultater og i samarbejde med ENISA at bidrage til udviklingen af europæiske samarbejdsmekanismer for netsikkerhedshændelser, der skal testes som led i den næste Cyber Europe-øvelse i 2012.
The 2016 Communication ‘Strengthening Europe's Cyber Resilience System and Fostering a Competitive and Innovative Cybersecurity Industry’ [2] encouraged Member States to make the most out of the NIS Directive [3] cooperation mechanisms and to enhance cross-border cooperation related to preparedness for a large-scale cyber incident.
I meddelelsen fra 2016 om »Styrkelse af Europas system for modstandsdygtighed over for cyberangreb og fremme af en konkurrencedygtig og innovativ cybersikkerhedsindustri« [2] blev medlemsstaterne opfordret til at udnytte samarbejdsmekanismerne i NIS-direktivet [3] så meget som muligt og forbedre det grænseoverskridende samarbejde om beredskabet ved væsentlige cybersikkerhedshændelser.
It added that a coordinated approach to crisis cooperation across the various elements of the cyber ecosystem to be set out in a ‘blueprint’ would increase preparedness and that such a blueprint should also ensure synergies and coherence with existing crisis management mechanisms.
Herudover blev det tilføjet, at en koordineret tilgang til krisesamarbejdet på tværs af de forskellige elementer i cyberøkosystemet, som skal uddybes i en plan, vil øge beredskabet, og at en sådan plan også bør sikre synergier og sammenhæng med eksisterende krisestyringsmekanismer.
In the Council Conclusions [4] on the aforementioned Communication, Member States called on the Commission to submit such a blueprint for consideration by the bodies and other relevant stakeholders.
I Rådets konklusioner [4] om ovennævnte meddelelse opfordrede medlemsstaterne Kommissionen til at fremlægge en sådan plan, så de berørte instanser og andre relevante interessenter har mulighed for at tage den med i overvejelserne.
However the NIS Directive does not provide for a Union cooperation framework in case of large-scale cybersecurity incidents and crises.
NIS-direktivet foreskriver imidlertid ikke en samarbejdsramme på EU-plan i tilfælde af væsentlige cybersikkerhedshændelser og -kriser.
The Commission, consulted with Member States in two separate consultation workshops held in Brussels on 5 April and 4 July 2017 with Member States representatives from Computer Security Incident Response Teams (CSIRTs), the Cooperation Group established by the NIS Directive and the Council Horizontal Working Party on Cyber Issues as well as representatives from the European External Action Service (EEAS), ENISA, Europol/EC3 and the General Secretariat of the Council (GSC).
Kommissionen rådførte sig med medlemsstaterne i to særskilte workshops, som blev afholdt i Bruxelles den 5. april og den 4. juli 2017 med deltagelse af repræsentanter for medlemsstaterne fra de enheder, der håndterer IT-sikkerhedshændelser (CSIRT'er), den samarbejdsgruppe, der er nedsat ved NIS-direktivet og Rådets Horisontale Gruppe vedrørende Cyberspørgsmål samt repræsentanter for Tjenesten for EU's Optræden Udadtil (EEAS), ENISA, Europol/EC3 og Generalsekretariatet for Rådet (GSC).
The present Blueprint for coordinated response to large-scale cybersecurity incidents and crises at the Union level, annexed to this Recommendation, is the outcome of the aforementioned consultations and complements the Communication on ‘Strengthening Europe's Cyber Resilience System and Fostering a Competitive and Innovative Cybersecurity Industry’.
Den nuværende plan for en koordineret reaktion på væsentlige cybersikkerhedshændelser og -kriser på EU-plan, der er vedlagt som bilag til denne henstilling, er resultatet af ovennævnte samråd og supplerer meddelelsen om »Styrkelse af Europas system for modstandsdygtighed over for cyberangreb og fremme af en konkurrencedygtig og innovativ cybersikkerhedsindustri«.
The Blueprint describes and sets out the objectives and modes of cooperation between the Member States and EU institutions, bodies, offices and agencies (hereafter referred to as ‘EU institutions’) in responding to large-scale cybersecurity incidents and crises and how existing Crisis Management mechanisms can make full use of existing cybersecurity entities at EU level.
