natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Eksperterne opdelte derfor omkostningerne i følgende kategorier: (i) omkostninger i forbindelse med kørte kilometer, (ii) omkostninger, der direkte kunne henføres til busdrift i fast rute, og iii) allokerbare omkostninger baseret på omsætningen.
The experts therefore divided costs into the following categories: (i) costs related to mileage; (ii) costs directly allocable to scheduled bus services; and (iii) allocable costs based on turnover.
Den første kategori af omkostninger omfatter omkostninger til brændstof, motorolie, dæk, reservedele, indkøbt arbejde, bilvask, motorvejsafgifter, obligatorisk køretøjsservice, leasing og afskrivninger på aktiver.
The first category of costs includes costs related to fuel, engine oil, tyres, spare parts, outside work, vehicle wash, motorway tolls, compulsory vehicle servicing, leasing and depreciation of assets.
Hver af disse udgiftsposter blev divideret med det samlede antal kilometer, og omkostningerne pr. kilometer blev derefter ganget med antallet af kilometer, som alene busser i fast rute havde kørt.
Each of these cost items was divided by the total number of kilometres travelled and the cost per kilometre was then multiplied by the number of kilometres travelled by scheduled bus services only.
Den anden kategori af udgifter omfatter de udgiftsposter, som på grundlag af omkostningskontiene direkte kan henføres til interregionale busruter.
The second category of costs includes those cost items which, on the basis of the analytical accounts, are directly attributable to inter-regional scheduled bus services.
De omfatter: direkte ansatte, bortskaffelse af affald, provisioner, diverse gebyrer, parkeringsafgifter, leje af tredjepartskøretøjer til busdrift i fast rute, indkøb til service om bord samt godtgørelse af det rejsende personales udgifter.
These include: direct employment, waste disposal, commissions payable, miscellaneous charges, parking fees, rental of third-party vehicles for scheduled bus services, purchases for on-board services, and reimbursement of travelling personnel’s expenses.
Den tredje kategori af omkostninger omfatter »indirekte omkostninger« og består af de indirekte lønomkostninger, indirekte produktionsomkostninger, busforsikring, afgift for eje af køretøj samt leje af lokaliteter.
The third category of costs includes ‘indirect costs’ and comprises indirect labour costs, overheads, bus insurance, vehicle ownership tax and rent for premises.
Disse omkostninger blev fordelt på grundlag af den procentdel af indtægterne, som den pågældende busdrift i fast rute havde indbragt.
Those costs were allocated on the basis of the percentage of revenue generated by the same scheduled bus services.
Efter sammentælling af de tal, der på denne måde var beregnet for hver af de ovennævnte perioder, fandtes de samlede omkostninger i forbindelse med busdriften i fast rute for perioden 1987-2003 at udgøre 59510413 EUR.
After adding up the figures thus calculated for each of the above periods, the total costs related to the scheduled bus services for the period 1987-2003 were found to amount to EUR 59510413.
Ved at trække disse omkostninger fra indtægterne ved busdriften i fast rute, når eksperterne bag flertalsrapporten derfor frem til et driftsunderskud på 2296973 EUR for perioden 1987-2003.
Consequently, after subtracting these costs from the revenues derived from scheduled bus services, the majority report arrives at an operating loss of EUR 2296973 for the period 1987-2003.
Kompensationselement relateret til behovet for at sikre afkast af investeret kapital:
Compensation element related to the need to ensure remuneration of the capital employed
For hvert år, der behandledes, fastlagde eksperterne den investerede kapital, dvs. summen af:
For each year under review, the experts determined the capital employed, being the sum of:
egenkapital (E), hvis værdi blev taget fra årsregnskabet i forhold til aktiekapitalen, og
equity (E), whose value was taken from the annual financial statements, considering the shareholder’s equity and
lånekapital (D).
loan capital (D).
Eksperterne medtog som lånekapital kun finansiel gæld, dvs. gæld til banker og andre långivere.
The experts counted as loan capital only financial debt, i.e. payables to banks and to other lenders.
Formlen »Weighted Average Cost of Capital [vejet gennemsnitlig kapitalomkostning] (WACC) er brugt som grundlag for fastsættelsen af afkastsatsen for den investerede kapital:
The ‘Weighted Average Cost of Capital’ (WACC) formula is taken as a basis for determining the remuneration rate of the capital employed.
