natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den nuværende udgave, der blev revideret i 2017, er baseret på Kommissionens henstilling af 7. marts 2017 [3] og indeholder supplerende vejledning til myndighederne om, hvordan reglerne i tilbagesendelsesdirektivet skal anvendes for at gøre tilbagesendelsessystemerne mere effektive, samtidig med at de grundlæggende rettigheder fuldt ud overholdes.
Judgment of 23 April 2015, Zaizoune (C-38/14), ECLI:EU:C:2015:260 (obligation to issue return decision — ES)
Medlemsstaterne må kun udnytte den mulighed, der er omhandlet i artikel 6, stk. 3, i forbindelse med bilaterale tilbagetagelsesaftaler, der trådte i kraft inden den 13. januar 2009.
Judgment of 11 June 2015, Zh. and O.
Eksisterende aftaler, der er genforhandlet/forlænget efter den 13. januar 2009, kan fortsat være omfattet af artikel 6, stk. 3, hvis den genforhandlede/forlængede aftale er en ændring af den allerede eksisterende aftale, og det klart fremgår, at det er tilfældet.
(C-554/13), ECLI:EU:C:2015:377 (criteria for determining voluntary departure period — NL)
Hvis en individuel vurdering af sagen viser, at der ikke er særlige omstændigheder, der gør sig gældende, er denne forpligtelse ikke begrundet — se Domstolens dom i sag C-61/11, Dridi, præmis 37: »Det følger af nævnte direktivs artikel 7, stk. 3 og 4, at det kun er under særlige omstændigheder såsom ved risiko for, at den pågældende forsvinder, at medlemsstaterne kan pålægge adressaten for en afgørelse om tilbagesendelse regelmæssigt at melde sig hos myndighederne, at stille en passende økonomisk garanti, at indlevere dokumenter eller at opholde sig et bestemt sted, eller indrømme en frist på under syv dage for frivillig udrejse eller undlade at indrømme en sådan frist.« Kommissionen anbefaler, at medlemsstaterne udnytter denne mulighed for at undgå risikoen for, at tredjelandsstatsborgeren forsvinder inden udløbet af fristen for frivillig udrejse.
Judgment of 1 October 2015, Skerdjan Celaj (C-290/14), ECLI:EU:C:2015:640 (criminalisation of non-compliance with an entry ban — IT)
Tilbagesendelsesdirektivet fastsætter et mål (»fuldbyrde afgørelsen om tilbagesendelse«), der skal nås på en effektiv og forholdsmæssig måde med »alle nødvendige foranstaltninger«, mens de konkrete fremgangsmåder (»hvordan«) skal fastsættes i medlemsstaternes lovgivning og administrative praksis — se Domstolens dom i sag C-329/11, Achughbabian, præmis 36: »… begreberne »foranstaltninger« og »tvangsforanstaltninger«, som anvendes heri, henviser til ethvert tiltag, som på effektiv og forholdsmæssig vis fører til den pågældendes tilbagesendelse«.
Judgment of 15 February 2016, J.N.
I henhold til afsnit 1.2.3 i ovenstående retningslinjer gælder følgende: »Hvis en deltagende medlemsstat gør brug af private ledsagere, sørger denne medlemsstats myndigheder for mindst én officiel repræsentant om bord på flyet«.
(C-601/15 PPU), ECLI:EU:C:2016:84 (enforcement of return decision following a rejection of an application for international protection — NL)
Det følger heraf, at medlemsstaterne har en overordnet forpligtelse til at påtage sig en tilsynsrolle i alle tilfælde af »udlicitering« af udsendelsen, og at brug af luftfartsselskabets sikkerhedspersonale til ledsagelse ikke er udelukket, men at det pågældende personale skal have tilladelse og ledsages af mindst én officiel repræsentant for medlemsstaten.
