natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne form for frihedsberøvelse er omfattet af tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 1, litra b), hvori følgende udtrykkeligt nævnes »undviger eller lægger hindringer i vejen for […] udsendelsesprocessen som begrundelse for frihedsberøvelse.
In order to avoid a legal vacuum for these persons, the Commission had proposed to provide for a minimum level of conditions of stay for those illegally staying third-country nationals for whom the enforcement of the return decision has been postponed or who cannot be removed, by referring to the substance of a set of conditions already laid down in Articles 7 to 10, Article 15 and Articles 17 to 20 of Council Directive 2003/9/EC [71] (Reception Conditions Directive), covering — in essence — four basic rights: (1) family unity; (2) healthcare; (3) schooling and education for minors; and (4) respect for special needs of vulnerable persons.
Det indebærer, at i de tilfælde, hvor det bliver klart, at der ikke længere er rimelig udsigt til udsendelse, skal frihedsberøvelsen afsluttes — f.eks. når det bliver klart, at de dokumenter, et tredjeland skal udstede, vil blive modtaget for sent eller slet ikke, selv hvis den frihedsberøvede ville samarbejde.
Other important rights under the Reception Conditions Directive, such as access to employment and material reception conditions, were not referred to.
Kan frihedsberøvelsen opretholdes, hvis en tredjelandsstatsborger, der skal tilbagesendes, indgiver en asylansøgning?
Following negotiations, in the course of which concerns were expressed that references to the Reception Conditions Directive might be perceived as an ‘upgrading’ of the situation of irregular migrants and thus send a wrong policy message, a ‘self-standing’ list of rights was established.
Domstolens besvarede dette spørgsmål i dommen i sag C-534/11, Arslan [76] (præmis 49 og 63): »artikel 2, stk. 1, i […] direktiv 2008/115[/EF] skal fortolkes således, at dette direktiv ikke finder anvendelse på en tredjelandsstatsborger, der har indgivet en anmodning om international beskyttelse som omhandlet i direktiv 2005/85[/EF], og dette i tidsrummet fra indgivelsen af nævnte anmodning indtil der træffes afgørelse om denne anmodning i første instans eller, i givet fald, indtil udfaldet af den sag, der er blevet anlagt til prøvelse af nævnte afgørelse.
The scope of situations covered by Article 14(1) is broad: it covers the period for voluntary departure as well as any period for which removal has been formally or de facto postponed in accordance with Article 9 of the Return Directive (for example appeal with suspensive effect, possible violation of non-refoulement principle, health reasons, technical reasons, failure of removal efforts due to lack of identification).
»[…] Direktiv 2003/9[/EF] og 2005/85[/EF] [er] ikke […]til hinder for, at en tredjelandsstatsborger, der har indgivet en anmodning om international beskyttelse som omhandlet i direktiv 2005/85[/EF] efter at være blevet frihedsberøvet i medfør af artikel 15 i direktiv 2008/115[/EF], får opretholdt sin frihedsberøvelse i henhold til en bestemmelse i national ret, når det efter en konkret vurdering af samtlige relevante omstændigheder fremgår, atdenne anmodning er blevet indgivet med det ene formål at forsinke eller umuliggøre gennemførelsen af tilbagesendelsesafgørelsen, og det er objektivt nødvendigt at opretholde frihedsberøvelsen for at forhindre, at den pågældende definitivt unddrager sig sin tilbagesendelse.« NB: Ovenstående henvisning til »national ret« vedrører nationale regler om frihedsberøvelse i asylsager til gennemførelse af — relevante — betingelser for frihedsberøvelse i henhold til EU-retten om asyl.
Periods spent in detention are expressly excluded, since the related safeguards are regulated elsewhere (see section 15).
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 15, stk. 2
The provision of emergency healthcare and necessary treatment of the illness is a basic minimum right and access to it must not be made dependent on the payment of fees.
Afgørelser om frihedsberøvelse træffes af administrative eller retslige myndigheder.
Access to education: the limitation of ‘subject to the length of their stay’ should be interpreted restrictively.
Afgørelser om frihedsberøvelse skal være skriftlige med angivelse af de faktiske og retlige grunde.
In cases of doubt about the likely length of stay before return, access to education should be granted rather than not.