Re afkastkrav til egenkapital
Re required rate of return on equity;
Rd gældsomkostninger, E = virksomhedens egenkapital
Rd cost of debt; E = firm’s equity;
D virksomhedens gæld; V
D firm’s debt; V
E/V procentdel af finansieringen, der er egenkapital;
E/V percentage of financing that is equity;
D/V procentdel af finansieringen, der er gæld;
D/V percentage of financing that is debt;
Tc selskabsskatteprocent
Tc corporate tax rate
Den krævede forrentning af egenkapitalen blev beregnet ved hjælp af »Capital Asset Pricing Model«.
The required return on equity was calculated using the ‘Capital Asset Pricing Model’.
Denne model beskriver sammenhængen mellem risiko og forventet afkast:
This model describes the relationship between risk and expected return:
Renten for tiårige statsobligationer, taget fra nationale statistikker, blev brugt som indikator for en risikofri rente(rf).
The interest rate for ten-year government bonds, taken from national statistics, was used as a proxy for a risk-free rate (rf).
For de år, for hvilke kompensationen skulle beregnes, konkluderede eksperterne, at en risikopræmie på 5,8 % (rm-rf) i gennemsnit var den der forlangtes af investorer, der investerede i aktier i stedet for i risikofrie værdipapirer på det italienske marked [12].
For the years for which compensation was to be assessed, the experts concluded that a 5,8 % risk premium (rm-rf) was on average asked by investors investing in stocks rather than in risk-free securities on the Italian market [12].
Betaværdien [13] for aktierne i Simets kapital blev beregnet ved at tage udgangspunkt i en ugearet beta [14] på 0,39 for busdrifts- og transportsektoren [15].
The beta [13] of the shares in Simet’s capital was calculated by taking an unlevered beta [14] value of 0,39 for the bus service and transport sector [15].
Denne betaværdi blev efterfølgende justeret i forhold til den finansielle struktur, som virksomheden rapporterede for hvert år:
That beta value was subsequently adjusted relative to the financial structure reported by the company for each year:
Gearet beta
Levered beta
ugearet beta
Unlevered beta
skattesats
Tax Rate
gæld
Debt
egenkapital
Equity
Fra 1987 til 1994 var den italienske selskabsskattesats 36 %, fra 1995 til 2000 var den 37 %, og fra 2001 til 2002 var den 36 %.
From 1987 to 1994 the Italian corporate tax rate was 36 %, from 1995 to 2000 it was 37 %, and from 2001 to 2002 it was 36 %.
Ifølge eksperterne svarer afkastet af den investerede kapital til den kompensation, som Simet bør modtage efter skat.
According to the experts, the remuneration of capital employed provides the compensation that Simet should receive after tax.
Da kompensationen vil være skattepligtig, skal den justeres således:
As the compensation will be taxable, it has to be adjusted as follows:
Afkast før skat
Remuneration before tax
afkast efter skat ÷ 1
Remuneration after tax ÷ 1
selskabsskattesatsen
corporate tax rate
På grundlag af disse formler når eksperterne frem til, at afkastet af Simets investerede kapital udgør 5948150 EUR.
On the basis of these formulae, the experts calculate that the remuneration due on the capital employed by Simet is EUR 5948150.
Ifølge eksperterne udgør det samlede kompensationsbeløb før tillæg af renter for forsinket betaling derfor 8245124 EUR (kompensation relateret til driftstab og afkast af investeret kapital).
Thus, the total amount of compensation calculated by the experts before the application of late payment interest is EUR 8245124 (compensation related to the operating loss and remuneration of the capital employed).
Beregning af renter for forsinket betaling
Calculation of interest for late payment
Da de ovenfor beregnede kompensationsbeløb ikke blev betalt i de år, for hvilke de skyldtes, reviderede eksperterne disse beløb i opadgående retning således:
Given that the compensation sums calculated above were not paid in the years for which they were due, the experts revised those sums upwards as follows:
de oprindeligt beregnede beløb blev opskrevet på grundlag af ISTATs forbrugerprisindeks frem til juli 2012
the sums initially calculated were re-valued based on ISTAT consumer price inflation indices up to July 2012;
derpå blev den lovbestemte rente anvendt på de således fremkomne beløb.
then statutory interest was applied to the amounts so obtained.
Således nåede ekspertpanelet frem til en samlet kompensation på 22049796 EUR.
Thus, the expert panel arrived at a total compensation of EUR 22049796.
