natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De belgiske myndigheder bemærker ligeledes, at artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter definerer en specifik pligt, som alene gælder de seks kommuner, der har etableret IRIS-hospitalerne, og som har besluttet at yde mere end det minimum, der pålægges dem ved artikel 109 i LCH, i form af fuld dækning af IRIS-hospitalernes regnskabsmæssige underskud.
The Belgian authorities also refer to these documents for the exact definition of these obligations.
I betragtning 92 i sin åbningsafgørelse spurgte Kommissionen, hvorvidt overførslen af kommunernes særlige tilskud (som hovedstadsregionen Bruxelles yder kommunerne) til IRIS-hospitalerne kan betragtes som en transaktion, der er adskilt fra underskudsdækningsordningen.
For reasons of brevity and in order to avoid repetition, the Commission will only cite the relevant quotations in its assessment (see Section 7.3.4.1).
I deres svar hævder de belgiske myndigheder, at kommunerne i Bruxelles alene benytter de særlige tilskud til (delvis) at opfylde deres pligt til at dække IRIS-hospitalernes underskud.
In its opening decision (see recital 48), the Commission expressed doubts with respect to the economic or non-economic nature of the additional social services carried out by the IRIS-H.
Som det forklares nærmere nedenfor (se afsnit 7.3.5) betales underskudsdækningen i flere etaper, bl.a. overførslen af særlige tilskud fra kommunen til IRIS-hospitalet, men alle betalinger effektueres på samme grundlag, nemlig kommunernes pligt til at dække underskuddet.
In their reply to the opening decision, the Belgian authorities consider that these social services are non-economic activities.
Kommissionen har ligeledes bedt om klarlægning af en påstået forskudsordning (i givet fald), retsgrundlaget herfor og måden, den fungerer på, forskellen i forhold til underskudsdækningsordningen og den rolle, som FRBRTC spiller i finansieringen heraf (se betragtning 93 i åbningsafgørelsen).
In essence, they argue that the social aid in the form of material, social, medical, medico-social and psychological assistance provided by the Brussels CPAS is not part of a competitive market and that this remains the case even if part of the social aid (i.e. the additional social services) is performed by the IRIS-H on the basis of an entrustment.
De belgiske myndigheder mener ikke, at der findes en forskudsordning.
With respect to the legal basis for the compensation of the deficits (see recital 91 of the opening decision), the Belgian authorities consider that the obligation for the municipalities to cover the deficit of their public hospitals is laid down in Article 46 of the IRIS-H bylaws and also in Article 109 of the LCH.
Nærmere bestemt forklarer de, at pligten til at dække IRIS-hospitalernes underskud først indtræder, når underskuddet er opstået.
They explain that Article 109 LCH lays down a general principle that applies to all Belgian public hospitals and that determines the minimum that municipalities have to do (since it only requires them to cover part of the deficit, see also recital 47).
Imidlertid hævder de belgiske myndigheder, at eftersom underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH, blot er en del af de regnskabsmæssige underskud, der dækkes med det samme i medfør af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter, modtager IRIS-hospitalerne ikke forskud, der vil kunne betragtes som støtte adskilt fra underskudsdækningsordningen.
In their reply, the Belgian authorities argue that the Brussels municipalities only use the special subsidies to (partially) fulfil their obligation to cover the deficits of the IRIS-H.
Endelig gentager de belgiske myndigheder, at FRBRTC ydede kommunerne finansiering, som hjalp dem med at overholde deres pligt til at dække underskuddene, hvilket som forklaret ovenfor ikke udgør en forskudsordning.
As will be explained in more detail below (see Section 7.3.5), the deficit compensation is paid out in several steps, among which the transfer of the special subsidies from the municipality to the IRIS-H, but all these payments are made on the same basis, namely the municipal obligation to cover the deficit.
De tilføjer, at den retlige ramme i Belgien (især lov af 14. november 1983 og CPAS-loven) giver kommunerne lov til at sikre sig, at IRIS-hospitalerne anvender statsstøtten korrekt, og at tilbagesøge denne støtte i tilfælde af manglende overholdelse af betingelserne eller overkompensation.
The Commission also asked for clarification regarding an alleged mechanism of advance payments (if any), its legal basis and operation, the difference with the deficit coverage mechanism, and the role of the FRBRTC in its funding (see recital 93 of the opening decision).
Endvidere henviser de belgiske myndigheder for at påvise fraværet af overkompensation til forskellige tabeller, der er forelagt Kommissionen, og som viser underskuddet og kommunernes overførsler til hvert af de fem IRIS-hospitaler i perioden 1996-2014 (se også afsnit 7.3.5 vedrørende disse tal).
