natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Imidlertid har IRIS-hospitalerne i modsætning til privathospitalerne pligt [199] til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, herunder i ikkeakutte situationer, uafhængigt af patienternes betalingsevne og/eller deres forsikringssituation, på grundlag af specifikke bestemmelser, der alene finder anvendelse på IRIS-hospitalerne, nemlig deres vedtægter og IRIS' strategiplaner som angivet nedenfor.
46 bylaws IRIS-H)
Som forklaret ovenfor (se betragtning 24) blev IRIS-hospitalerne oprettet af CPAS til at varetage disses pligt til levering af social støtte til alle, der har behov for det.
Private hospitals
CPAS har pligt til at yde denne støtte (herunder lægehjælp og socialmedicinsk behandling) til enhver borger, inklusive dennes familie, som har behov for det [200].
Public IRIS hospitals
CPAS leverer disse ydelser gratis og er blevet oprettet navnlig for at hjælpe ugunstigt stillede personer.
Universal Care Obligation
I denne forbindelse bestemmes følgende i artikel 5 i IRIS-hospitalernes vedtægter:
Federal hospital financing (LCH)
Sammenslutningen har de mest vidtrækkende beføjelser til udøvelse af sin hospitalsopgave, uden at dette berører paraplyorganisationen IRIS' kompetencer og de kompetencer, som er tillagt IRIS' indkøbsorgan og andre organer, som paraplyorganisationen IRIS måtte oprette i medfør af artikel 135j i organisk lov af 8. juli 1976 om Centres publics d'action sociale [offentlige forsorgscentre] og under iagttagelse af bestemmelser i love og administrative forskrifter.
Basic Hospital Mission (LCH)
Af ovenstående fremgår klart, at patienternes betalingsevne og deres forsikringssituation ikke tages i betragtning ved modtagelsen af dem på IRIS-hospitalerne, hvormed adgangen til sundhedsydelser garanteres alle, herunder i ikkeakutte situationer.
Furthermore, it is also pointed out how these additional SGEI obligations are linked with each other and how they contribute to the social healthcare SGEI.
Der er flere elementer i IRIS' strategiplan for 1996-2001, der ligeledes demonstrerer den sociale karakter af de hospitalsydelser, der leveres af IRIS-hospitalerne (f.eks. »for at være i stand til fortsat at levere lægehjælp helt uden markedslogik« [206]), og den klare vilje til at tilbyde kvalitetsbehandling til alle befolkningslag i Bruxelles, især til de mest ugunstigt stillede [207].
I. Obligation to treat all patients in all circumstances regardless of their ability to pay (universal care obligation)
I IRIS' strategiplan for perioden 2002-2014 gentages visse af de væsentlige principper (adgang for alle patienter, øget tilgængelighed for fattige), især i form af et citat fra artikel 5 i IRIS-hospitalernes vedtægter [208] (se også betragtning 175) og den første målsætning for IRIS' strategiplan for 1996-2001 [209] (se betragtning 177) samt en henvisning til IRIS' patientcharter [210] (se betragtning 178), og følgende tilføjes:
According to the Belgian authorities, the IRIS-H have the obligation to treat all patients, even if they are not able to pay and/or are uninsured, in all circumstances including situations where patients do not require urgent medical care.
»De offentlige myndigheder defineres ifølge tre væsentlige principper, nemlig universalprincippet, ligebehandlingsprincippet og kontinuitetsprincippet.
The complainants put into doubt that such an obligation applies to the IRIS-H and claim that the Brussels private hospitals cannot refuse patients and in fact treat a large number of ‘social patients’.
Ifølge disse tre principper og fordi hospitalerne i IRIS-nettet er offentlige, skal disse hospitaler:
To support their claims, the complainants argue that the LCH entrusts all hospitals with the same hospital mission and, as stated in paragraph 150 of the annulment judgment of 7 November 2012, also refer to the general principle of non-discrimination which would prohibit them from selecting patients according to their ideological, philosophical or religious beliefs or their situation of poverty.
modtage alle patienter, uanset hvem de er
According to them, public and private hospitals have the same obligation to treat patients in both emergency and ‘post-emergency’ circumstances.
behandle alle patienter uden nogen form for forskelsbehandling
First and foremost, the Commission observes that the LCH does not contain any wording that can be interpreted as obliging hospitals (whether public or private) to treat patients in all circumstances and regardless of their ability to pay.
forpligte sig til at tilrettelægge varetagelsen af patienterne og garantere alle de behandlingsmuligheder, de har brug for.« [211](182) På baggrund af ovenstående oplysninger konkluderer Kommissionen, at IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder (både i akutte og ikkeakutte situationer), selv om disse ikke kan eller sandsynligvis ikke vil kunne betale for behandlingen og/eller ikke er forsikrede.