I planen beskrives og fastlægges målene og formerne for samarbejde mellem medlemsstaterne og EU-institutioner, organer, kontorer og agenturer (herefter »EU-institutioner«) ved reaktion på væsentlige cybersikkerhedshændelser og -kriser, og hvordan eksisterende krisestyringsmekanismer kan gøre fuld brug af eksisterende enheder på EU-plan med ansvar for cybersikkerhed.
In responding to a cybersecurity crisis in the sense of recital 2, coordination of the response at political Union level in the Council will use the Integrated Political Crisis Response (IPCR) arrangements [5]; the Commission will use the ARGUS [6] high-level cross-sectoral crisis coordination process.
Ved reaktionen på en cyberkrise som omhandlet i betragtning 2 vil Rådet ved koordineringen af reaktionen på politisk plan i Unionen gøre brug af de integrerede ordninger for politisk kriserespons (IPCR) [5]; Kommissionen vil anvende den tværsektorielle krisekoordineringsproces på højt niveau, ARGUS [6].
If the crisis entails an important external or Common Security and Defence Policy (CSDP) dimension, the European External Action Service (EEAS) Crisis Response Mechanism (CRM) [6] Ibid.
Nærværende henstilling berører derfor ikke sådanne mekanismer.
For example, in the framework of the European Global Navigation Satellite System (GNSS), Council Decision 2014/496/CFSP [7] already defines the respective roles of the Council, the High Representative, the Commission, the European GNSS Agency and the Member States within the chain of operational responsibilities set up in order to react to a threat to the Union, to the Member States or to the GNSS, including in case of cyber-attacks.
Medlemsstaterne har det primære ansvar for at reagere i tilfælde af væsentlige cybersikkerhedshændelser eller -kriser, der påvirker dem.
Therefore, this recommendation should be without prejudice to such mechanisms.
Der er imidlertid også fastlagt en vigtig rolle for Kommissionen, den højtstående repræsentant og andre EU-institutioner eller -tjenestegrene, som udspringer af EU-retten eller af det forhold, at cybersikkerhedshændelser og -kriser kan have indvirkning på alle sektorer af økonomien, Unionens sikkerhed og internationale forbindelser og på institutionerne.
Member States have the primary responsibility for the response in case of large-scale cybersecurity incidents or crises affecting them.
På EU-plan tæller de vigtigste aktører, der er involveret i reaktion på cybersikkerhedskriser, de i medfør af NIS-direktivet nyoprettede strukturer og mekanismer, herunder netværket af enheder, der håndterer IT-sikkerhedshændelser (CSIRT), og de relevante agenturer og organer, dvs. Den Europæiske Unions Agentur for Net- og Informationssikkerhed (ENISA), Det Europæiske Center for Bekæmpelse af Cyberkriminalitet (Europol/EC3), EU's Efterretningsanalysecenter (INTCEN), Efterretningsafdelingen under EU's Militærstab (EUMS INT) og Situationscentret (SITROOM) i INTCEN, der samarbejder som SIAC (ordningen med én efterretningsanalysekapacitet), EU-Enheden for Analyse og Udveksling af Oplysninger om Hybride Trusler (med hovedkvarter i INTCEN), IT-Beredskabsenheden for EU's Institutioner (CERT-EU) og Det Europæiske Beredskabskoordineringscenter i Kommissionen
The Commission, the High Representative and other EU institutions or services have however an important role, stemming from Union law or from the fact that cybersecurity incidents and crises may impact all sections of economic activity within the single market, the security and international relations of the Union, as well as the institutions themselves.
Samarbejdet mellem medlemsstaterne i forbindelse med reaktion på cyberhændelser på teknisk plan foregår gennem CSIRT-netværket, der er oprettet i medfør af NIS-direktivet.
At Union level, the key actors involved in response to cybersecurity crises include the newly established NIS Directive structures and mechanisms, namely the Computer Security Incident Response Teams (CSIRTs) network, as well as the relevant agencies and bodies namely the European Union Agency for Network and Information Security (ENISA), the European Cybercrime Centre at Europol (Europol/EC3), the EU Intelligence Analysis Centre (INTCEN), EU Military Staff Intelligence Directorate (EUMS INT) and Situation Room (Sitroom) working together as SIAC (the Single Intelligence Analysis Capacity), the EU Hybrid Fusion Cell (based in INTCEN), the Computer Emergency Response Team for the EU institutions (CERT-EU) and the Emergency Response Coordination Centre in the European Commission.
