natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Alle de betalinger, som patienterne eller tredjeparter foretager, og som skal dække de ydelser, som hospitalets læger yder de indlagte patienter, skal opkræves centralt af hospitalet [54].
A third source of financing are payments made directly by the patient or by their private health insurers to the hospitals.
Hospitalerne og deres læger indgår aftaler om fastlæggelse af den procentdel, som hospitalerne kan tilbageholde til dækning af udgifterne til opkrævning af honorarerne og de øvrige udgifter, som ikke dækkes over BMF [55].
These payments are necessary because the social security does not cover 100 % of doctors' fees nor of medication and other medical supplies (e.g. implants).
På samme måde som med lægernes normale honorarer kan hospitalerne tilbageholde en procentdel af de ovennævnte tillæg til dækning af en del af deres udgifter (igen i henhold til en aftale, der indgås mellem hospitalet og dets læger).
In addition, if patients choose to have a single room, then supplements can be charged on top of the normal hospitalisation price and on top of the normal doctor's fee (i.e. more than the standard rates that apply per treatment).
En del af lægernes honorarer går således ikke til aflønning af dem, men til dækning af hospitalernes driftsudgifter.d) Den fjerde finansieringskilde er specifikt beregnet til at dække investeringsudgifter, som hospitalerne afholder.
Finally, patients may also be charged for the use of additional services (e.g. rent for a TV, use of the hospital parking, etc.).
Hospitalernes investeringer finansieres primært af staten (den føderale regering og den berørte region betaler hver en del), og den resterende del finansieres af hospitalernes egne midler kombineret med banklån.
All payments made by patients or third parties to compensate hospital doctors for their treatment of hospitalised patients, have to be collected centrally by the hospital [54].
Den finansiering, der tildeles af de offentlige myndigheder, er beregnet til at dække udgifter til opførelse og ombygning af et hospital eller en hospitalstjeneste samt udgifterne til den første indretning heraf og de første indkøb af medicinsk udstyr [56].
The hospitals and their doctors conclude agreements that determine the percentages of the fees that the hospitals can keep to cover their collection costs and other costs that are not financed by the BMF [55].
Tilskuddene til investeringen er omfattet af et loft (f.eks. et fast beløb pr. kvm eller pr. enhed).
Similarly as for the normal doctors' fees, part of the abovementioned supplements can also be retained by the hospital to cover part of its costs (again conditional on an agreement between the hospital and its doctors).
Den femte og sidste offentlige finansieringskilde er knyttet til investeringerne og vedrører udgifterne til undersøgelser og udarbejdelse af byggeprojekter, men også udgifter til lukning eller manglende drift af et hospital eller en hospitalstjeneste [57].
Part of the doctors' fees are hence not a payment going to the doctors but instead are used to cover the operating costs of the hospitals.(d) The fourth source of financing is specifically meant to cover investment costs incurred by the hospitals.
Denne type finansiering forekommer ikke særlig hyppigt i praksis.
The investments of hospitals are mainly covered by the State (the Federal government and the Regions each pay a part) and the remaining part is paid from the hospitals' own resources combined with bank loans.
I artikel 109 i LCH (nu artikel 125 i udgaven af 10. juli 2008 [58]) fastlægges en supplerende finansieringsordning, som kun de offentlige hospitaler kan benytte (f.eks. IRIS-hospitalerne).
The State financing is aimed at the costs of building or renovating a hospital or hospital ward and the costs of the first acquisition of equipment and medical devices [56].
I henhold til denne bestemmelse skal de offentlige hospitalers underskud fra deres hospitalsvirksomhed dækkes af de kommuner, som kontrollerer dem (gennem deres CPAS eller en central struktur som f.eks. IRIS).
Investment subsidies are capped (e.g. a fixed amount per square metre or per unit).
Princippet om kommunernes (delvise) dækning af underskud var allerede indarbejdet i den lov, der gik forud for LCH, nemlig loven af 23. december 1963 [59], og blev bekræftet af artikel 34 i lov af 28. december 1973 [60].
The fifth general source of public financing is related to investments and concerns damages payments for studies, the development of building projects, but also costs resulting from the closure or non-usage of a hospital or hospital ward [57].
Kriterierne for fastsættelse af de underskud, som kommunerne har pligt til at dække, defineres ved kongelig anordning [61].
In practice, this type of financing is not very commonly awarded.
På denne baggrund fastlægger den føderale sundhedsminister hvert år beløbet for hvert offentligt hospitals underskud.