However, under Belgian law there exists a general obligation to assist persons in danger.
Denne pligt er indskrevet og pålagt IRIS-hospitalerne i deres vedtægter og i ovennævnte strategiplaner, som er bindende for IRIS-hospitalerne og bygger på pligten til at levere den sociale støtte, der udspringer af CPAS-loven (en pligt, som delegeres af CPAS til IRIS-hospitalerne ved hjælp af disses vedtægter og strategiplaner).
As pointed out by the Belgian authorities, under Article 422 ter of the Belgian Criminal Code, this obligation applies in emergency situations, and particularly in medical emergencies of a life-threatening nature.
Praktisk betydning af IRIS-hospitalernes pligt til universel lægehjælp
Hospitals are therefore required to provide assistance in cases of medical emergency, according to their organisation and available expertise.
Kommissionen bemærker ligeledes, at ovenstående konklusion, nemlig at IRIS-hospitalerne har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder (dvs. i både akutte og ikkeakutte situationer) og uafhængigt af patienternes betalingsevne, mens privathospitalerne kun har pligt til at behandle alle patienter i akutte situationer (dvs. når behandling er akut nødvendig i en livstruende situation), i øvrigt bekræftes af de forskellige patientprofiler, der behandles på henholdsvis IRIS-hospitalerne og privathospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles, og af disse hospitalers respektive satspolitikker.
There is hence no doubt that the Brussels public and private hospitals are obliged to treat patients in emergency situations regardless of their ability to pay.
Det skal først og fremmest bemærkes, at strategiplanen for 2002-2014 ligeledes omhandler de lavere indtægter [212] og de højere omkostninger [213], der knytter sig til behandling af socioøkonomisk vanskeligt stillede patienter, som udgør en stor andel af patienterne på IRIS-hospitalerne.
In a similar vein, the deontology code that applies to doctors explicitly allows them to refuse patients with the exception of emergency situations [192].
I denne forbindelse er det relevant at understrege, at IRIS-hospitalerne har indgået aftaler med deres læger om, at de ikke må fakturere tillæg (se flere oplysninger i betragtning 46, litra c)) til CPAS-patienter eller patienter med lav indkomst (dvs. dem, der har ret til en højere refusion fra INAMI).
Second, the complainants referred to a judgment by the Brussels Court of First Instance [193], to justify that there is no difference between public hospitals and private hospitals with regard to the treatment of ‘social patients’, whether in an ‘emergency’ or ‘post emergency’ situation.
I øvrigt ligger andelen af indlæggelser på enestue (nemlig de eneste stuer, hvor der må faktureres tillæg) langt under gennemsnittet for hovedstadsregionen Bruxelles [214].
This judgment concerns a very specific case of urgent medical aid which the CPAS have to provide on the basis of Article 57(2) Loi CPAS.
De tilgængelige tal fra et af de gensidige forsikringsselskaber [215] viser i øvrigt, at når IRIS-hospitalerne fakturerer et tillæg, er beløbet også meget mindre end gennemsnitligt for regionen (nemlig mellem 25 % og 67 % mindre).
The Brussels Court of First Instance noted that the urgent medical aid is in fact never provided by the CPAS itself but by specialised medical services and that nothing can justify making a distinction whether this service is public or private.
Til sammenligning har visse privathospitaler i Bruxelles i den omhandlede periode faktureret deres patienter et beløb, der er 180 % højere end den pris, der er fastsat i socialsikringssystemet.
Nevertheless, the Commission notes that the obligation to provide urgent medical aid applies to the CPAS and not to the hospitals who deliver the care.
Pligten til universel lægehjælp blev pålagt IRIS-hospitalerne for at sørge for, at patienter, som ikke er i stand til at betale, ikke har en privat forsikring og ikke vil kunne få refusion (end ikke delvis) fra socialsikringen, får den lægehjælp, de har brug for.
In the case at hand, an undocumented migrant was urgently admitted by a Brussels private psychiatric hospital which requested the CPAS to pay for this urgent medical aid due to the migrant's manifest state of poverty.
En stor undergruppe af disse patienter omfatter ovennævnte papirløse migranter, for de er ikke dækket af den belgiske socialsikring og er generelt ikke i stand til at betale for behandlingen.