Når det er administrative myndigheder, der har truffet afgørelsen om frihedsberøvelse, skal medlemsstaterne
A national practice where access to the education system is normally only established if the length of the stay is more than fourteen days may be considered acceptable.
enten foreskrive hurtig domstolsprøvelse af frihedsberøvelsens lovlighed, som der skal træffes afgørelse om så hurtigt som muligt fra tidspunktet for frihedsberøvelsens start
As regards practical problems, such as cases in which the minor does not have a document proving the education already obtained in other countries or cases in which the minor does not speak any language in which education can be provided in the Member State, appropriate answers need to be found at national level, taking into account the spirit of the Directive and relevant international law instruments such as the 1989 Convention on the Rights of the Child and General Comment No 6 thereto [72].
eller indrømme den pågældende tredjelandsstatsborger en ret til at indlede procedurer, hvorved der sker hurtig domstolsprøvelse af frihedsberøvelsens lovlighed, som der skal træffes afgørelse om så hurtigt som muligt efter indledningen af de relevante procedurer.
Inspiration may also be drawn from the asylum acquis (in particular Article 14 of the Reception Conditions Directive 2013/33/EU).
I sådanne tilfælde skal medlemsstaterne omgående underrette den pågældende tredjelandsstatsborger om muligheden for at indlede sådanne procedurer.
Other basic needs: in its judgement in Case C-562/13, Abdida, the ECJ found that Member States are obliged to also cover other basic needs to ensure that emergency healthcare and essential treatment of illness are in fact made available during the period in which that Member State is required to postpone removal.
Den pågældende tredjelandsstatsborger skal omgående løslades, hvis frihedsberøvelsen ikke er lovlig.
It is for the Member States to determine the form in which such provision for the basic needs of the third-country national concerned is to be made.
Retslige myndigheder kan omfatte dommere, men behøver ikke nødvendigvis at gøre det.
The logic upon which the ECJ relied to establish this obligation was that the requirement to provide emergency healthcare and essential treatment of illness under Article 14(1)(b) of the Return Directive may be rendered meaningless if there were not also a concomitant requirement to make provision for the basic needs of the third-country national concerned.
I overensstemmelse med Menneskerettighedsdomstolens relevante retspraksis skal de være uafhængige, upartiske og sikre retsgarantier for kontradiktoriske procedurer.
Based on this logic developed by the ECJ, and in light of the indications provided for in relevant case-law of the ECtHR, it can be derived that enjoyment of the other rights enumerated in Article 14(1) of the Return Directive (such as in particular access to education and taking into account needs of vulnerable persons) also give rise to a concomitant requirement to make provision for the basic needs of the third-country national concerned.
Omfang af domstolsprøvelse: I forbindelse med vurderingen skal der tages højde for alle de aspekter, der udtrykkeligt er fastsat i tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, idet der tages højde for både retlige spørgsmål (at frihedsberøvelsesproceduren og afgørelsen om frihedsberøvelse er korrekte ud fra et proceduremæssigt/retligt synspunkt) og faktuelle spørgsmål (f.eks. den tilbageholdtes personlige situation, familiemæssige relationer i landet, garantier for afrejse fra området og rimelige udsigter til udsendelse)
Even though there is no general legal obligation under Union law to make provision for the basic needs of all third-country nationals pending return, the Commission encourages Member States to do so under national law, in order to assure humane and dignified conditions of life for returnees.
Maksimal varighed af »hurtig domstolsprøvelse«: Tilbagesendelsesdirektivets tekst er inspireret af ordlyden i artikel 5, stk. 4, i den europæiske menneskerettighedskonvention, hvori der stilles krav om, at sagen indbringes »for en domstol, for at denne hurtigt kan træffe afgørelse om lovligheden af frihedsberøvelsen«.
Legal basis: Return Directive — Article 14(2)
Menneskerettighedsdomstolens relevante retspraksis præciserer, at en acceptabel maksimal varighed (dvs. et rimeligt tidsrum) ikke kan fastsættes abstrakt.
Member States shall provide the persons referred to in paragraph 1 with a written confirmation in accordance with national legislation that the period for voluntary departure has been extended in accordance with Article 7(2) or that the return decision will temporarily not be enforced.
Den skal fastsættes i lyset af omstændighederne i de enkelte sager, idet der tages højde for sagens kompleksitet og myndighedernes og ansøgerens adfærd.
Recital 12 of the Return Directive specifies: ‘In order to be able to demonstrate their specific situation in the event of administrative controls or checks, such persons should be provided with written confirmation of their situation.
Det kan betragtes som god praksis at træffe en afgørelse på under en uge, hvilket er i overensstemmelse med lovkravet om hurtig domstolsprøvelse.
Member States should enjoy wide discretion concerning the form and format of the written confirmation and should also be able to include it in decisions related to return adopted under this Directive’.