Article 109 of the LCH (now Article 125 of the LCH in the version of the Law of 10 July 2008 [58]) sets out a sixth financing mechanism of which only public hospitals (such as the IRIS-H) can benefit.
I praksis er det underskud, der skal dækkes som fastlagt af ministeren, ikke nøjagtig det samme som det underskud, der fremgår af hospitalets regnskaber, idet visse omkostningselementer heri (f.eks. resultatet af de ikkehospitalsrelaterede aktiviteter, der som forklaret i betragtning 155 [62] blot er forbundet med hospitalsaktiviteterne i IRIS-hospitalernes tilfælde) ikke indgår i det underskud, der dækkes i henhold til artikel 109 i LCH.
According to this provision, public hospitals' deficits arising from their hospital activities have to be covered by the municipalities that control them (i.e. via their CPAS or via a central structure such as IRIS).
IRIS-hospitalerne har således adgang til en fuldstændig finansieringsordning, som garanterer dækning af ethvert underskud, de måtte oparbejde.
The principle of this (partial) deficit cover by the municipalities was already included in the Law of 23 December 1963 [59], which preceded the LCH, and was confirmed by Article 34 of the Law of 28 December 1973 [60].
De fem generelle finansieringsordninger ifølge LCH (se betragtning 46) dækker størstedelen af hospitalernes drifts- og investeringsudgifter.
The criteria to calculate the deficits that the municipalities are obliged to cover are determined in a Royal Decree [61].
I det omfang disse kilder ikke rækker til at dække de omkostninger, der er forbundet med disse hospitalers aktiviteter, forpligter artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter kommunerne til fuldt ud at dække ethvert underskud, som IRIS-hospitalerne oparbejder (se betragtning 44-45).
On this basis, the Federal Minister responsible for public health each year determines the deficit that must be covered for each public hospital.
Det regnskabsmæssige underskud, der dækkes i henhold til artikel 46 i vedtægterne, omfatter nødvendigvis »det underskud, der dækkes i henhold til artikel 109 i LCH« [63] (se betragtning 47).
In practice, the Article 109 LCH deficit that must be covered as determined by the Minister is not exactly equal to the deficit reported in the financial accounts of the hospital, since certain cost elements (e.g., the result of the non-hospital activities which in the case of the IRIS-H are purely ancillary to the hospital activities as will be explained in recital 155) [62] contained in the deficit reported in the financial accounts are excluded from the Article 109 LCH deficit.
Ved fuldt ud at dække det regnskabsmæssige underskud opfylder kommunerne også deres pligt i henhold til artikel 109 i LCH.
In conclusion, the IRIS-H thus enjoy a comprehensive financing mechanism that ensures coverage of any deficit they may generate.
De nærmere betalingsvilkår i denne underskudsdækningsordning beskrives nedenfor (se afsnit 7.3.5).
The five general financing measures foreseen by the LCH (see recital 46) cover the majority of the hospitals' operating and investment costs.
Regnskabsmæssige forpligtelser
To the extent that these sources are insufficient to cover the costs arising from the hospitals' activities, Article 46 of the bylaws of the IRIS-H obliges the municipalities to fully cover any deficit generated by the IRIS-H (see recitals 44-45).
Alle hospitaler (offentlige som private) er underlagt forpligtelser med hensyn til regnskabsføring og gennemsigtighed.
The accounting deficit addressed by Article 46 of the bylaws necessarily includes the ‘Article 109 LCH deficit’ [63] (see recital 47) and by fully covering the accounting deficit, the municipalities also fulfil their obligation under Article 109 LCH.
Navnlig skal hvert hospital føre særskilte regnskaber, hvoraf kostprisen for hver ydelse fremgår, og som overholder visse elementer i lov af 17. juli 1975 [64] om virksomheders regnskabsføring og årsregnskaber [65].
The payment modalities of this deficit compensation mechanism will be described below (see Section 7.3.5).
De ikkehospitalsrelaterede aktiviteter skal bogføres i separate regnskaber.
Accounting requirements
Hospitalerne har ligeledes pligt til at udpege en revisor for virksomheden, der har til opgave at attestere dens regnskabsføring og årsregnskaber [66].
All hospitals (i.e. public and private) are subject to accounting and transparency requirements.
Endelig har hospitalerne pligt til at fremsende visse oplysninger (finansielle) til det føderale sundhedsministerium [67], og SPF Santé publique har ligeledes ansvaret for at kontrollere overholdelsen af bestemmelserne i LCH [68].
In particular, each hospital must keep a set of accounts that allow determining the cost of each service and that respect certain elements of the Law of 17 July 1975 [64] on accounting [65].