The Belgian authorities consider that there is no mechanism for advances in place.
Som krævet leverer de belgiske myndigheder også i deres svar en yderligere klarlægning af begrebet »videreførelse« (se betragtning 102-103 i åbningsafgørelsen).
More specifically, they explain that the obligation to cover the deficit of the IRIS-H comes into effect as soon as the deficit occurs.
Som det er blevet forklaret ovenfor (se afsnit 2.1) kan hvert CPAS oprette en institution, som har til opgave af levere social støtte, herunder medicinsk og socialmedicinsk hjælp, hvis centret kan påvise, at dette tiltag er nødvendigt for at imødekomme et reelt behov i overensstemmelse med artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven.
In contrast, the calculation of the Article 109 LCH deficit by the Federal Public Service for Public Health takes much longer (up to 10 years).
I denne forbindelse bemærker de belgiske myndigheder, at det primære formål med omstruktureringen og oprettelsen af IRIS-nettet og IRIS-hospitalerne var at garantere kontinuiteten i leveringen af offentlige hospitalstjenester i hovedstadsregionen Bruxelles (se også betragtning 27).
However, the Belgian authorities argue that since the Article 109 LCH deficit is merely a part of the accounting deficit which is covered immediately under Article 46 of the IRIS-H bylaws, the IRIS-H are not paid any advances that might be classified as aid distinct from the deficit cover mechanism.
De anfører derfor, at kommunerne og CPAS, for at sikre videreførelsen af IRIS-hospitalerne og således garantere, at befolkningens sociale behov imødekommes, har pligt til at dække ethvert underskud hos disse hospitaler på grundlag af artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter.
Finally, the Belgian authorities repeat that the FRBRTC has provided financing to the municipalities which helped them to fulfil their deficit cover obligation which as explained above does not constitute a mechanism of advance payments.
I denne forbindelse henviser de belgiske myndigheder ligeledes til præmis 162 i Rettens dom af 7. november 2012, ifølge hvilken »kompensationen for offentlige hospitalers underskud kan vise sig at være nødvendig af sundhedsmæssige og sociale årsager med henblik på at sikre hospitalsvæsenets kontinuitet og levedygtighed«.
In addition, to show the absence of overcompensation the Belgian authorities refer to several tables submitted to the Commission which contain the deficits and municipal interventions for each of the five IRIS-H over the period 1996-2014 (see also Section 7.3.5 for these figures).
De belgiske myndigheder bemærker endvidere, at et offentligt hospitals status medfører visse omkostninger, som ikke fuldt ud dækkes af de føderale finansieringsforanstaltninger.
As requested, in their reply the Belgian authorities also provide further clarification on the concept of pérennité (see recitals 102-103 of the opening decision).
De anfører, at disse omkostninger bl.a. omfatter betaling af tillæg for sprogkundskaber til tosprogede medarbejdere, højere udgifter til pension og sygdom for vedtægtsmæssigt ansatte medarbejdere (tjenestemænd) og skalaforhøjelser pålagt (men kun delvist betalt) af hovedstadsregionen Bruxelles.
According to them, the obligation to ensure the continuity (or pérennité) of the IRIS-H is based directly on the Loi CPAS.
Belgiens kommentarer til bemærkningerne fra tredjeparter
As has been explained above (see Section 2.1), each CPAS can set up establishments to provide social aid, including medical and medico-social assistance, if they can demonstrate that this is necessary to fulfil a genuine need in line with Article 60(6) Loi CPAS.
De belgiske myndigheder anfører indledningsvis, at bemærkningerne fra CBI, ABISP og Zorgnet Vlaanderen til Kommissionens åbningsafgørelse bygger på samme argument, nemlig at IRIS-hospitalerne ifølge disse organisationer ikke er blevet pålagt supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse oven i dem, som ethvert hospital i Belgien (offentligt som privat) skal levere.
They explain that historically, six of the nineteen CPAS in the Brussels Capital Region established hospitals (without separate legal personality) that they managed themselves until the end of 1995 in order to provide social aid.
Denne påstand bygger ifølge de belgiske myndigheder på samme grundlag, nemlig at LCH pålægger private og offentlige hospitaler samme forpligtelse til offentlig tjeneste uafhængigt af enhver regional hensyntagen.
According to them, the restructuring of these public hospitals which led to the creation of the public IRIS-H that became legally independent of the CPAS on 1 January 1996 (see also Section 2.2) did not alter the obligation on the CPAS to provide social aid whether directly themselves or via the IRIS-H.