Andre bemærkninger i flertalsrapporten
Other observations included in the majority report
Flertalsrapporten giver udtryk for det synspunkt, at den af Consiglio di Stato tilkendte kompensation ikke vedrører en direkte anvendelse af forordning (EØF) nr. 1191/69, dvs. en direkte tilkendelse, om end med tilbagevirkende kraft, af kompensation i henhold til forordningen.
The majority report takes the view that the compensation awarded by the Council of State does not concern a direct application of Regulation (EEC) No 1191/69, that is a direct award – albeit retroactively – of compensation under that Regulation.
Tværtimod er opfattelsen, at Consiglio di Stato foreslog at anvende kriterierne i denne forordning på de generelle metoder til beregning af kompensation med henblik på at fastslå det tab, som Simet havde lidt som følge af den ulovlige udvidelse i tidens løb af virksomhedens offentlige serviceforpligtelser.
Instead, it considers that the Council of State proposed the application of the criteria laid down in that Regulation on the common methods of compensation to ascertain the damage incurred by Simet as a result of the unlawful extension of its public service obligations over time.
I flertalsrapporten bemærkes det endvidere, at i tilfælde, hvor Kommissionen har vurderet, at forordning (EØF) nr. 1191/69 ikke fandt anvendelse i forbindelse med vurdering af kompensation for offentlige serviceforpligtelser, har den ofte godkendt en sådan kompensation gennem en analog anvendelse af EF-bestemmelserne for statsstøtte i form for offentlige serviceforpligtelser.
The majority report further notes that in cases where the Commission considered that Regulation (EEC) No 1191/69 did not apply for the purpose of assessing public service compensation, it often approved such compensation by applying by analogy the Community framework for state aid in the form of public service obligations.
Det vigtigste kriterium for Kommissionen var, at kompensationsbeløbet ikke oversteg, hvad der var nødvendigt for at dække omkostningerne ved opfyldelsen af disse forpligtelser.
The main criterion for the Commission was that the amount of compensation did not exceed what was necessary to cover the costs incurred in discharging those obligations.
Med hensyn til risikoen for overkompensation i det foreliggende tilfælde gives der i flertalsrapporten udtryk for den opfattelse, at eftersom beregningen af de af virksomheden faktisk afholdte udgifter i fortiden foretages, efter at den krævede busdrift i fast rute er leveret, er eksperternes beregning fri for den usikkerhed, der ligger i prognostiske vurderinger, hvor kompensationen beregnes på forhånd.
As regards the risk of over-compensation in the present case, the majority report takes the view that since the exercise performed relates to the ex post calculation of the costs actually incurred in the past by the company to provide the required scheduled bus services, its calculations are free from the uncertainty inherent in any prognostic assessment when compensation is determined ex ante.
Der er derfor ikke nogen risiko for overkompensation.
Consequently, there is no issue of over-compensation.
Flertalsrapporten berører spørgsmålet om fravær af kontoadskillelse.
The majority report touches upon the issue of the absence of account separation.
Der gives udtryk for det synspunkt, at separate konti anvendes på de virksomheder, der modtager kompensation for levering af en offentlig tjeneste med henblik på at forhindre misbrug af midlerne til virksomhedens øvrige aktiviteter.
It takes the view that separate accounting is applied to those undertakings receiving compensation for the provision of a public service in order to prevent the misuse of such funds for the company’s other activities.
Men da i den foreliggende sag ingen offentlige midler hidtil er blevet overført til Simet som kompensation for levering af en offentlig tjeneste, bør kravet om kontoadskillelse ikke betragtes som en begrundelse for at nægte betaling af den kompensation, som Consiglio di Stato har tilkendt.
However, since in the case at hand no public resources have thus far been transferred to Simet as compensation for the provision of a public service, the requirement of account separation should not be considered a reason for refusing payment of the compensation awarded by the Council of State.
I flertalsrapporten bemærkes det også, at for årene 2002 og 2003, hvor omkostningsregnskaber var til rådighed, var det faktiske driftsunderskud stort set det samme som de tab, man var kommet frem til på grundlag af den metode, der anvendtes på de foregående år, i henhold til hvilken omkostninger blev allokeret til interregionale busruter på grundlag af den procentdel af indtægterne, som de pågældende tjenester havde indbragt (tallene afveg med blot 2,6 %).
The majority report also notes that for the years 2002 and 2003, when analytical accounting was available, the actual operating loss was largely the same as the losses arrived at on the basis of the methodology used for previous years according to which costs were allocated to inter-regional scheduled bus services on the basis of the percentage of revenue generated by those same services (the figures differed by just 2,6 %).