The Brussels Court concluded that if a CPAS does not provide the urgent medical aid in a hospital it manages it must pay the costs of care provided by a private hospital where the emergency services due to the urgency had decided to take the patient to a private hospital.
I 85 % af tilfældene i hovedstadsregionen Bruxelles modtager disse migranter akut lægehjælp på IRIS-hospitalerne (se betragtning 172), selv om disse hospitaler kun driver 35 % af hospitalssengene i denne region.
This judgment clearly concerns an exceptional situation which derogates from the normal framework for social assistance in which the CPAS relies on its own (public) hospitals.
En anden afslørende indikator er den rangliste [216], som SPF Santé publique udarbejder over samtlige belgiske hospitaler på grundlag af deres patienters socioøkonomiske profil (se tabel 1 og betragtning 40).
In the case at hand, this derogation was due to the fact that the public IRIS-H do not provide psychiatric care which was needed in that case.
Ranglisten afspejler bl.a. andelen af patienter, som ikke kan betale, og som ikke er dækket af socialsikringen, og for hvem CPAS [217] kan yde refusion af udgifterne til behandling (se også betragtning 187-188) [218].
Furthermore, the Brussels Court pointed out that ‘if this aid is typically more often provided in an establishment dependent on the relevant CPAS or with which it has concluded an agreement, the person may be admitted to another establishment, owing to the urgency resulting from the situation of the person to be admitted to hospital’.
For perioden 2007-2013 og for hele Belgien er de tre første pladser på ranglisten alle optaget af IRIS-hospitaler (med Institut Bordet og HUDERF som undtagelserne i kraft af deres specialer).
The Brussels Court also noted that if the CPAS concerned (i.e. in the case at hand that of Uccle) had created its own psychiatric hospital or had concluded an agreement with such a hospital, the private hospital in question would not have had to provide care to the undocumented migrant in question but could instead have asked for his transfer to that hospital.
I samme periode optager privathospitalerne i Bruxelles derimod ingen af de øverste 20 pladser, hvilke viser, at den gennemsnitlige socioøkonomiske profil for deres patienter er mærkbart højere end IRIS-hospitalernes patienter.
Since this was not the case, there was no alternative available and as a result the CPAS was ordered to pay the private hospital for the care provided to the patient.
Selv om de til ranglisten anvendte kriterier ikke alene vedrører patienter, som ikke kan betale eller ikke er forsikrede, modsiger listen ligeledes klagernes påstand om, at privathospitalerne i Bruxelles har pligt til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, og bekræfter, at en sådan pligt alene påhviler IRIS-hospitalerne.
As a result, all that can be concluded from the Brussels Court judgment cited by the complainants is that in some cases, owing to the urgency, private hospitals may also provide urgent medical aid to undocumented migrants and that the CPAS, where their obligation to provide urgent medical aid is discharged in this specific way, have to pay these private hospitals.
Hvis en sådan pligt var pålagt privathospitalerne i Bruxelles, kunne man nemlig forvente, at de lå højere placeret på ranglisten.
Therefore, the fact that in a limited number [194] of cases urgent medical aid can be provided by the Brussels private hospitals cannot be interpreted as a general obligation for these hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay.
Tabel 1
Third, with regard to the principle of non-discrimination (mentioned by the complainants, see recital 170) it is clear that no hospital in Belgium is allowed to discriminate based on a patient's wealth (and hence on the pure fact that they are rich or poor) nor on any other personal criterion (e.g. religion or ethnic background).
Rangordning af hospitalerne efter deres patienters socioøkonomiske profil, opstillet af SPF Santé publique (*= IRIS-hospitaler, += privathospitaler i Bruxelles)
However, in a non-emergency situation, the non-discrimination principle cannot force hospitals to provide care for free if it is clearly foreseeable that a patient will not be able to pay.
Ingen placering
If these conditions are fulfilled in non-emergency situations, there is an objective justification for hospitals to differentiate by refusing these patients [195].
Ste Anne St Rémi+
As indicated above (see recital 171) the deontology code that applies to Belgian doctors explicitly allows them to refuse patients in non-emergency situations.
Det er nødvendigt at bringe klagernes henvisning til en publikation udgivet af Mutualités Chrétiennes i februar 2004 (se betragtning 72), som vedrører 2001, og som påviser, at privathospitalerne behandler over 60 % af de sociale patienter i hovedstadsregionen Bruxelles, tilbage i den rette sammenhæng.
A survey of debt counsellors [196] furthermore indicates that doctors and hospitals sometimes refuse patients who had difficulties paying for treatment in the past.