Imidlertid forklarer de interesserede parter ifølge de belgiske myndigheder ikke, hvordan CPAS-loven ikke skulle gælde for IRIS-hospitalerne, selv om denne lov jo ellers er selve retsgrundlaget for IRIS-hospitalernes eksistens.
In this context, the Belgian authorities point out that the primary objective of the restructuring and the creation of the IRIS network and the IRIS-H was to ensure the continuity of public hospital services in the Brussels Capital Region (see also recital 27).
De belgiske myndigheder bemærker, at artikel 147 i LCH udtrykkeligt bestemmer, at LCH, hvad angår hospitaler drevet af et CPAS (som IRIS-hospitalerne [131]), supplerer CPAS-loven, hvilket bekræfter, at LCH ikke er det eneste relevante retsgrundlag, der gælder hospitaler, som drives af et CPAS.
Hence, they note that to ensure the continuity of the IRIS-H and hence guarantee that the social needs of the population are fulfilled, the municipalities and the CPAS are required to absorb any hospital deficit on the basis of Article 46 of the IRIS-H bylaws.
De belgiske myndigheder mener, at CBI har uret i sin påstand om, at Bruxelles' regerings plan om at omformulere bekendtgørelsen af 13. februar 2003 for at præcisere de tjenesteydelser af almindelig interesse, der berettiger til udbetaling af særlige tilskud til kommunerne (se betragtning 70), skulle være tegn på, at der på det tidspunkt ikke fandtes specifikke opgaver (som alene gjaldt IRIS-hospitalerne).
Furthermore, the Belgian authorities conclude that as long as the genuine need exists, in line with the jurisprudence of the Council of State (see recital 83), the public authorities cannot close the IRIS-H nor transfer them to a private owner.
De belgiske myndigheder nævner navnlig, at de særlige tilskud ifølge denne bekendtgørelse alene bevilges kommunerne og ikke IRIS-hospitalerne.
Finally, in recital 103 of the opening decision, the Commission asked whether there are other reasons that may justify the additional financing for the IRIS-H.
Belgien bekræfter endvidere, at FRBRTC's og hovedstadsregionen Bruxelles' egne foranstaltninger (for maksimalt 10 mio. EUR om året [132]) til støtte for kommunerne udgør finansielle overførsler mellem offentlige myndigheder, som ikke falder ind under anvendelsesområdet for artikel 107, stk. 1, i TEUF.
In this respect, the Belgian authorities note that the aim of the IRIS-H is not merely to establish ‘viable’ hospital services, missions and programmes, as Belgian private hospitals could do.
De belgiske myndigheder gentager, at ingen af disse beløb er bevilget af regionen eller af FRBRTC til IRIS-hospitalerne.
Instead, according to the Belgian authorities, the IRIS-H have to guarantee the widest possible range of healthcare, specifically in order to ensure access for everyone, including the poorest members of society, to whatever treatment their pathology requires, even if that goes well beyond the norms of hospital planning and approval applicable to all hospitals, by and under the LCH.
Tværtimod handler det ifølge Belgien simpelthen om overførsler mellem regionen og kommunerne i henhold til regionens kompetence med hensyn til den generelle finansiering af kommunerne.
In this context, the Belgian authorities also make reference to paragraph 162 of the General Court judgment of 7 November 2012 which states: ‘compensation for public hospital deficits may be necessary for health and social reasons in order to ensure the continuity and viability of the hospital system’.
Denne overordnede finansiering er indrettet til at sætte kommunerne i stand til at varetage deres opgaver af kommunal interesse, hvilket omfatter CPAS-opgaverne.
The Belgian authorities also point out that the status of a public hospital entails certain costs that are not fully compensated by the federal financing measures.
Ifølge de belgiske myndigheder er den annoncerede reform af bekendtgørelsen af 13. februar 2003 på ingen måde en indrømmelse af, at der ikke findes supplerende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse pålagt IRIS-hospitalerne.
They note that these costs include among others: the payment of language bonuses to bilingual staff, higher pension and sickness expenses for statutory employees (civil servants), and pay scale increases imposed (but only partially paid) by the Brussels Capital Region.
Det påhviler kommunerne at præcisere de tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, de pålægger de hospitaler, som de opretter, og den pågældende bekendtgørelse er ikke relevant i denne forbindelse, eftersom den alene vedrører indenstatslig finansiering.
Comments from Belgium on third party comments
Det er på det grundlag, at visse hospitaler, såvel offentlige som private, varetager visse opgaver inden for livreddende akutbehandling.
On the contrary, according to Belgium they are simply transfers between the Region and the municipalities within the Region's remit in terms of the overall funding of municipalities.