Judgment of 7 June 2016, Affum (C-47/15), ECLI:EU:C:2016:408 (definition of illegal stay, criminalisation, illegal entry — FR)
I artikel 28, stk. 6, i forordningen om den europæiske grænse- og kystvagt fastsættes følgende: »Der føres tilsyn med hver tilbagesendelsesoperation, jf. artikel 8, stk. 6, i direktiv 2008/115/EF […] på grundlag af objektive og gennemsigtige kriterier og omfatter hele tilbagesendelsesoperationen fra før afrejsen til overdragelsen af personerne i udsendelsesposition til det tredjeland, hvortil der sker tilbagesendelse.« Det betyder, at der skal føres tilsyn med alle tilfælde af tvangsmæssig tilbagesendelse, der koordineres af agenturet, og som indebærer teknisk og operationel forstærkning fra en eller flere medlemsstater efter de nationale regler og bestemmelserne til gennemførelse af tilbagesendelsesdirektivets artikel 8, stk. 6.
Judgment of 15 March 2017, Al Chodor and others (C-528/15), ECLI:EU:C:2017:213 (definition of risk of absconding in Dublin procedures — CZ)
Reglerne om indrejseforbud i forbindelse med tilbagesendelse i henhold til tilbagesendelsesdirektivet berører ikke indrejseforbud udstedt af årsager, der ikke har noget at gøre med indvandring, f.eks. indrejseforbud udstedt til tredjelandsstatsborgere, der har begået alvorlige strafbare handlinger, eller når der foreligger konkrete indicier for, at den pågældende har til hensigt at begå sådanne handlinger (se artikel 24, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1987/2006 [58] (»SIS II-forordningen«)), eller indrejseforbud, der udgør en restriktiv foranstaltning i henhold til afsnit V, kapitel 2, i TEU, herunder foranstaltninger til gennemførelse af rejseforbud udstedt af FN's Sikkerhedsråd.
Judgment of 26 July 2017, Ouhrami (C-225/16), ECLI:EU:C:2017:590 (date of validity of entry ban — NL)
Ofre for menneskehandel, der tidligere har fået opholdstilladelse i henhold til direktiv 2004/81/EF, må ikke gøres til genstand for et indrejseforbud, medmindre den pågældende person ikke har opfyldt en forpligtelse til at vende tilbage inden for en frist for frivillig udrejse, eller hvis den pågældende person udgør en trussel mod den offentlige orden.
The EU return acquis:
Denne regel gælder kun for perioder med ulovligt ophold umiddelbart efter et lovligt ophold, der er omfattet af direktiv 2004/81/EF, og det medfører ikke en livsvarig undtagelse for tidligere indehavere af opholdstilladelser.
Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 2008 on common standards and procedures in Member States for returning illegally staying third-country nationals
et allerede udstedt indrejseforbud kan ophæves eller suspenderes (artikel 11, stk. 3-5)
Council Directive 2001/40/EC of 28 May 2001 on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals
Den kan dog også i praksis øge det absolutte antal af tilfælde, hvor medlemsstaterne træffer afgørelser om tilbagesendelse, der ikke kan fuldbyrdes på grund af praktiske eller retlige hindringer for udsendelse (f.eks. forsinkelser i fremskaffelsen af de nødvendige dokumenter fra tredjelande og sager om non-refoulement).
Council Directive 2003/110/EC of 25 November 2003 on assistance in cases of transit for the purposes of removal by air
For at undgå, at disse personer ender i et juridisk tomrum, havde Kommissionen foreslået at indføre bestemte minimumsbetingelser for ophold for de tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, hvis afgørelse om tilbagesendelse er blevet udsat, eller som ikke kan udsendes, med henvisning til indholdet i en række betingelser, der allerede er fastsat i artikel 7-10, artikel 15 og artikel 17-20 i Rådets direktiv 2003/9/EF [71] om modtagelsesforhold, herunder — i det væsentlige — fire grundlæggende rettigheder: 1) familiens enhed, 2) sundhedspleje, 3) skolegang og undervisning for mindreårige og 4) hensyntagen til sårbare personers særlige behov.
