natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selv om begrebet »investeret kapital« ikke defineres nærmere i OECD's retningslinjer, synes det ikke at svare til en betegnelse for lovbestemt egenkapital, der anvendes i Basel II- og Basel III-regelsættene eller i de respektive gennemførelsesdirektiver.
See Case C-441/06 Commission v France ECLI:EU:C:2007:616, paragraph 29 and the case-law cited.
Hvis den bogførte egenkapital var blevet anvendt som indikator for fortjenestens størrelse i denne sag, havde skatterådgiveren desuden ikke behøvet at beregne en særskilt »betaling for funktioner«, det andet element i FFT's beregnede beskatningsgrundlag i Luxembourg, der ikke synes at være baseret på en solid metode som anført i betragtning 80 i indledningsafgørelsen.
See, in particular, recitals 308 to 311.
Det begreb, som FFT's skatterådgiver betegner som den »egenkapital, der anvendes til at udøve funktionerne« i rapporten om koncerninterne afregningspriser, synes rent faktisk ikke at svare til nogen af de egenkapitalkomponenter, der normalt anvendes i beregningen af afkastkrav i forbindelse med en markedsvurdering.
On 22 December 2014, Luxembourg submitted a list of beneficiaries of tax rulings to comply with the request for information in the Commission's letter of 19 June 2013.
Den Internationale Betalingsbank anfører således i en publikation fra 2011, at »finansieringsselskabernes egenkapitalafkast på lang sigt rent faktisk ligger på 11-12 %« [167].
That document lists the rulings issued by the Luxembourg tax administration during the years 2010 to 2012.
Det anføres ligeledes i en undersøgelse fra ECB, at »ved et gennemsnitligt kapitaliseringsniveau i stikprøven [på 54 internationale banker]er afkastkravet til egenkapitalen omkring […] 10,3 %«.
On 23 March 2015 [13], the Commission requested Luxembourg, in response to the list of tax rulings provided by its authorities on 22 December 2014, to provide additional information regarding the rulings listed for the years 2010 to 2012.
[168] Disse niveauer bekræftes ligeledes i en række undersøgelsesrapporter om ejendomsværdien fra 2011.
In particular, the Commission requested that Luxembourg specify which of the rulings listed concern a treasury function and which of the rulings listed concern non-integrated or stand-alone companies.
Ifølge Deutsche Bank »tilstræber [Deutsche Bank] et [aktiekursmål], der afspejler et bæredygtigt kapitalafkast over, men tæt på, 10 %, og kapitalomkostninger, som [Deutsche Bank] håber at kunne holde på over 10 % i den nuværende cyklus« [169], og i en undersøgelsesrapport om ejendomsværdien fra Morgan Stanley og Oliver Wyman af 19. marts 2015 fastsættes målafkastet til 10-12 %.
By letter of 31 March 2015, FFT replied to the Commission's request for information of 20 February 2015.
En afgørelse af […] 2012 (nr. 6) vedrører en virksomhedsomstrukturering, herunder navnlig et indekslån.
The submission contained, inter alia, the transfer pricing policy guidelines of the Fiat group.
Kommissionens afgørelse (EU) 2016/2327
Commission Decision (EU) 2016/2327
om statsstøtte SA.
on State aid SA.19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) implemented by Belgium — Public financing of Brussels public IRIS hospitals
19864 — 2014/C (ex 2009/NN54) iværksat af Belgien — Finansiering af de offentlige IRIS-hospitaler i hovedstadsregionen Bruxelles
(notified under document C(2016) 4051)
(meddelt under nummer C(2016) 4051)
(Only the French and Dutch texts are authentic)
(Kun den franske og den nederlandske udgave er autentiske)
(Text with EEA relevance)
EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof [1],
under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 108, stk. 2, første afsnit [1],
Having regard to the Agreement on the European Economic Area, and in particular Article 62(1)(a) thereof,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provision(s) cited above [2] and having regard to their comments,
efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med de nævnte bestemmelser [2] og under henvisning til disse bemærkninger samt
Whereas:
SAGSFORLØB
By letters of 7 September 2005 and 17 October 2005, registered on 12 September 2005 and 19 October 2005, the Commission received a complaint against the Belgian State as regards the alleged granting since 1995 of unlawful and incompatible aid to the five public general hospitals [3] (hereinafter ‘IRIS-H’) [4] belonging to the IRIS [5] network of the Brussels Capital Region (hereinafter ‘IRIS’).