Kravet om en skriftlig afgørelse finder også anvendelse på afgørelser om forlængelse af frihedsberøvelse: Kravet om, at der skal udstedes en begrundet skriftlig afgørelse, gælder også for afgørelser om forlængelse af frihedsberøvelse.
Form of the written confirmation: Member States enjoy wide discretion.
Domstolen præciserede dette udtrykkeligt i sin dom i sag C-146/14, Mahdi (præmis 44): »Dette krav om vedtagelse af en skriftlig afgørelse skal forstås således, at det nødvendigvis vedrører enhver afgørelse om forlængelse af en frihedsberøvelse, eftersom frihedsberøvelse og forlængelse heraf for det første er analoge situationer, idet begge indebærer, at den berørte tredjelandsstatsborger berøves sin frihed med henblik på forberedelse af en tilbagesendelse og/eller gennemførelse af en udsendelse af den pågældende, og denne tredjelandsstatsborger for det andet i begge tilfælde skal kunne gøre sig bekendt med begrundelsen for den afgørelse, som er truffet over for den pågældende«.
The confirmation can either be a separate paper issued by the national authorities or part of a formal decision related to return.
Alle de garantier, der er forbundet med iagttagelse af retten til at blive hørt, finder anvendelse på afgørelser om frihedsberøvelse og om forlængelse af frihedsberøvelse.
It is important that it allows the returnee to clearly demonstrate — in case of a police control — that he/she is already subject of a pending return decision and that he/she benefits from a period for voluntary departure, a formal postponement of removal or that he/she is subject of a return decision which can temporarily not be enforced.
Manglede iagttagelse af denne rettighed gør dog kun en afgørelse ugyldig, hvis resultatet af proceduren ville have været et andet, hvis rettigheden var blevet iagttaget — se sag C-383/13, G & R: »[…] EU-retten, navnlig artikel 15, stk. 2 og 6, i direktiv 2008/115[/EF], skal fortolkes således, at den nationale ret, der har ansvar for at vurdere lovligheden af forlængelsesafgørelsen, når der i strid med retten til at blive hørt er truffet afgørelse om forlængelse af en frihedsberøvelse inden for rammerne af en administrativ procedure, kun kan træffe afgørelse om at ophæve frihedsberøvelsen, hvis den ud fra de samlede faktiske omstændigheder og specifikke retsregler i hver enkelt sag finder, at denne tilsidesættelse faktisk har berøvet dem, der påberåber sig den, muligheden for bedre at udøve deres ret til forsvar, således at denne administrative procedure kunne være mundet ud i et andet resultat« (se afsnit 12).
The confirmation should specify, if possible, the length of the period for voluntary departure or the postponement.
Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 15, stk. 3
In Member States in which data exchange systems allow for the quick verification of the status of irregular migrants in case of police controls on the basis of certain personal data or reference numbers, the written confirmation requirement can be considered as fulfilled if the person is provided with (or already owns) documents or papers containing these personal data or reference numbers.
De myndigheder, som gennemfører en fornyet vurdering af frihedsberøvelsen af en tredjelandsstatsborger med rimelige mellemrum i henhold til nævnte direktivs artikel 15, stk. 3, første punktum, er derfor ikke undergivet en forpligtelse til ved hver enkelt fornyede vurdering at vedtage en udtrykkelig retsakt i skriftlig form, der indeholder en fremstilling af de faktiske og retlige forhold, der begrunder denne retsakt«.
Criteria to take into account for granting permits: as highlighted above, there is no legal obligation to issue permits to non-removable returnees and Member States enjoy broad discretion.
Medlemsstaterne kan dog frit træffe en skriftlig afgørelse om fornyet vurdering i overensstemmelse med deres nationale lovgivning.
In this context, it is recommended that the assessment criteria that could be taken into account by Member States include both individual (case-related) as well as horizontal (policy-related) elements such as in particular:
I tilfælde af langvarig frihedsberøvelse skal vurderingerne være undergivet en retslig myndigheds tilsyn.«
integration efforts made by the returnee,
Ifølge Kommissionen er et interval på seks måneder til den første domstolsprøvelse ex officio af afgørelsen om frihedsberøvelse uden tvivl for lang tid, mens et interval på tre måneder til domstolsprøvelse er på grænsen for, hvad der er foreneligt med direktivets artikel 15, stk. 3, forudsat at der også er mulighed for om nødvendigt på anmodning at foretage individuelle vurderinger.