Council Decision 2004/191/EC of 23 February 2004 setting out the criteria and practical arrangements for the compensation of the financial imbalances resulting from the application of Directive 2001/40/EC
Den adfærd/opførsel, som en person, der udgør en trussel mod den offentlige orden og sikkerhed (f.eks. manglende overholdelse af forvaltningsret på andre områder end migrationslovgivning eller overtrædelser af strafferetten), tidligere har udvist, kan dog tages i betragtning i forbindelse med vurderingen af, om der er risiko for, at den pågældende forsvinder (se afsnit 1.6).
Council Decision 2004/573/EC of 29 April 2004 on the organisation of joint flights for removals from the territory of two or more Member States, of third-country nationals who are subjects of individual removal orders
Er det legitimt at opretholde frihedsberøvelsen, hvis tredjelandsstatsborgeren på nuværende tidspunkt er beskyttet mod udsendelse som følge af princippet om non-refoulement?
Regulation (EU) 2016/1624 of the European Parliament and of the Council of 14 September 2016 on the European Border and Coast Guard and amending Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council and repealing Regulation (EC) No 863/2007 of the European Parliament and of the Council, Council Regulation (EC) No 2007/2004 and Council Decision 2005/267/EC
Hvis det bliver usandsynligt, at den pågældende kan udsendes (f.eks. på grund af et vedvarende problem med non-refoulement) skal tredjelandsborgeren løslades, jf. tilbagesendelsesdirektivets artikel 15, stk. 4.
Commission Recommendation of 7 March 2017 on making returns more effective when implementing the Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council, C(2017) 1600
Hvis problemet med non-refoulement kun er af begrænset og midlertidig karakter (f.eks. hvis det er sandsynligt, at der snart vil blive givet en troværdig diplomatisk forsikring fra det land, den pågældende skal sendes tilbage til, eller hvis tredjelandsstatsborgeren midlertidigt har brug for livsvigtig lægebehandling, der ikke er tilgængelig i det land, den pågældende skal sendes tilbage til), kan frihedsberøvelsen opretholdes, hvis der stadig er rimelig udsigt til udsendelse.
Communication from the Commission of 12 April 2017 to the European Parliament and to the Council, ‘The protection of children in migration’, COM(2017) 211 final.
FRA: Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder
Relevant documents of the Council of Europe:
Medlemsstaterne: De medlemsstater, der er bundet af tilbagesendelsesdirektivet (alle EU-medlemsstater undtagen Det Forenede Kongerige og Irland), samt Schweiz, Norge, Island og Liechtenstein.
20 Guidelines on forced return, adopted by the Council of Europe Committee of Ministers on 4 May 2005 and commentaries (September 2005, ISBN 92-871-5809-6)
FN, General Comment No. 6 (2005): Treatment of Unaccompanied and Separated Children Outside their Country of Origin, 2005, findes på: http://www.refworld.org/docid/42dd174b4.html.
CPT standards (document CPT/Inf/E (2002) 1 — Rev. 2013)
Domstolens dom af 5.6.2014, Mahdi., C-146/14 PPU, ECLI:EU:C:2014:1320.
CPT factsheet on immigration detention (document CPT/Inf(2017) 3 of March 2017)
UNHCR, Options paper 2: Options for governments on open reception and alternatives to detention, 2015, findes på: http://www.unhcr.org/protection/detention/5538e53d9/unhcr-options-paper-2-options-governments-open-reception-alternatives-detention.html.
Recommendation Rec(2006)2 of the Committee of Ministers to Member States on the European Prison Rules (Adopted by the Committee of Ministers on 11 January 2006 at the 952nd meeting of the Ministers' Deputies)
Domstolens dom af 30.5.2013, Arslan, C-534/11, ECLI:EU:C:2013:343.
Relevant documents of the European Union Agency on Fundamental Rights:
Domstolens dom af 17.7.2014, Pham, sag C-474/13, ECLI:EU:C:2014:2096.
Guidance document on the fundamental rights considerations of apprehending migrants in an irregular situation, October 2012
UNHCR, Options paper 1: Options for governments on care arrangements and alternatives to detention, 2015, findes på: http://www.unhcr.org/553f58509.pdf.