ENISA varetager sekretariatsfunktionen for netværket og støtter aktivt samarbejdet mellem CSIRT-enhederne.
Cooperation amongst Member States in responding to cybersecurity incidents at technical level is provided by the CSIRTs Network established by the NIS Directive.
De nationale CSIRT og CERT-EU samarbejder og udveksler oplysninger på frivillig basis, herunder, når det er nødvendigt, som reaktion på cybersikkerhedshændelser, der berører en eller flere medlemsstater.
ENISA provides the secretariat for the Network and actively supports the cooperation among the CSIRTs.
På anmodning af en repræsentant for en medlemsstats CSIRT kan de drøfte og, når det er muligt, identificere en samordnet reaktion på en hændelse, som er identificeret inden for samme medlemsstats jurisdiktion.
The national CSIRTs and the CERT-EU cooperate and exchange information on a voluntary basis including, when necessary, in response to cybersecurity incidents that affect one or more Member States.
De nærmere procedurer herfor vil blive fastlagt inden for rammerne af CSIRT-netværkets operative standardprocedurer (SOP) [8].
At the request of a representative of a Member State's CSIRT, they may discuss and, where possible, identify a coordinated response to an incident that has been identified within the jurisdiction of that same Member State.
CSIRT-netværket har også til opgave at drøfte, undersøge og identificere yderligere former for operationelt samarbejde, herunder i forhold til kategorier af risici og hændelser, tidlige varslinger, gensidig bistand, principper og retningslinjer for koordination, når medlemsstaterne reagerer på grænseoverskridende risici og hændelser.
Relevant procedures will be set out in CSIRTs Network's Standard Operating Procedures (SOPs) [8].
Den samarbejdsgruppe, der er nedsat i medfør af artikel 11 i NIS-direktivet, har til opgave at yde strategisk vejledning om aktiviteterne i CSIRT-netværket og at drøfte medlemsstaternes kapaciteter og beredskab og på frivillig basis evaluere nationale strategier for sikkerheden i net- og informationssystemer og CSIRT'ers effektivitet samt identificere bedste praksis.
The CSIRTs network is also tasked with discussing, exploring and identifying further forms of operational cooperation, including in relation to categories of risks and incidents, early warnings, mutual assistance, principles and modalities for coordination, when Member States respond to cross-border risks and incidents.
Gennem et specifikt arbejdsforløb inden for samarbejdsgruppen er der i øjeblikket ved at blive udarbejdet retningslinjer for underretninger om hændelser, jf. artikel 14, stk. 7, i NIS-direktivet, om de omstændigheder, hvorunder operatører af væsentlige tjenester har pligt til at underrette om hændelser, jf. artikel 14, stk. 3, samt formatet og proceduren for disse underretninger [9].
The Cooperation Group established by Article 11 of the NIS Directive is tasked with providing strategic guidance for the activities of the CSIRTs network and discussing capabilities and preparedness of the Member States, and, on a voluntary basis, evaluating national strategies on the security of network and information systems and the effectiveness of CSIRTs, and identifying best practice.
Kendskab til og forståelse af situationen i realtid, risikosituationen og truslerne, som er opnået gennem rapporter, vurderinger, forskning, undersøgelser og analyser, er af stor vigtighed for at kunne træffe velbegrundede beslutninger.
A dedicated work stream within the Cooperation Group is preparing incident notification guidelines, pursuant to Article 14(7) of the NIS Directive, concerning the circumstances in which operators of essential services are required to notify incidents pursuant to Article 14(3) and the format and procedure for such notifications [9].
Dette »kendskab til situationen« — hos alle relevante interessenter — er afgørende for en effektiv koordineret reaktion.
Awareness and understanding of the real-time situation, risk posture, and threats gained through reporting, assessments, research, investigation, and analysis, is vital to enable well-informed decisions This ‘situational awareness’ — by all relevant stakeholders — is essential for an effective coordinated response.
Til kendskab til situationen hører oplysninger om årsagerne til og følgerne og oprindelsen af hændelsen.
Situational awareness includes elements about the causes as well as the impact and origin of the incident.