Ved brev af 7. september 2005 og 17. oktober 2005, registreret henholdsvis den 12. september og den 19. oktober 2005, modtog Kommissionen en klage over den belgiske stat vedrørende dennes påståede ydelse af ulovlig og uforenelig støtte siden 1995 til fem offentlige hospitaler [3] (herefter »IRIS-hospitalerne«) [4] i IRIS-nettet [5] (herefter »IRIS«) i hovedstadsregionen Bruxelles.
The complaint was lodged by two associations (i.e. the Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) and the Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)) representing hospitals managed by legal persons governed under private law (hereinafter ‘private hospitals’) and also individually by several hospitals that are members of these associations [6].
Klagen blev indgivet af to sammenslutninger (Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) og Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)) som repræsentanter hospitalerne, der drives af privatretlige juridiske personer (herefter »privathospitalerne«), og desuden individuelt af flere af disse sammenslutningers medlemmer [6].
The complaint focused on the following groups of arguments: (i) the absence or insufficiently clear definition and entrustment of the specific public service missions that are only conferred to the IRIS-H, but not to the Brussels private hospitals (ii) the compensation of losses of the IRIS-H by public authorities, (iii) the overcompensation of the costs linked to the public service missions of the IRIS-H through the Fonds Régional Bruxellois de Refinancement des Trésoreries Communales, (iv) the lack of transparency in the method of public financing of the IRIS-H, and finally (v) the presence of cross-subsidisation of the non-hospital activities of the IRIS-H through the State compensation received for the provision of their hospital missions [7].
Klagen var koncentreret om følgende grupper af argumenter: i) fravær af eller mangel på klarhed i definitionen og overdragelsen af de specifikke offentlige tjenesteydelsesopgaver, der alene blev pålagt IRIS-hospitalerne og ikke privathospitalerne i Bruxelles, ii) de offentlige myndigheders dækning af IRIS-hospitalernes tab, iii) overkompensationen af IRIS-hospitalernes omkostninger ved offentlige tjenesteydelsesopgaver ydet via Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales, iv) manglen på gennemsigtighed i måden at yde IRIS-hospitalerne offentlig finansiering på og endelig v) forekomsten af krydssubsidiering til fordel for de ikkehospitalsrelaterede aktiviteter i IRIS-hospitalerne på grund af den overkompensation, som disse fik for leveringen af deres hospitalsopgaver [7].
Following the submission of additional information by the Belgian authorities, the Commission services informed the complainants by letter of 10 January 2008 of their preliminary views on the complaint [8] and asked the complainants to submit new information allowing them to reconsider the preliminary assessment of the complaint, failing which the complaint would be considered withdrawn.
I fortsættelse af de supplerende oplysninger, som de belgiske myndigheder havde fremsendt, informerede Kommissionen ved brev [8] af 10. januar 2008 klagerne om sin foreløbige vurdering af klagen og opfordrede de interesserede parter til at fremlægge nye oplysninger, så den kunne genoverveje sin foreløbige vurdering af klagen, der i modsat fald ville blive betragtet som trukket tilbage.
Following the reply from the complainant, the Commission services confirmed their preliminary assessment in their letter of 10 April 2008.
Efter at have modtaget klagernes svar bekræftede Kommissionen sin foreløbige vurdering i sit brev af 10. april 2008.
Subsequently, the complainants informed the Commission of the fact that they had introduced an application for annulment before the Court of First Instance of the European Communities (as from 1 December 2009 the General Court of the European Union, hereinafter the ‘GC’) against the letter of 10 January 2008, which they saw as a Commission decision [9].
Efterfølgende oplyste klagerne Kommissionen om, at de havde anlagt et annullationssøgsmål ved De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (fra 1. december 2009 omdøbt til Den Europæiske Unions Ret, herefter »Retten«) vedrørende brevet af 10. januar 2008, som de betragtede som en afgørelse fra Kommissionens side [9].
Furthermore, on 20 June 2008 the complainants lodged an application for annulment of the letter of the Commission services of 10 April 2008 [10].
I øvrigt anlagde klagerne den 20. juni 2008 et annullationssøgsmål vedrørende brevet fra Kommissionens tjenestegrene af 10. april 2008 [10].
Both Court procedures were suspended by the GC until 31 October 2009, based on the information submitted by the Commission that it intended to adopt a decision pursuant to the Council Regulation (EC) No 659/1999 [11].