Handbook on European law relating to asylum, borders and immigration, co-edited by FRA and ECtHR, 2014
tredjelandsstatsborgere, som er i besiddelse af en opholdstilladelse eller et visum, der er inddraget
Alternatives to detention for asylum seekers and people in return procedures, October 2015
Processen i forbindelse med en tredjelandsstatsborgers tilbagevenden — enten frivilligt i overensstemmelse med en forpligtelse til at vende tilbage eller tvangsmæssigt — til:
Note — Fundamental rights of migrants in an irregular situation who are not removed, available at: http://fra.europa.eu/en/Non-removed-migrants-rights
Denne definition indeholder en begrænsning af, hvad der kan accepteres som »tilbagevenden«, og hvad der ikke kan accepteres som »tilbagevenden« i forbindelse med gennemførelsen af tilbagesendelsesdirektivet.
European legal and policy framework on immigration detention of children, June 2017, available at: http://fra.europa.eu/en/publication/2017/child-migrant-detention.
Tilbageførsel af en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold til en anden medlemsstat kan i henhold til EU-retten ikke betragtes som tilbagesendelse.
Reports of Schengen evaluations in the field of return
En sådan handling kan dog tillades i undtagelsestilfælde i henhold til bilaterale tilbagetagelsesaftaler eller Dublinreglerne.
CFR: Charter of Fundamental Rights of the European Union
Det anbefales ikke at henvise til »tilbagesendelse«, men i stedet til »tilbageførsel«.
CoE: Council of Europe
Udtrykket »frivilligt beslutter at vende tilbage« i tredje led er ikke ensbetydende med frivillig udrejse. »Frivillig« henviser i den sammenhæng til den pågældendes valg af bestemmelsessted.
ECHR: European Convention on Human Rights
hvis vedkommende nægter at samarbejde i forbindelse med identifikation ved at anvende falske eller forfalskede identitetspapirer, destruere eller på anden vis bortskaffe eksisterende dokumenter eller ved at nægte at aflevere fingeraftryk
ECtHR: European Court of Human Rights
hvis vedkommende på voldelig eller bedragerisk vis modsætter sig tilbagesendelse
ECJ: Court of Justice of the European Union
hvis vedkommende ikke overholder en foranstaltning, der har til formål at forhindre, at vedkommende forsvinder (se afsnit 6.2)
EEA: European Economic Area
hvis vedkommende ikke overholder et eksisterende indrejseforbud
FRA: European Union Agency for Fundamental Rights
Udtrykket »frivillig udrejse« omfatter ikke sager, hvor tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold beslutter at vende tilbage til deres hjemland af egen fri vilje.
Member States: Member States bound by the Return Directive (all EU Member States except UK and Ireland), as well as Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein
En sådan »reelt« frivillig tilbagevenden (scenarie 1 som illustreret nedenfor) er ikke omfattet af anvendelsesområdet for tilbagesendelsesdirektivet, eftersom der er tale om tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold.
SBC: Schengen Borders Code
Udrejse kan, når der er tale om tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, som ikke er blevet opdaget/pågrebet endnu (f.eks. visumindehavere, der bliver i landet efter visummets udløb), anses for at være omfattet af definitionen af »frivillig udrejse«.
SIC: Schengen Implementing Convention
De pågældende er allerede pålagt en »abstrakt« forpligtelse til at vende tilbage i henhold til tilbagesendelsesdirektivet og kan blive genstand for en afgørelse om tilbagesendelse og et indrejseforbud, når myndighederne får kendskab til deres ulovlige ophold (senest ved udrejsekontrol — se afsnit 5.1 og 11.3).
SIS: Schengen Information System
Medlemsstaterne kan beslutte at lade de gennemsnitlige udgifter til tilbagesendelse være afspejlet i størrelsen af de økonomiske sanktioner.Øjeblikkelig udvisning i henhold til national strafferet (i sager, der ikke er undtaget fra tilbagesendelsesdirektivets anvendelsesområde i henhold til artikel 2, stk. 2, litra b) — se afsnit 2.3 ovenfor): er kun tilladt, hvis den dom, der pålægger bøden, opfylder alle proceduremæssige betingelser i tilbagesendelsesdirektivet (herunder tilbagesendelsesafgørelsens form, lovhjemlede garantier og hensyntagen på forhånd til muligheden for frivillig udrejse) (se Domstolens dom i sag C-430/11, Sagor).