BESKRIVELSE AF DE FORANSTALTNINGER, DER ER GENSTAND FOR KLAGEN
It is mandatory to record non-hospital activities on separate accounts.
Ifølge klagerne har hovedstadsregionen Bruxelles valgt de facto at påtage sig rollen som de berørte Bruxelles-kommuner i henseende til dækningen af IRIS-hospitalernes underskud.
Hospitals are also obliged to appoint an auditor who certifies the hospital's accounts and financial statements [66].
Navnlig nævner klagerne specifikt ydelserne fra fonden FRBRTC, som hovedstadsregionen Bruxelles havde oprettet [69].
Finally, hospitals are required to submit certain (financial) information to the Federal Minister responsible for public health [67] and its Federal Public Service also monitors compliance with the LCH [68].
De hævder i øvrigt, at hovedstadsregionen Bruxelles også selv tildelte kommunerne særlige tilskud [70] (op til 10 mio. EUR om året siden 2003), som ifølge kommunerne blev udbetalt til IRIS-hospitalerne i form af støtte.
DESCRIPTION OF THE MEASURES TARGETED BY THE COMPLAINT
Selv om klagerne ikke betvivler hovedstadsregionen Bruxelles' kompetence over for kommunerne, mener de imidlertid, at det, de betegner som regional finansiering af IRIS-hospitalerne, rækker ud over det, der er meningen med underskudsdækningen som fastlagt i artikel 109 i LCH (se også betragtning 47).
According to the complainants, the Brussels Capital Region has chosen to de facto take up the role of the relevant Brussels municipalities for the compensation of the deficits of the IRIS-H.
Klagerne hævder, at IRIS-hospitalerne i vidt omfang har nydt godt af de regionale finansieringer, som blev tildelt kommunerne, som de var beliggende i, og at finansieringerne ikke kan begrundes på basis af bestemmelserne i LCH.
In particular, the complaint mentions interventions by the Fonds Régional Bruxellois de Refinancement des Trésoreries Communales (or FRBRTC) which was created by the Brussels Capital Region [69].
Klagerne nævner ikke den forpligtelse til underskudsdækning, der er indskrevet i artikel 46 i IRIS-hospitalernes vedtægter.
In addition, the complaint adds that since 2003 the Brussels Capital Region itself also allegedly granted special subsidies to the municipalities [70] (i.e. up to EUR 10 million annually), which were allegedly intended to be passed on as aid for the IRIS-H.
Endelig nævner klagerne ydelsen af ca. 100 mio. EUR gennem FRBRTC i forbindelse med omstruktureringen af de offentlige hospitaler i Bruxelles, som mundede ud i oprettelsen af IRIS-hospitalerne (se også afsnit 2.2).
While the complainants do not put into doubt the competence of the Brussels Capital Region towards these municipalities they consider that what they qualify as regional financing of the IRIS-H goes beyond what is envisaged by the deficit cover as specified by Article 109 of the LCH (see also recital 47).
Klagerne hævder, at denne transaktion medførte en overkompensation til IRIS-hospitalerne.
The complainants argue that the IRIS-H benefited significantly from regional financing awarded to the municipalities in which they are located and that this financing cannot be justified on the basis of the provisions of the LCH.
BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN
The complainants did not refer to the deficit cover obligation in Article 46 of the bylaws of the IRIS-H.
Kommissionens beslutning af 2009
Finally, the complainants referred to approximately EUR 100 million being awarded via the FRBRTC in the context of the restructuring of the Brussels public hospitals which led to the creation of the IRIS-H (see also Section 2.2).
Som nævnt ovenfor (se betragtning 5) vedtog Kommissionen den 28. oktober 2009 en beslutning om ikke at rejse indsigelse [71], idet den konkluderede, at den offentlige finansiering af IRIS-hospitalerne i hovedstadsregionen Bruxelles udgjorde statsstøtte, der var forenelig med det indre marked som kompensation for levering af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
The complainants allege that this operation would have resulted in overcompensation of the IRIS-H.
Kommissionen byggede denne beslutning på SGEI-beslutningen af 2005 samt direkte på artikel 86, stk. 2, i EF-traktaten (nu artikel 106, stk. 2, i TEUF).
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
I sin beslutning vurderede Kommissionen, at IRIS-hospitalerne havde tre offentlige tjenesteydelsesopgaver af hospitalskarakter, nemlig den generelle hospitalsopgave som ethvert andet hospital (offentligt som privat) i medfør af LCH [72], forpligtelsen til at behandle alle patienter under alle omstændigheder, også uden for akutte situationer [73], og forpligtelsen til at levere den fulde vifte af hospitalsydelser på mange hospitaler [74].