De to sager, som blev anlagt ved Retten, blev af denne udsat indtil den 31. oktober 2009, idet Kommissionen havde oplyst Retten om, at den havde til hensigt at vedtage en afgørelse i medfør af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 [11].
With a view of adopting such a decision, the Commission services requested additional information from the Belgian authorities as well as from the complainant.
Med henblik på vedtagelsen af denne afgørelse anmodede Kommissionens tjenestegrene de belgiske myndigheder såvel som klagerne om at fremsende supplerende oplysninger.
In its decision of 28 October 2009 [12] (hereinafter ‘the Commission's 2009 decision’, see also Section 4.1), the Commission decided not to raise objections to the aid for financing of the public hospitals of the IRIS network in the Brussels Capital Region as the financing at hand was deemed compatible with the common market under the conditions set out in Commission Decision 2005/842/EC [13] (hereinafter ‘2005 SGEI Decision’) and directly with Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU) with respect to entrustments pre-dating the entry into force of the 2005 SGEI Decision on 19 December 2005.
I sin beslutning af 28. oktober 2009 [12] (herefter »2009-beslutningen«, se også afsnit 4.1) valgte Kommissionen ikke at gøre indsigelse over for støtten til finansiering af de offentlige hospitaler i IRIS-nettet i hovedstadsregionen Bruxelles med den begrundelse, at den pågældende finansiering blev vurderet som forenelig med det indre marked i henhold til de betingelser, der blev stillet i Kommissionens beslutning 2005/842/EF [13] (herefter »SGEI-beslutningen af 2005«), og direkte i henhold til EF-traktatens artikel 86, stk. 2 (nu artikel 106, stk. 2, i TEUF), for så vidt angår de offentlige tjenesteydelsesopgaver, som blev overdraget inden ikrafttrædelsen af SGEI-beslutningen af 2005 den 19. december samme år.
Subsequently, the complainants launched an action for annulment of this Commission decision at the General Court.
Efterfølgende anlagde klagerne ved Retten et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning.
The GC annulled the Commission decision by its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10 [14] (see also Section 4.2), concluding that this decision had been adopted in violation of the procedural rights of the complainants.
Retten annullerede Kommissionens beslutning ved sin dom af 7. november 2012 i sag T-137/10 [14] (se også afsnit 4.2), idet den vurderede, at denne beslutning var blevet truffet i strid med klagernes processuelle rettigheder.
In particular, the GC concluded that the Commission should have had doubts concerning the compatibility of the measures at hand with the internal market considering the arguments of the complainants with respect to the compatibility.
Navnlig konkluderede Retten, at Kommissionen skulle have udtrykt tvivl med hensyn til de omhandlede foranstaltningers forenelighed med det indre marked i betragtning af de argumenter, som klagerne havde fremsat i så henseende.
The GC therefore concluded that the Commission was required to initiate the formal investigation procedure, in order to gather any relevant information for verifying the compatibility of all the aid measures at issue with the internal market, and to allow the complainants and other interested parties to present their observations in connection with that procedure [15].
Retten konkluderede derfor, at Kommissionen var forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure for at indhente alle oplysninger, der var relevante for efterprøvningen af alle de pågældende støtteforanstaltningers forenelighed med det indre marked, og give klagerne og andre interesserede parter mulighed for at fremsætte deres synspunkter i forbindelse med proceduren [15].
By letter dated 1 October 2014, the Commission informed Belgium that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the TFEU in respect of the public financing measures in favour of the Brussels public IRIS hospitals.
Ved brev af 1. oktober 2014 informerede Kommissionen Belgien om sin beslutning om at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, i TEUF vedrørende de offentlige finansieringsforanstaltninger til fordel for IRIS-hospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles.
The Commission's decision to initiate the procedure (hereinafter ‘the opening decision’) was published in the Official Journal of the European Union [16].
Kommissionens beslutning om at indlede proceduren i sagen (herefter »åbningsafgørelsen«) blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende [16].
The Commission invited interested parties to submit their comments on the measures.
Kommissionen opfordrede interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger til foranstaltningerne.
By letter of 22 October 2014, the Belgian authorities requested an extension of the deadline to submit their comments on the opening decision, which was accepted by the Commission by letter of 23 October 2014.
Belgiens kommentarer blev modtaget ved brev af 13. marts 2015 og registreret den 17. marts 2015.
The Commission received comments from interested parties (see Section 5) on 15 December 2014, 5 January 2015 and 9 January 2015.