TFEU: Treaty on the Functioning of the European Union
En tredjelandsstatsborger, som er blevet tildelt international beskyttelse af medlemsstat A, opholder sig ulovligt i medlemsstat B (f.eks. opholder den pågældende sig i landet i mere end de tilladte 90 dage).
Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council of 9 March 2016 on a Union Code on the rules governing the movement of persons across borders (Schengen Borders Code) (OJ L 77, 23.3.2016, p. 1).
Derfor finder de »almindelige bestemmelser« i tilbagesendelsesdirektivets artikel 6, stk. 2, anvendelse.
By virtue of a special provision in the UK Accession Treaty, only those British nationals who are ‘United Kingdom nationals for European Union purposes’ are also citizens of the European Union.
Det indebærer, at medlemsstat B vil skulle anmode personen om at begive sig tilbage til medlemsstat A, og at medlemsstat B — hvis den pågældende ikke efterkommer dette krav — skal overveje at træffe afgørelse om tilbagesendelse under hensyntagen til alle de garantier, der er fastsat i tilbagesendelsesdirektivet, herunder navnlig princippet om non-refoulement.
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC (OJ L 158, 30.4.2004, p. 77).
Under visse omstændigheder, hvor tilbagesendelse/udsendelse til et tredjeland ikke er mulig, og »tilbageførsel« af personen til en anden medlemsstat kan betragtes om en »gunstigere foranstaltning« (se afsnit 3), kan medlemsstat B håndhæve »tilbageførslen« af personen til medlemsstat A. Procedurerne i forbindelse med »tilbageførsel« af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold til en anden medlemsstat reguleres af national lovgivning.
According to Article 1(1) of the 1954 Convention relating to the Status of Stateless Persons, a stateless person is ‘a person who is not considered as a national by any State under the operation of its law’.
Hvilken form anmodningen om »straks at begive sig til denne anden medlemsstats område« skal have, skal fastsættes i national lovgivning.
Judgement of the Court of Justice of 7 June 2016, Affum, Case C-47/15, ECLI:EU:C:2016:408.
Det anbefales, at der udarbejdes skriftlige afgørelser, der indeholder en begrundelse.
Judgment of the Court of Justice of 6 December 2011, Achughbabian, Case C-329/11, ECLI:EU:C:2011:807.
For at undgå forvirring må afgørelsen ikke kaldes »afgørelse om tilbagesendelse«.
Judgment of the Court of Justice of 6 December 2012, Sagor, Case C-430/11, ECLI:EU:C:2012:777.
Frist for at begive sig tilbage til en anden medlemsstat: Det kan ikke generelt angives, hvor lang tid der skal gå mellem anmodningen om, at personen skal begive sig til en anden medlemsstats område, til det tidspunkt, hvor der træffes en afgørelse om tilbagesendelse i henhold til artikel 6, stk. 1.
Judgment of the Court of Justice of 15 March 2017, Al Chodor and others, Case C-528/15, ECLI:EU:C:2017:213.
Det giver desuden ikke mening ud fra et praktisk synspunkt at udstede et forbud mod indrejse i EU i en situation, hvor den pågældende person endnu ikke har forladt EU For så vidt angår muligheden for at udstede rent nationale indrejseforbud under særlige omstændigheder i henhold til Schengenkonventionens artikel 25, stk. 2, se afsnit 11.8.
Article 2(n) of Regulation (EU) No 604/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an application for international protection lodged in one of the Member States by a third-country national or a stateless person (OJ L 180, 29.6.2013, p. 31): ‘“risk of absconding” means the existence of reasons in an individual case, which are based on objective criteria defined by law, to believe that an applicant or a third- country national or a stateless person who is subject to a transfer procedure may abscond ’.