De belgiske myndigheder hævder imidlertid, at pligten til at tilbyde akutbehandling i offentlige og private hospitaler ikke hidrører fra LCH.
This overall funding is designed to enable the municipalities to fulfil their tasks of communal interest which includes the missions of the CPAS.
Ifølge de belgiske myndigheder har hospitalerne pligt til at yde hjælp i akutte situationer med behov for lægehjælp alt efter deres struktur og tilgængelige ekspertise [136].
It is the municipalities that specify the SGEI entrusted to the hospitals they establish and the Ordonnance has no relevance in this context as it only concerns intra-State financing.
Såvel de offentlige hospitaler som de private er underlagt denne forpligtelse, i øvrigt i lighed med enhver borger i kraft af pligten til at hjælpe en nødstedt.
The Belgian authorities also refute the allegedly inaccurate portrayal of the social missions made by CBI in its observations.
De belgiske myndigheder forklarer ligeledes, at denne forpligtelse i medfør af artikel 422b i den belgiske straffelov alene gælder i akutte situationer og især i akutte situationer med behov for livreddende lægehjælp.
In particular, CBI considered that the LCH defines a ‘basic social mission’ common to public and private hospitals, but which only the IRIS-H would perform more intensively.
De belgiske myndigheder bemærker dog, at hospitalerne i alle andre situationer (dvs. andre end akutte) ikke pålægges en universel sundhedsopgave og ikke har pligt til at behandle patienter, som ikke er i stand til at betale for behandlingen.
From this perspective, the ‘additional’ social missions of the IRIS-H could not be separated from the hospital services provided and would be an integral part of these.
Endelig bemærker de belgiske myndigheder, at selv om de belgiske hospitaler tydeligvis ikke har ret til at forskelsbehandle på grund af patientens økonomiske situation (og dermed alene fordi personen er fattig), kan de ikke forpligtes til at tilbyde behandling uden for akutte tilfælde, hvis en patient ikke kan eller vil betale for den.
According to the Belgian authorities, this view cannot be followed.
I deres kommentarer til CBI's bemærkninger sætter de belgiske myndigheder også CBI's henvisning til en dom afsagt af Retten i Første Instans i Bruxelles (se betragtning 72) ind i den rette sammenhæng.
The Belgian authorities consider that beyond the fact that CBI expressly recognises here that there is indeed an intrinsic difference between public and private hospitals (i.e. a higher volume of social services being provided by the IRIS-H), CBI does not define what it means exactly by ‘basic social mission’, which it considers to be a hospital SGEI, or determine the legal basis which supports it or the specific mandate which grants it.
Ifølge de belgiske myndigheder vedrører den af CBI nævnte dom alene et helt særligt tilfælde af akut lægehjælp [137] ydet til en papirløs migrant, som havde brug for psykiatrisk behandling.
The Belgian authorities are of the opinion that only the Loi CPAS can be used to entrust ‘basic social missions’ to public hospitals.
De bemærker, at IRIS-hospitalerne ikke yder den type behandling.
In their view, as far as the public hospitals alone are concerned, the LCH in fact merely supplements the Loi CPAS (see Article 147 LCH).
Ifølge Belgien bekræfter dommen, at akut lægehjælp til papirløse migranter normalt varetages af hospitaler oprettet af et CPAS eller hospitaler, som CPAS har indgået en aftale med [138].
The essential, or ‘basic’, mission of the IRIS-H is defined by or under the Loi CPAS and is therefore not ‘common’ to all hospitals.
Endelig bemærker de belgiske myndigheder, at CBI ikke dokumenterer og end ikke forsøger at godtgøre sin påstand om en pligt pålagt privathospitalerne til at behandle alle patienter i forløbet efter akutfasen.
According to them, this mission is not economic in nature.
Ifølge de belgiske myndigheder findes der ikke en sådan type pligt pålagt privathospitalerne i situationer efter akutfasen, mens IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, også uden et akut behov.
Hence, the IRIS-H are established under the Loi CPAS and, once set up, expected to abide by the LCH's additional rules [133].
VURDERING AF FORANSTALTNINGERNE
With respect to CBI's observations concerning the universal care mission, the Belgian authorities observe that CBI limits the universal care mission, which it alleges to be common to all hospitals, solely to emergencies and post-emergencies.
Genstand for nærværende afgørelse
In this way, the Belgian authorities consider that CBI would implicitly recognise that private Brussels hospitals have no obligation to treat patients outside of emergency and ‘post-emergency’ cases, which nonetheless account for the bulk of care provided for needy people.