Derfor er eksperterne af den opfattelse, at den omstændighed, at der ikke findes omkostningskonti for den foregående periode, ikke bør få nogen praktisk betydning for tildeling af kompensation.
Therefore, the experts take the view that the unavailability of analytical accounts for the preceding period should not have any practical significance for awarding compensation.
GRUNDENE TIL INDLEDNING AF PROCEDUREN
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
Som der er gjort rede for i beslutningen om at indlede proceduren var Kommissionen på flere punkter i tvivl om, hvorvidt den anmeldte foranstaltning var forenelig med det indre marked.
As explained in the opening decision, the Commission had several doubts regarding the compatibility of the notified measure with the internal market.
For det første var Kommissionen i tvivl om kvalificeringen af den anmeldte foranstaltning som en foranstaltning, der ikke udgjorde en støtte.
First, the Commission had doubts regarding the classification of the notified measure as a non-aid measure.
Navnlig var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt de fire betingelser, der var opstillet af Den Europæiske Unions Domstol i Altmark-dommen [16], var opfyldt.
In particular, the Commission questioned whether the four conditions laid down by the European Court of Justice in its Altmark judgment [16] had been fulfilled.
For det andet rejste Kommissionen spørgsmålet om den retlige ramme for sagen.
Second, the Commission raised the question as to the applicable legal framework.
Da den kompensation, der var blevet bestemt af Consiglio di Stato, vedrørte offentlige serviceforpligtelser, der angiveligt var pålagt Simet for årene 1987 til 2003, men endnu ikke var betalt, opstod spørgsmålet, om forordning (EØF) nr. 1191/69 eller forordning (EF) nr. 1370/2007 skulle finde anvendelse i den foreliggende sag.
As the compensation ordered by the Council of State related to public service obligations allegedly imposed on Simet for the years 1987 to 2003, but not yet paid, the question arose whether Regulation (EEC) No 1191/69 or Regulation (EC) No 1370/2007 was applicable in the present case.
Kommissionen fandt, at forordning (EØF) nr. 1191/69 ville finde anvendelse i den foreliggende sag, hvis det kunne påvises, at en offentlig serviceforpligtelse faktisk var blevet ensidigt pålagt Simet af de italienske myndigheder, og at den foreslåede kompensation opfyldte alle kravene i denne forordning.
The Commission considered that Regulation (EEC) No 1191/69 would be applicable in the present case if it could be shown that a public service obligation had in fact been unilaterally imposed on Simet by the Italian authorities and that the compensation proposed complied with all the requirements of that Regulation.
Dette skyldes, at kompensation, der betales i henhold til artikel 17, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 1191/69 for forpligtelser, som er ensidigt pålagt en virksomhed, er fritaget fra kravet om forudgående anmeldelse til Kommissionen.
That is because, under Article 17(2) of Regulation (EEC) No 1191/69, compensation for public service obligations imposed unilaterally on an undertaking which is paid pursuant to the rules of that Regulation is dispensed from prior notification to the Commission.
Men hvis ingen af disse to betingelser viste sig at have været opfyldt, ville foreneligheden af den anmeldte foranstaltning skulle vurderes efter forordning (EF) nr. 1370/2007.
If, however, neither of these two conditions was shown to have been satisfied, the compatibility of the notified measure would need to be assessed under Regulation (EC) No 1370/2007.
For det tredje var Kommissionen på grundlag af de foreliggende oplysninger i tvivl om, hvorvidt kompensationen opfyldte kravene i forordning (EØF) nr. 1191/69, selv hvis det antoges, at den kompensation, som Consiglio di Stato havde truffet bestemmelse om, faktisk var et resultat af den ensidige pålæggelse af offentlige serviceforpligtelser.
Third, assuming that the compensation ordered by the Council of State had in fact resulted from the unilateral imposition of public service obligations, the Commission nevertheless had doubts, based on the information available to it, that the compensation complied with the requirements of Regulation (EEC) No 1191/69.
Kommissionen var også i tvivl om det korrekte i at anvende den generelle kompensationsprocedure i forordning (EØF) nr. 1191/69, der gælder for ensidigt pålagte offentlige serviceforpligtelser, for årene efter 1992, idet interregionale busruter fra juli 1992 ikke kunne have været genstand for ensidigt pålagte offentlige serviceforpligtelser [17].
The Commission also doubted the appropriateness of applying the common compensation procedure laid down in Regulation (EEC) No 1191/69, applicable to unilaterally imposed public service obligations, for the years after 1992, since, as of July 1992, inter-regional bus services could not have been subject to unilaterally imposed public service obligations [17].