Udtrykket »sociale patienter« kan give det indtryk, at det omfatter patienter, som ikke kan betale for en behandling, og som derfor alle falder ind under pligten til universel lægehjælp.
In this context, it is worth pointing out that hospitals do not per se bluntly refuse patients but request them to pay an advance which can be a deterrent for those who are poor.
Det er imidlertid ikke tilfældet af følgende grunde:
There is also anecdotal evidence suggesting that private hospitals sometimes refer patients to a CPAS hospital for treatment [197].
I øvrigt er den mest sårbare gruppe af patienter, nemlig dem, som hverken er dækket af socialsikringen eller en anden forsikring, ikke medregnet i publikationens statistikker.
For these reasons, in 2013 a law was proposed (but not adopted) in the Belgian Senate to exclude the refusal of healthcare provision due to the financial difficulties of patients and which would also prohibit charging advances [198].
Af alle disse grunde mener Kommissionen, at publikationen fra Mutualités Chrétiennes, der præsenterer statistikkerne for 2001, ikke kan bevise, at IRIS-hospitalerne ikke er pålagt pligten til universel lægehjælp, eller at privathospitalerne i Bruxelles har en lignende pligt.
The non-discrimination principle can hence not be invoked as entrusting all Belgian hospitals (public and private) with an obligation to treat all patients in all circumstances (i.e. outside emergency situations) even if patients cannot pay for the treatment.
Pligten til universel lægehjælp, som påhviler IRIS-hospitalerne, garanterer, at patienter med yderst vanskelige økonomiske forhold, politiske flygtninge og ulovlige immigranter osv. modtager behandling under alle omstændigheder.
From the above, the Commission concludes that it is appropriate to distinguish between emergency and non-emergency situations.
Hvis patienterne ikke kan betale for deres behandling og ikke er dækket af en forsikring (dvs. hverken socialsikring eller en privat sundhedsforsikring), betaler CPAS kun omkostningerne for disse patienter på visse betingelser.
In emergency situations, public and private hospitals are equally subject to the general obligation (based on the Belgian Criminal Code) to treat patients in a situation of medical emergency.
Hvis patienterne præsenterer denne rekvisition, sender IRIS-hospitalerne fakturaen direkte til CPAS.
However, there is no legal basis which obliges or entrusts the private hospitals to treat patients also in non-emergency situations and regardless of their ability to pay.
I akutte situationer kan denne procedure naturligvis ikke følges.
Indeed, neither the LCH nor the Criminal Code contain such an obligation and the non-discrimination principle can also not be considered as entrusting such an obligation.
I stedet er refusionen fra CPAS betinget af i) fremlæggelsen af en lægeattest, der bekræfter nødvendigheden af en akut modtagelse eller akut behandling af personen, og ii) personens manglende betalingsevne, som CPAS bekræfter ved at bruge de oplysninger, som hospitaler har indhentet, til at gennemføre en social undersøgelse.
Finally, the obligation to provide urgent medical aid to undocumented migrants applies to the CPAS, not to the hospitals that deliver such care.
Indhentning af de nødvendige oplysninger er en vigtig opgave for IRIS-hospitalernes socialtjenesteafdelinger (se også betragtning 210-211) [222].
The universal care obligation incumbent on the IRIS-H
Såfremt ovennævnte betingelser er opfyldt (nemlig fremlæggelse af en rekvisition til ikkeakut behandling og en lægeattest og en social undersøgelse til akut behandling) refunderer CPAS IRIS-hospitalerne de udgifter, der er forbundet med behandlingen af de patienter, som ikke kan betale for behandlingen og ikke er dækket af en forsikring.
In contrast to the private hospitals, however, the IRIS-H are obliged [199] to treat all patients in all circumstances, including in non-emergency situations, regardless of patients' ability to pay and/or their insurance status on the basis of the specific rules applying only to the IRIS-H, namely their bylaws and the IRIS strategic plans as specified below.
Det friholder imidlertid ikke fuldt ud IRIS-hospitalerne for udgiften ved pligten til universel lægehjælp.
As explained above (see recital 24), the IRIS-H were established by the CPAS to allow the latter to fulfil their task to provide social aid to everyone who needs it.
IRIS-hospitalerne skal nemlig for at opnå refusion fra CPAS indsamle oplysninger til den sociale undersøgelse (hvilket de gjorde i 25749 tilfælde i 2012).
The CPAS are obliged to provide such aid (including medical and socio-medical care) to all individuals and families who require it [200].