personal conduct of the returnee,
Beføjelser for den tilsynsførende retslige myndighed: En prøvelsesmekanisme, der kun undersøger retlige spørgsmål og ikke faktuelle spørgsmål, er ikke tilstrækkelig.
family links,
Den retslige myndighed skal have beføjelse til at træffe afgørelse om både faktuelle og retlige spørgsmål — Domstolens dom i sag C-146/14, Mahdi (præmis 62) »[…] den kompetente retslige myndighed [skal]være i stand til at erstatte den administrative myndigheds afgørelse eller i givet fald den afgørelse, som blev truffet af den retslige myndighed, som anordnede den oprindelige frihedsberøvelse, med sin egen afgørelse og at træffe afgørelse vedrørende muligheden for at anordne en alternativ foranstaltning eller løsladelse af den berørte tredjelandsstatsborger.
humanitarian considerations,
Med henblik herpå skal den retslige myndighed, som tager stilling til en anmodning om forlængelse af en frihedsberøvelse, være i stand til at tage hensyn til såvel de faktiske oplysninger og de beviser, som påberåbes af den administrative myndighed, der traf afgørelsen om den oprindelige frihedsberøvelse, som enhver eventuel bemærkning, som fremsættes af den berørte tredjelandsstatsborger.
the likelihood of return in the foreseeable future,
Ophør af frihedsberøvelsen Retsgrundlag: tilbagesendelsesdirektivet — artikel 15, stk. 4-6
need to avoid rewarding irregularity,
Når der af retlige eller andre grunde ikke længere synes at være rimelig udsigt til udsendelse, eller når betingelserne i stk. 1 ikke længere foreligger, ophører frihedsberøvelsen med at være berettiget, og den pågældende person løslades omgående.
impact of regularisation measures on migration pattern of prospective (irregular) migrants,
Frihedsberøvelsen opretholdes, så længe betingelserne i stk. 1 er opfyldt, og så længe det er nødvendigt for at sikre velgennemført udsendelse.
likelihood of secondary movements within Schengen area.
forsinkelser i forbindelse med fremskaffelsen af nødvendige dokumenter fra tredjelande.
Legal basis: Return Directive — Article 15(1)
Frihedsberøvelsen skal bringes til ophør, og en tredjelandsstatsborger, der skal tilbagesendes, løslades i en række forskellige situationer, herunder navnlig hvis:
Unless other sufficient but less coercive measures can be applied effectively in a specific case, Member States may only keep in detention a third-country national who is the subject of return procedures in order to prepare the return and/or carry out the removal process, in particular when:
der ikke længere er rimelig udsigt til udsendelse af retlige eller andre grunde
there is a risk of absconding; or
myndighederne ikke i tilstrækkeligt omfang følger op på udsendelsen
the third-country national concerned avoids or hampers the preparation of return or the removal process.
den maksimale periode for frihedsberøvelsen er nået.
Any detention shall be for as short a period as possible and only maintained as long as removal arrangements are in progress and executed with due diligence.
Derudover skal frihedsberøvelsen bringes til ophør fra sag til sag, hvis alternativer til frihedsberøvelse bliver en relevant mulighed.
Imposing detention for the purpose of removal is a serious intrusion into the fundamental right of liberty of persons and therefore subject to strict limitations.
Ingen rimelig udsigt til udsendelse: Domstolen præciserede i sin dom i sag C-357/09, Kadzoev (præmis 67) fortolkningen af »rimelig udsigt«: »Kun en reel udsigt til, at der kan ske velgennemført udsendelse inden for de frister, som er fastsat i artikel 15, stk. 5 og 6, kan sidestilles med en rimelig udsigt til udsendelse, og der er ikke rimelig udsigt til udsendelse, når det forekommer lidet sandsynligt, at den pågældende vil blive modtaget i et tredjeland, henset til de nævnte frister.«
Obligation to impose detention only as a measure of last resort: Article 8(1) of the Return Directive obliges Member States to take ‘all necessary measures’ to enforce return decisions.
»Ingen rimelig udsigt« er ikke det samme som »manglende mulighed for fuldbyrdelse«: »Manglende mulighed for fuldbyrdelse« er en mere kategorisk påstand og vanskeligere at dokumentere end »ingen rimelig udsigt«, der kun henviser til en vis grad af sandsynlighed.
The possibility to impose detention is one of the possible measures which may be used by Member States as a measure of last resort.