The Commission's 2009 decision
Endvidere konkluderede Kommissionen, at IRIS-hospitalerne var pålagt den offentlige tjenesteydelsesopgave af ikkehospitalsrelateret karakter, som bestod i at levere social støtte ud over lægehjælp [75].
As recalled above (see recital 5), on 28 October 2009, the Commission adopted a no objections decision [71], concluding that the public financing of the IRIS-H in the Brussels Capital Region constituted State aid compatible with the internal market as compensation for the provision of services of general economic interest.
Endelig nævnes også kravet om tosprogethed i beslutningen [76].
The Commission based this decision on the 2005 SGEI Decision as well as directly on Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU).
Det blev vurderet, at disse opgaver var blevet pålagt IRIS-hospitalerne gennem LCH, CPAS-loven, IRIS' strategiplaner og endelig en aftale undertegnet af IRIS-hospitalerne og CPAS.
In its decision, the Commission considered that the IRIS-H were entrusted with three hospital public service missions: first, the general hospital mission of all hospitals (public and private) under the LCH [72]; second, the obligation to treat any patient in all circumstances, including post-emergency [73]; and third the obligation to provide complete multi-site hospital care [74].
Kommissionen vurderede ligeledes, at kompensationsparametrene var blevet fastsat på forhånd [77], og at der var indført tilstrækkelige procedurer til forebyggelse og korrigering af overkompensation [78].
In addition, the Commission concluded that the IRIS-H were entrusted with the non-hospital public service mission of providing social assistance together with medical care [75].
Endelig bemærkede Kommissionen også med tilfredshed, at IRIS-hospitalerne førte separate regnskaber med deres hospitalsvirksomhed og ikkehospitalsrelaterede aktiviteter [79] til garanti mod krydssubsidiering af IRIS-hospitalernes kommercielle aktiviteter (ud over tjenesteydelserne af almindelig økonomisk interesse) [80].
Finally, reference was also made to a bilingualism obligation [76].
Kommissionen undersøgte endvidere, om IRIS-hospitalerne tidligere var blevet overkompenseret (dvs. mellem 1996 og 2007) [81], og konkluderede, at dette ikke havde været tilfældet [82].
These missions were considered to have been entrusted to the IRIS-H via the LCH, the Loi CPAS, the IRIS strategic plans, and finally a convention signed by the IRIS-H and the CPAS.
Ud over vurderingen af finansieringsforanstaltningerne under ét undersøgte Kommissionen også en påstået forskudsordning.
The Commission further considered that the compensation parameters were established ex ante [77] and that sufficient procedures for preventing and correcting overcompensation were in place [78].
Da det jævnligt skete, at kompensationen i henhold til artikel 109 i LCH blev udbetalt med store forsinkelser på op til 10 år, skal IRIS-hospitalerne have modtaget forskud på disse udestående betalinger via FRBRTC.
Finally, the Commission was also satisfied that the IRIS-H kept separate accounts for hospital and non-hospital activities [79], which in turn ensured the absence of cross-subsidisation of commercial non-SGEI activities of the IRIS-H [80].
Kommissionen konkluderede, at da disse påståede forskud under alle omstændigheder ville blive refunderet efter indgået underskudsdækning i henhold til artikel 109 i LCH, kunne de ikke medføre en overkompensation til IRIS-hospitalerne [83].
The Commission also assessed whether the IRIS-H had been overcompensated in the past (i.e. between 1996 and 2007) [81], reaching the conclusion that this had not been the case [82].
Rettens annullationsdom af 2012
Apart from assessing the financing measures as a whole, the Commission also examined an alleged mechanism of advances.
Som svar på 2009-beslutningen anlagde klagerne et annullationssøgsmål herimod ved Retten [84].
Since the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was regularly only paid out with a long delay of up to 10 years, the IRIS-H allegedly received an advance on these outstanding payments through the FRBRTC.
Sagsøgerne hævdede, at Kommissionen havde overtrådt deres processuelle rettigheder ved ikke at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, idet Kommissionen burde have konstateret, at der var alvorlige vanskeligheder ved den pågældende undersøgelse [85].
The Commission concluded that since these alleged advances would in any event have to be repaid once the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was paid, they could not lead to overcompensation of the IRIS-H [83].
I sin dom af 7. november 2012 i sag T-137/10 annullerede Retten Kommissionens beslutning af 2009 og konkluderede, at Kommissionen var forpligtet til at indlede den formelle undersøgelsesprocedure [86].