Det er f.eks. en af grundene til, at IRIS-hospitalerne beskæftiger over dobbelt så mange socialassistenter som universitetshospitalerne (se betragtning 213).
The CPAS provide their services for free and were created in particular to help the poor and needy.
Imidlertid refunderer CPAS ikke IRIS-hospitalernes udgifter til indhentning af oplysninger til de sociale undersøgelser [223].
In this context, Article 5 of the IRIS-H bylaws states:
I øvrigt har CPAS længere betalingsfrister (sommetider over et år) end de gensidige forsikringsselskaber og de almindelige forsikringsselskaber (som betaler inden for en eller to måneder efter modtagelse af fakturaen).
Without prejudice to the competences of the IRIS umbrella association and the competences of IRIS-Achats [procurement branch] and of any other bodies that the umbrella association might set up pursuant to Article 135 undecies of the Organic Law of 8 July 1976 on Public Social Assistance Centres and in accordance with the laws and regulations, the association shall have the most extensive powers in the exercise of its hospital mission.
Derfor skal IRIS-hospitalerne selv finansiere omkostningerne i en længere periode end for de »normale« patienter.
It shall exercise that mission with a view, firstly, to providing quality medical care at optimum cost for everyone, irrespective of their income, insurability, origins and philosophical beliefs, and, secondly, to establishing a sustainable financial equilibrium for the association’ [201].
Den 31. december 2010 skyldte CPAS i Bruxelles IRIS-hospitalerne næsten 35 mio. EUR (heraf 71 % vedrørende fakturaer fra 2010, 12 % vedrørende 2009 og ca. 13 % fra endnu tidligere).
Likewise, the introduction to the IRIS strategic plan 1996-2001 mentions:
Ved at anvende en nominel årlig rentesats på 2 % har IRIS-hospitalerne skønnet, at den iboende omkostning ved de længere betalingsfrister hidtil havde beløbet sig til næsten 700000 EUR [224].
‘In order to fulfil its social task at any moment, the public hospitals of the IRIS network will offer a range of services guaranteeing to everyone the best quality care at generally acceptable financial conditions for all and will be accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological convictions’ [202].(177) That same introduction continues:
Endelig er ikke alle, der kan have vanskeligt ved at betale deres faktura, berettigede til dækning fra CPAS [225].
‘The primary objective of the IRIS plan is to maintain a reinforced public hospital network in Brussels that is accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological and philosophical convictions’ [203].(178) In another section of this plan it is noted that the IRIS patient charter guarantees:
På baggrund af pligten til universel lægehjælp behandler IRIS-hospitalerne ikke desto mindre patienter, for hvilke CPAS ikke forpligter sig til at dække omkostningerne.
‘access for all patients, without distinction as to their origins, income, philosophical and ideological convictions, their situation of insurability’ [204].(179) Furthermore, the IRIS strategic plan 1996-2001 has a subsection 2.5.4 entitled ‘Prise en charge et traitement de toute personne se présentant dans un des hôpitaux du réseau iris’ which contains the following statements:
I en sådan situation sender IRIS-hospitalerne en faktura til patienterne, som i visse tilfælde ikke vil være i stand til at betale.
‘Public hospitals [i.e. the IRIS-H] have the basic aim of providing a social medicine; it requires them to meet the requirements of social missions, and this even if this function is not recognised in the legislative and regulatory framework governing the hospital sector.
Det følger heraf, at IRIS-hospitalerne får et meget større antal uerholdelige fordringer end andre offentlige hospitaler og privathospitaler i Belgien [226].
The role of the public hospitals is to admit and treat all patients irrespective of their origins, circumstances, cultures, beliefs and pathologies.
IRIS-hospitalerne har skønnet, at beløbet for annullerede fordringer i 2010 oversteg gennemsnittet for offentlige hospitaler i Belgien med ca. […] mio. EUR.
Hence, since they are public, our hospitals must adhere to the principles of universality, equality, continuity and change.
Endelig er det vigtigt at sætte finansieringen over B8 i BMF, som blev tildelt hospitaler, hvis patienter havde en lav socioøkonomisk profil, i den rette sammenhæng.
The universality principle requires that all patients be admitted, whoever they may be.
Denne begrænsede føderale finansiering er beregnet til at kompensere for en del af omkostningerne ved »sociale patienter« (f.eks. fordi disse patienter i gennemsnit er indlagt i længere tid end andre), men udgør ikke en kompensation for pligten til universel lægehjælp.
The hospital must therefore provide treatment at the highest possible level in order to be able to meet the needs of all.