Klagen gjaldt en støtteforanstaltning på ca. 100 mio. EUR tildelt i forbindelse med omstruktureringen, som førte til oprettelsen af IRIS-hospitalerne (se afsnit 2.2).
Furthermore, the Belgian authorities argue that CBI's reference to the public interest mission described in Article 2 of the LCH does not provide a basis for any such obligation.
Som forklaret i afsnit 3.1 i åbningsafgørelsen traf Kommissionen først en foranstaltning i henseende til denne støtte efter udløbet af forældelsesfristen for tilbagesøgningen af omstruktureringsstøtten.
According to them being entrusted with a basic hospital mission is not sufficient in order to be similarly entrusted with the mission of providing care to all persons in all situations and regardless of their ability to pay.
Derfor blev denne foranstaltning ikke medtaget i den formelle undersøgelsesprocedure, som Kommissionen indledte, og den bliver derfor ikke behandlet i nærværende afgørelse.
The mere fact that there are specific rules governing emergencies amply demonstrates this.
Ud over den af forældelsesfristen berørte foranstaltning var klagen formelt rettet mod i) de midler, som FRBRTC betalte til de kommuner, der var ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og ii) de særlige tilskud (på op til 10 mio. EUR om året), som blev tildelt disse kommuner af hovedstadsregionen Bruxelles på grundlag af bekendtgørelsen af 13. februar 2003.
The Belgian authorities argue that a general interest mission cannot be implied, but is imposed.
Disse to typer midler tildeles dog udelukkende de kommuner, der er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og ikke IRIS-hospitalerne selv.
In their view, it was necessary to lay down specific requirements for emergencies because there is no mention of emergencies in the LCH definition of the basic hospital mission.
De udgør reelt kun pengestrømme mellem hovedstadsregionen Bruxelles og de seks kommuner heri, som er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, og udgør således ikke statsstøtte til IRIS-hospitalerne.
Indeed, the Belgian authorities argue that the Law of 8 July 1964 [134] and its implementing decrees deal with emergency medical assistance [135] and emergency services (including ambulances).
Det medgives, at Kommissionen i sin annullerede beslutning af 2009 havde en tendens til at blande FRBRTC's udbetalinger sammen med underskudsdækningsordningen efter artikel 109 i LCH, og at den havde undladt at give en særskilt vurdering af de to foranstaltningers kompensationsparametre [139].
On this basis, some hospitals, both public and private, carry out certain tasks in the field of emergency medical assistance.
I øvrigt udnyttes midlerne fra FRBRTC af kommunerne til at dække underskuddet hos IRIS-hospitalerne [140], og kommunerne havde pligt til at betale FRBRTC-midlerne til IRIS-hospitalerne inden syv arbejdsdage [141].
However, the Belgian authorities argue that the obligation to provide emergency care in both public and private hospitals is not conferred by the LCH.
Som det bekræftes af de oplysninger, der blev fremsendt som reaktion på Kommissionens åbningsafgørelse, og som forklaret nedenfor (se betragtning 230) er de finansielle overførsler fra FRBRTC og hovedstadsregionen Bruxelles til de kommuner, der er ansvarlige for IRIS-hospitalerne, ikke desto mindre nødvendige, eftersom kommunernes egne ressourcer ikke rækker til, at de kan indfri deres forpligtelse til at kompensere for det kommunale underskud i henseende til IRIS-hospitalerne.
It is, instead, a general obligation to assist persons in danger.
Det er i denne forbindelse, at FRBRTC og hovedstadsregionen Bruxelles har krævet, at kommunerne i Bruxelles stiller midlerne fra FRBRTC og de særlige tilskud til rådighed for IRIS-hospitalerne næsten umiddelbart efter modtagelsen af disse udbetalinger.
According to the Belgian authorities, hospitals are required to provide assistance in cases of medical emergency, according to their structure and available expertise [136].
Uafhængigt af denne forpligtelse til overførsel påhviler pligten til at dække IRIS-hospitalernes underskud alene de berørte kommuner, og disse hospitaler har ikke ret til nogen kompensation fra hovedstadsregionen Bruxelles eller FRBRTC.
Both public and private hospitals are subject to this obligation, as indeed is everyone else, by virtue of their duty to assist persons in danger.
Ligeledes fik IRIS-hospitalerne pålagt visse forpligtelser af kommunerne alene og ikke af hovedstadsregionen Bruxelles (se afsnit 7.3.4.1).
The Belgian authorities also explain that under Article 422 ter of the Belgian Criminal Code, this obligation only applies in emergency situations, and particularly in medical emergencies of a life-threatening nature.