The 2012 annulment judgment of the General Court
Retten undersøgte først spørgsmålet om, hvorvidt IRIS-hospitalerne var blevet pålagt klart definerede offentlige tjenesteydelsesopgaver [87].
In response to the Commission's 2009 decision, the complainants launched an action for annulment of that decision in front of the General Court [84].
Den kunne straks konstatere, at alle parter var enige om, at alle hospitaler, offentlige som private, i henhold til LCH blev pålagt at udføre en generel offentlig tjenesteydelsesopgave i form af levering af hospitalsopgaver [88].
The complainants argued that the Commission violated the complainant's procedural rights by not opening the formal investigation procedure, as the Commission should have noted serious difficulties in the examination at issue [85].
Den eneste tvivl, der bestod, var således om, hvorvidt Kommissionen havde begået en fejl ved i sin foreløbige undersøgelse at konkludere, at IRIS-hospitalerne var blevet pålagt både at levere offentlige tjenesteydelsesopgaver i form af hospitalsopgaver og supplerende tjenester, der ikke var hospitalsopgaver [89].
In its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10, the General Court annulled the Commission's 2009 decision, concluding that the Commission was obliged to open the formal investigation procedure [86].
Retten konkluderede, at der var tvivl om, hvorvidt de bestemmelser, som Kommissionen havde bygget sin beslutning på, var tilstrækkelige til at pålægge IRIS-hospitalerne supplerende forpligtelser bestående i at behandle alle patienter under alle omstændigheder [90], tilbyde hospitalsydelser på mange hospitaler [91] og levere supplerende sociale tjenester [92].
The General Court first considered whether the IRIS-H had been entrusted with clearly-defined public service missions [87].
Hvad endvidere angår den påståede opgave bestående i at levere hospitalsydelser på mange hospitaler, bemærker Retten, at det var vanskeligt at skelne, hvori denne opgave adskilte sig fra de generelle planlægnings- og funktionskrav, som gjaldt alle hospitaler, som var omfattet af LCH [93].
At the outset, the General Court noted that all parties agreed that the LCH entrusted all hospitals, public and private, with a general hospital public service mission [88].
Endvidere undersøgte Retten spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen havde påvist forekomsten af klare kompensationsparametre [94].
It was thus only in doubt whether the Commission had erred in finding, in the preliminary examination, that the IRIS-H were entrusted with additional hospital and non-hospital public service missions [89].
Hvad angår hospitalsopgaverne, undersøgte Retten underskudsdækningsordningen, der var baseret på artikel 109 i LCH [95], idet den dog bemærkede, at sagsøgerne ikke havde anfægtet denne ordning [96], og den påståede regionale finansieringsordning via FRBRTC, som var indført for midlertidigt at yde de forskud, der var nødvendige for at dække IRIS-hospitalernes underskud frem til udmøntningen af den underskudsdækning, der skulle ske i henhold til artikel 109 i LCH [97].
The General Court concluded that there were doubts whether the provisions relied on by the Commission in its decision were sufficient to entrust the IRIS-H with the additional missions to treat all patients in all circumstances [90], to provide multi-site hospital care [91], and to provide additional social services [92].
Hvad angår artikel 109, vurderede Retten, at sagsøgerne ikke havde fremført argumenter med virkning for Kommissionens positive evaluering af denne artikel [98].
In addition, with respect to the alleged mission to provide multi-site hospital care, the General Court pointed out that it was not clear how that mission differed from the general programming and operational requirements applicable to all hospitals subject to the LCH [93].
Hvad til gengæld angår de påståede forskud udbetalt via FRBRTC, konkluderede Retten, at Kommissionen ikke havde gjort rede for beregningsparametre [99] for disse og derfor ikke havde foretaget en fuldstændig undersøgelse heraf [100].
Secondly, the General Court examined whether the Commission had demonstrated the existence of clear compensation parameters [94].
Retten tilføjede, at Kommissionen havde modsagt sin egen beslutning ved på retsmøderne at hævde, at FRBRTC alene udgjorde en mekanisme, som hovedstadsregionen Bruxelles anvendte til finansiering af kommunerne i Bruxelles og ikke af IRIS-hospitalerne [101].
As regards the hospital missions, the General Court addressed the deficit compensation mechanism under Article 109 LCH [95] — while noting that this mechanism was explicitly not challenged by the complainant [96] — and the alleged regional financing mechanism through the FRBRTC established in order to advance temporarily the amounts needed to make up the deficits of the IRIS-H before the deficit cover under Article 109 LCH takes effect [97].