Det anerkendes, at dette forudsætter udveksling og deling af oplysninger mellem berørte parter i et egnet format og ved anvendelse af en fælles klassificering til at beskrive hændelsen på en tilstrækkelig sikker måde.
It is recognised that this depends on exchange and sharing of information between relevant parties in a suitable format, using a common taxonomy to describe the incident and in an appropriately secure manner.
Håndteringen af cybersikkerhedshændelser kan antage mange former, fra identifikation af tekniske foranstaltninger, der kan indebære, at to eller flere enheder i fællesskab undersøger de tekniske årsager til hændelsen (f.eks. analyse af malware), eller identifikation af metoder, ved hjælp af hvilke organisationerne kan vurdere, hvorvidt de er berørt (f.eks. indikatorer for kompromittering (IOC)), til operationelle beslutninger om anvendelse af sådanne foranstaltninger og på politisk plan træffe beslutning om anvendelse af andre instrumenter som f.eks. den fælles ramme for reaktion på ondsindede cyberaktiviteter [10] eller EU's fælles operationelle protokol for imødegåelse af hybride trusler (EU-drejebogen) [11], afhængigt af hændelsens natur.
Responding to cybersecurity incidents may take many forms, ranging from identifying technical measures which may entail two or more entities jointly investigating the technical causes of the incident (e.g. malware analysis) or identifying ways through which organisations may assess whether they have been affected (e.g. indicators of compromise), to operational decisions on applying such measures and, at the political level, deciding on the use of other instruments such as the Framework for a Joint response to malicious cyber activities [10] or the EU operational protocol for countering hybrid threats [11], depending on the incident.
At de europæiske borgere og virksomheder har tillid til de digitale tjenester, er afgørende for det digitale indre markeds fortsatte udvikling.
European citizens' and businesses' trust in digital services is essential for a flourishing digital single market.
Derfor spiller krisekommunikation en særlig vigtig rolle i afbødningen af de negative følger af cybersikkerhedshændelser og -kriser.
Therefore, crisis communication plays a particularly important role in mitigating the negative effects of cybersecurity incidents and crises.
Kommunikation kan også anvendes inden for rammerne af EU's fælles diplomatiske reaktion som en måde at påvirke adfærden hos (potentielle) angribere fra tredjelande.
Communication may also be used in the context of the Framework for a Joint Diplomatic Response as a means to influence the behaviour of (potential) aggressors acting from third countries.
For at en politisk reaktion kan have den ønskede effekt, er det afgørende at tilpasse den offentlige kommunikation, der har til formål at afbøde de negative virkninger af cybersikkerhedshændelser og -kriser, og den offentlige kommunikation, der har til formål at påvirke udøvere af ondsindede cyberaktiviteter, til hinanden.
Aligning the public communication to mitigate the negative effects of cybersecurity incidents and crises and the public communication to influence an aggressor is essential for a political response to be effective.
Oplysning af offentligheden om, hvordan virkningerne af en hændelse kan afbødes på brugerniveau og organisatorisk niveau (f.eks. ved at downloade en softwarepatch eller at træffe supplerende foranstaltninger til at undgå at udsætte sig selv for risiko, osv.), kan være en effektiv foranstaltning til at begrænse omfanget af en væsentlig cybersikkerhedshændelse eller -krise.
Providing the public with information on how they can mitigate at user and organisational level the effects of an incident (for example by applying a patch or taking complementary actions to avoid the threat, etc.) could be an effective measure to mitigate a large-scale cybersecurity incident or crisis.
I øjeblikket er Kommissionen gennem Connecting Europe-facilitetens (CEF) program om digitaltjenesteinfrastrukturer ved at udvikle en central tjenesteplatform og samarbejdsmekanisme, også kendt som MeliCERTes, mellem de medlemsstater, der deltager i CSIRT, for at forbedre deres beredskabsniveauer, samarbejde og reaktion over for nye trusler mod cybersikkerheden og cybersikkerhedshændelser.
The Commission, through the Connecting Europe Facility (CEF) cybersecurity Digital Service Infrastructure, is developing a Core Service Platform cooperation mechanism, known as MeliCERTes, between participating Member States CSIRTs to improve their levels of preparedness, cooperation and response to emerging cyber threats and incidents.