Det indebærer også, at en person, der skal tilbagesendes, ikke må tilbageholdes i en medlemsstat, hvis det fra starten forekommer usandsynligt, at den pågældende person vil blive modtaget i et tredjeland inden for den maksimale periode for frihedsberøvelse, der er tilladt i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning (Domstolen henviste i sin dom i sag C-357/09, Kadzoev, til de maksimale perioder, der er fastsat i direktivet, da de er de samme som de maksimale perioder, der finder anvendelse i den pågældende medlemsstats lovgivning).
Any detention shall be based on an individual assessment and shall be for as short a period as possible, only maintained as long as removal arrangements are in progress and executed with due diligence (proportionality of detention).
Kommissionen anbefaler, at der fastsættes bestemmelser om en maksimal indledende frihedsberøvelse på seks måneder, som skal tilpasses i lyset af sagens omstændigheder og revurderes med rimelige mellemrum under en retslig myndigheds tilsyn, og om mulighed for yderligere forlængelse af frihedsberøvelsen i op til 18 måneder i de tilfælde, der er omhandlet i tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 6.
Reasons for detention: the sole legitimate objective of detention under the Return Directive is to prepare the return and/or to carry out the removal process, in particular when there is: (1) a risk of absconding; or (2) avoidance or hampering of the preparation of return or the removal process by the returnee.
Nærmere præcisering:
The existence of a specific reason for detention — and the non-availability of effective and sufficient less coercive measures — must be individually assessed in each case.
I lyset af Domstolens dom i sag C-357/09, Kadzoev, skal medlemsstaterne sikre, at der er en rimelig udsigt til udsendelse, som kan begrunde frihedsberøvelse eller forlængelse af frihedsberøvelsen.
The primary purpose of detention for the purposes of removal is to assure that returnees do not undermine the execution of the obligation to return by absconding.
I henhold til tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 5 og 6, er medlemsstaterne forpligtede til i henhold til national lovgivning [77] at fastsætte en maksimal varighed af frihedsberøvelsen, der ikke må overstige seks måneder (i almindelige sager) eller 18 måneder (i to nærmere bestemte tilfælde: manglende samarbejde fra den pågældende tredjelandsstatsborgers side eller forsinkelser i forbindelse med fremskaffelsen af de nødvendige dokumenter fra tredjelande).
It is not the purpose of Article 15 to protect society from persons which constitute a threat to public policy or security.
Den kortere maksimale varighed af frihedsberøvelse i henhold til national lovgivning har forrang for den maksimale varighed på 6/18 måneder, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivet: I forbindelse med behandlingen af konkrete sager gælder den maksimale varighed, der er fastsat i den nationale lovgivning (i overensstemmelse med tilbagesendelsesdirektivet), og ikke den maksimale varighed, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivet.
The legitimate aim to protect the society should be addressed by other pieces of legislation, in particular criminal law, criminal administrative law and legislation covering the ending of legal stay for public order reasons.
Det indebærer, at en medlemsstat,der har fastsat en national maksimal varighed af frihedsberøvelsen på f.eks. 60 dage for ikkesamarbejdende tredjelandsstatsborgere, der skal tilbagesendes, ikke må opretholde frihedsberøvelsen ud over 60 dage, selv om artikel 15, stk. 6, giver mulighed for frihedsberøvelse i op til 18 måneder.
In this respect, the ECJ stated in its judgment on Case C-357/09, Kadzoev [74] (paragraph 70): ‘The possibility of detaining a person on grounds of public order and public safety cannot be based on Directive 2008/115/EC.
Der skal fastsættes en maksimal varighed af frihedsberøvelsen i national lovgivning, som gør det muligt for de kompetente nationale myndigheder at træffe alle de nødvendige foranstaltninger for at fuldbyrde afgørelsen om tilbagesendelse og derved afslutte de nødvendige procedurer for, at det lykkes at tilbagesende tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold og sikre tilbagetagelse i det tredjeland, de tilbagesendes til.
None of the circumstances mentioned by the referring court (aggressive conduct; no means of support; no accommodation) can therefore constitute in itself a ground for detention under the provisions of that directive’.
Kommissionen anbefaler, at medlemsstaterne anvender de marginer, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, i henhold til hvilken den indledende maksimale varighed af frihedsberøvelsen er seks måneder, og som giver mulighed for at forlænge frihedsberøvelsen i op til 18 måneder i de tilfælde, der er omhandlet i direktivets artikel 15, stk. 6.
The past behaviour/conduct of a person posing a risk to public order and safety (for instance non-compliance with administrative law in other fields than migration law or infringements of criminal law) may, however, be taken into account when assessing whether there is a risk of absconding (see section 1.6).