For det fjerde var Kommissionen i tvivl om, hvorvidt betingelserne i denne forordning var opfyldt i den foreliggende sag, hvis en nærmere undersøgelse bekræftede, at mindst én af betingelserne for fritagelse for anmeldelsespligten i henhold til forordning (EØF) nr. 1191/69 ikke var opfyldt, og at en vurdering efter forordning (EF) nr. 1370/2007 skulle foretages.
Fourth, if further investigation confirmed that at least one of the conditions for exemption from notification pursuant to Regulation (EEC) No 1191/69 was not met and an assessment under Regulation (EC) No 1370/2007 had to be conducted, the Commission had doubts whether the conditions of that Regulation were complied with in the present case.
Under alle omstændigheder var Kommissionen, uanset det anvendte retsgrundlag, i tvivl om, hvorvidt den kompensation, som Consiglio di Stato havde truffet bestemmelse om, udelukkede muligheden for overkompensation.
In any event, regardless of the legal basis applied, the Commission had doubts whether the compensation ordered by the Council of State excluded the possibility of overcompensation.
Kommissionen noterede sig fraværet af en egentlig kontoadskillelse hos Simet indtil i hvert fald år 2000 [18] og satte spørgsmålstegn ved muligheden for efterfølgende at fastslå omkostningerne til busdrift i fast rute præcist.
The Commission noted the absence of a proper account separation by Simet until at least 2000 [18], and questioned the possibility of precisely establishing ex post the costs related to scheduled bus services.
Den satte også spørgsmålstegn ved, om den krævede forrentning af egenkapitalen, der anvendtes i forbindelse med beregningerne med hensyn til kompensationen, var passende.
It also questioned the appropriateness of the required return on equity used in the calculations for the compensation.
De italienske myndigheder har i deres indlæg anført, at den anmeldte foranstaltning udgjorde statsstøtte efter traktatens artikel 107, stk. 1, netop fordi den ikke opfyldte samtlige de betingelser, som Den Europæiske Unions Domstol har opstillet i Altmark-dommen.
In their submissions, the Italian authorities considered that the notified measure constituted state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty, specifically because it did not satisfy all the conditions laid down by the European Court of Justice in its Altmark judgment.
De italienske myndigheder har også givet udtryk for, at den af Consiglio di Stato tilkendte kompensation hverken var i overensstemmelse med forordning (EØF) nr. 1191/69 eller forordning (EF) nr. 1370/2007.
The Italian authorities also considered that the compensation awarded by the Council of State neither complied with Regulation (EEC) No 1191/69 nor with Regulation (EC) No 1370/2007.
De italienske myndigheder har understreget, at der hverken forelå nogen ensidig eller nogen kontraktlig pålæggelse af offentlige serviceforpligtelser med hensyn til interregionale busruter i den periode, der behandles.
The Italian authorities stressed that neither a unilateral nor a contractual imposition of public service obligations existed for inter-regional bus services during the period under review.
De retlige instrumenter, der regulerede forholdet mellem det offentlige og private virksomheder, der udfører personbefordring, var ensidige koncessioner, hvorved det offentlige til en privat enhed overførte sin egen juridiske ret til at udføre transportydelser for offentligheden, hvilken ret oprindeligt var tillagt staten ved lov nr. 1822/39.
The legal instruments governing the relationship between the public authority and private companies operating passenger transport services were unilateral concessions on the basis of which the public authority transferred to a private body its own legal right to carry out transport services for undifferentiated customers, originally assigned to the State under Law 1822/39.
De italienske myndigheder har endvidere erindret om, at de koncessionsbetingelser, der blev udstedt af ministeriet efter anmodning fra virksomheden, klart viste, at tjenesten blev drevet helt på virksomhedens egen risiko, bortset fra den garanti for eksklusiv ret, der eksisterede i den periode.
The Italian authorities further recalled that the concession specifications issued by the Ministry at the request of the company clearly stated that the service was operated entirely at the operating company’s own risk, except for the guarantee of exclusive rights which existed during the period under review.
Udførelse af servicen skabte ikke nogen ret til at modtage nogen form for støtte eller kompensation.
Operating the service gave rise to no right to receive any kind of subsidy or compensation.
De pågældende koncessioner var af midlertidig karakter og skulle fornys hvert år på virksomhedens anmodning.
Such concessions were of a temporary nature and renewed each year at the company’s request.