På denne baggrund revurderede Kommissionen sagen og fortolkede visse oplysninger anderledes, end den havde gjort i den beslutning, den vedtog i 2009, og som blev annulleret.
By letters of 13 and 20 February 2015, the Commission forwarded these comments to Belgium, which was given the opportunity to react.
BAGGRUND
Belgium's comments were received by letter dated 13 March 2015, registered on 17 March 2015.
IRIS-hospitalerne drives i et komplekst miljø af love og regler, som fastlægges af forskellige offentlige myndigheder.
On this basis the Commission has reassessed the case and interpreted certain elements differently in comparison to the assessment in the annulled Commission's 2009 decision.
En overordnet vurdering af foreneligheden af den offentlige finansiering af disse hospitaler med statsstøttereglerne kræver først og fremmest en kort beskrivelse af den retlige ramme, der er gældende for IRIS-hospitalerne.
BACKGROUND
Denne beskrivelse omfatter en præsentation af CPAS-loven (i henhold til hvilken IRIS-hospitalerne blev etableret), en kort gennemgang af etableringen af IRIS-hospitalerne, en oversigt over retsakterne og andre dokumenter, der regulerer IRIS-hospitalernes aktiviteter, en kort beskrivelse af IRIS-hospitalernes primære aktiviteter samt en fortegnelse over de forskellige anvendelige finansieringsmekanismer.
The IRIS-H operate in a complex legislative and regulatory environment which is shaped by various public authorities.
Ret til social støtte og CPAS-loven
A comprehensive assessment of the compliance with State aid rules of the public financing from which they benefit requires at the outset a brief description of the legislative and regulatory framework as it applies to the IRIS-H.
I Belgien er retten til social støtte en forfatningssikret rettighed.
This description encompasses an introduction to the Loi CPAS (on the basis of which the IRIS-H were created), a brief account of the creation of the IRIS-H, a survey of the legislative and other documents regulating the operations of the IRIS-H, a short overview of the main activities of the IRIS-H, as well as an enumeration of the various applicable financing mechanisms.
Navnlig bestemmes følgende i artikel 23 i den belgiske forfatning:
The right to social aid and the Loi CPAS
»Enhver har ret til et værdigt liv.
The right to social aid is a constitutional right in Belgium.
Derfor garanterer loven, dekretet eller reglen som omhandlet i artikel 134 — under hensyntagen til de tilsvarende forpligtelser — de økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder og fastlægger betingelserne for udøvelsen heraf.
In particular, Article 23 of the Belgian Constitution provides:
Borgernes reelle adgang til social støtte reguleres primært af den organiske lov af 8. juli 1976 [17] (herefter »CPAS-loven«), hvorved indførtes de offentlige forsorgscentre (centres publics d'action sociale, herefter »CPAS«).
To that end, the laws, the decree or rule referred to in Article 134 guarantee economic, social and cultural rights, taking account of the relevant obligations, and determine the conditions for their exercise.
Disse er offentlige organer og juridiske personer og findes i alle belgiske kommuner.
Those rights include, inter alia:
CPAS ledes af et råd, hvis medlemmer er valgt af den pågældende kommunes kommunalbestyrelse.
the right to social security, healthcare and social, medical and legal aid.’
I artikel 1 i CPAS-loven anføres følgende: »Enhver har ret til social støtte.
Actual access to social aid by citizens is governed primarily by the Organic Law of 8 July 1976 [17] (hereinafter ‘Loi CPAS’) which created the Centres Publics d'Action Sociale (hereinafter ‘CPAS’).
Denne har til formål at sætte modtageren i stand til at leve et værdigt liv.
The CPAS are public bodies, with legal personality, and are present in each Belgian municipality.
Der oprettes offentlige centre for social støtte, som på vilkår fastlagt i nærværende lov har til opgave at sikre formidlingen af denne støtte.«
The CPAS are governed by a board the members of which are elected by the municipal council of the respective municipality.
I praksis yder CPAS social støtte til personer, som ikke råder over de nødvendige midler til at føre en værdig tilværelse, og som ikke er berettiget til andre former for socialsikring (f.eks. arbejdsløshedsunderstøttelse).
According to Article 1 of the Loi CPAS:
I denne forbindelse præciseres det i artikel 57, stk. 1, i CPAS-loven, at CPAS har til opgave at sikre, at personer og familier får den støtte fra samfundet, som de er berettigede til.
‘Everyone has the right to social aid.
Opgaven beskrives som følger:
The purpose of such aid is to enable everyone to lead a life in keeping with human dignity.