I givet fald afsluttes en eventuel igangværende tilbagesendelsesprocedure, og allerede trufne afgørelser om tilbagesendelse eller udsendelse skal ophæves eller suspenderes afhængigt af tilladelsen art. Det samme gælder i sager, hvor medlemsstaterne skal give opholdstilladelse, f.eks. efter indgivelse af en asylansøgning.
This information may be obtained through the European Criminal Records Information System, established by Council Framework Decision 2009/315/JHA of 26 February 2009 on the organisation and content of the exchange of information extracted from the criminal record between Member States (OJ L 93, 7.4.2009, p. 23), and Council Decision 2009/316/JHA of 6 April 2009 on the establishment of the European Criminal Records Information System (ECRIS) in application of Article 11 of Framework Decision 2009/315/JHA (OJ L 93, 7.4.2009, p. 33).
Det er op til medlemsstaterne at beslutte, hvilken fremgangsmåde (ophævelse eller suspension af afgørelsen om tilbagesendelse) der skal anvendes, idet der tages højde for arten og den sandsynlige varighed af den opholdstilladelse eller ret til ophold, der blev tildelt.
On 19 January 2016, the Commission put forward the proposal COM(2016) 7 final to facilitate the exchange of criminal records of non-EU citizens in the EU.
Når en medlemsstat giver en tredjelandsstatsborger, der har ansøgt om international beskyttelse, og som allerede er genstand for en afgørelse om tilbagesendelse inden indgivelsen af ansøgningen, ret til ophold på dets område, skal medlemsstaterne i henhold til Domstolens dom i sag C-601/15, J.N.
Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 laying down standards for the reception of applicants for international protection (OJ L 180, 29.6.2013, p. 96).
Retsgrundlag: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/66/EU [35] om virksomhedsinternt udstationerede tredjelandsstatsborgere — artikel 23, Rådets direktiv 2003/109/EF [36] om fastboende udlændinge (ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/51/EU [37]) — artikel 12 og 22, Rådets direktiv 2009/50/EF [38] om det blå kort — artikel 18Førnævnte direktiver indeholder særlige regler om tilbagetagelse mellem medlemsstater i forbindelse med mobilitet inden for EU for visse kategorier af tredjelandsstatsborgere (virksomhedsinternt udstationerede arbejdstagere, indehavere af det blå EU-kort, fastboende udlændinge) Disse bestemmelser skal betragtes som »leges speciales« (mere specifikke regler), der skal overholdes i første omgang i de tilfælde, der udtrykkeligt er omfattet af de pågældende direktiver.
Unlike EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by EU directives on the basis of Article 288 TFEU, but only once they have accepted them and according to general public international law principles.
I en afgørelse om tilbagesendelse fastsættes en passende frist for frivillig udrejse på mellem syv og tredive dage, jf. dog de undtagelser, der er anført i stk. 2 og 4.
Thus, contrary to EU Member States, Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein are not bound by the ECJ case-law related to the transposition of directives into national law and are free to choose the modalities of the transposition of the obligation set out in the Return Directive (for instance by a direct reference to the text of the Directive) in compliance with their international obligations.
Programmer for støttet frivillig tilbagevenden: Selv om det ikke i henhold til tilbagesendelsesdirektivet kræves, at medlemsstaterne fastlægger programmer for støtte frivillig tilbagevenden, står der følgende i betragtning 10: »For at fremme frivillig tilbagevenden bør medlemsstaterne yde øget bistand og rådgivning i forbindelse med tilbagevenden og udnytte de relevante finansieringsmuligheder […] bedst muligt.« Medlemsstaterne opfordres derfor kraftigt til at stille programmer for støttet frivillig tilbagevenden til rådighed gennem procedurerne som en del af indsatsen for at fremme en mere human og værdig tilbagevenden og generelt gøre den mere effektiv.
Judgment of the Court of Justice of 19 September 2013, Filev and Osmani, Case C-297/12, ECLI:EU:C:2013:569.
Der skal sondres mellem begrebet »risiko for, at den pågældende vil forsvinde« og begrebet »risiko for den offentlige orden«.
Following the codification of the Schengen Borders Code in 2016, reference to Article 13 of the Code shall be read as reference to Article 14 of Regulation (EU) 2016/399.