»Det sikrer ikke alene en palliativ eller kurativ hjælp, men også præventiv hjælp.
CPAS shall be set up to provide such aid in accordance with the conditions laid down in this Law.’
Det opmuntrer til inddragelse af brugerne.
In practice, the CPAS provide social aid to persons who do not have the resources to be able to live in dignity and who are ineligible for other forms of social security (e.g. unemployment benefits).
Hjælpen kan være materiel, social, medicinsk, socialmedicinsk eller psykologisk.«
In this context, Article 57(1) of the Loi CPAS specifies that the CPAS have the mission to provide individuals and families with the aid that the community is due to provide and describes this aid as follows:
Hvert CPAS skal yde social støtte til personer og familier, men har visse skønsbeføjelser med hensyn til, hvordan denne støtte ydes.
‘It shall provide not only palliative and curative assistance but also preventive assistance.
Nærmere bestemt skal CPAS yde støtten:
It shall encourage social participation by users.
enten selv direkte
The assistance may be material, social, medical, medico-social or psychological.’
eller »der, hvor det viser sig nødvendigt, og i givet fald inden for rammerne af en eksisterende plan« (se også betragtning 19) gennem institutioner eller tjenester, som CPAS opretter (på grundlag af artikel 60, stk. 6, artikel 79 og artikel 118 i CPAS-loven), og hvis formål CPAS i så fald ligeledes har pligt til at definere.
Although each CPAS has the obligation to provide social aid to individuals and families, it does have a certain discretion as to how this aid is provided.
Enhver social forpligtelse, som CPAS delegerer til denne institution eller tjeneste, skal herefter overholdes i overensstemmelse med dette formål
More specifically, a CPAS may provide such aid:
eller gennem institutioner eller tjenester, som CPAS samarbejder med (artikel 61 i CPAS-loven), og som i så fald skal være oprettet:
either itself, directly, or
enten af CPAS selv (se forrige led)
‘where necessary and if appropriate under an existing scheme’ (see also recital 19), through institutions or services which it creates (on the basis of Articles 60(6), 79, 118 Loi CPAS), in which case the CPAS setting up such an institution or service also necessarily determines its purpose; any of its social obligations, which the CPAS delegates to the institution or service, is then exercised in accordance with that purpose, or
eller af en tredjepart, som også har defineret formålet dermed.
through institutions or services with which it collaborates (Article 61 Loi CPAS), in which case the respective institutions or services will have been created:
I de to sidstnævnte tilfælde delegerer CPAS udelukkende (en del af) sine forpligtelser til at yde social støtte, såfremt denne delegering stemmer overens med formålet med den institution, det samarbejder med.
either by the CPAS itself (see previous indent), or
På den ene side kontrollerer CPAS selv formålet med institutioner, det selv har oprettet.
by a third party which will also have decided the purpose of its institution.
Hvis der på den anden side er tale om en helt adskilt institution (tredjepartsinstitution), bliver samarbejdet begrænset til formålet med denne.
In the latter two cases, the CPAS will delegate (part of) its social aid obligation solely in so far as this is consistent with the purpose of the collaborating institution.
Den forpligtelse, som ved lov er pålagt CPAS til at yde social støtte af materiel, social, medicinsk, socialmedicinsk eller psykologisk art, er den samme, uafhængigt af om CPAS yder støtten direkte eller gennem institutioner, som det opretter eller samarbejder med.
On the one hand, if the institution is set up by the CPAS, it will control this purpose.
Ifølge artikel 57 i CPAS-loven pålægges CPAS (og CPAS alene) pligt til at yde denne støtte under alle omstændigheder.
In the case of an entirely third-party institution, on the other hand, the collaboration will be limited by the purpose of this institution.
Enhver type delegering udgør en form for opfyldelse af denne pligt og fritager ikke CPAS for dets ansvar for fortsat at opfylde sin forpligtelse.
The legal obligation on the CPAS to provide social aid, whether material, social, medical, medico-social or psychological, is the same no matter whether it provides the aid directly or through institutions that it creates or with which it collaborates.
De krav, som gælder i tilfælde, hvor et CPAS ønsker at oprette en institution eller en tjeneste (f.eks. et hospital) med det formål at varetage (en del af) sin opgave med at yde social støtte, er defineret i artikel 60, stk. 6, i CPAS-loven:
Article 57 of the Loi CPAS imposes the obligation to provide such aid on the CPAS (alone) in all cases.