natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I sit svar erklærede Kommissionen, at den havde foretaget en foreløbig vurdering og havde fundet, at der ikke var grund til at gå videre, eftersom ICI-skatteordningen tilsyneladende ikke ville give kirkelige institutioner en konkurrencemæssig fortrinsstilling.
In its reply, the Commission declared that it had ‘carried out a preliminary assessment and considered that there was no ground to proceed further, since it appears that the ICI tax regime is not liable to put ecclesiastic institutions in an advantageous competitive position’.
Kommissionen fastholder, at dette svar af følgende årsager ikke gav anledning til nogen berettiget forventning:
The Commission maintains that this reply did not given rise to any legitimate expectation, for the following reasons.
For det første var Kommissionens udsagn blot resultatet af en »foreløbig vurdering«, og Kommissionen sagde ikke, at den havde truffet en afgørelse, men kun at den fandt, at der ikke var grund til at gå videre.
First, the Commission’s statement was merely the result of a ‘preliminary assessment’; the Commission did not state that it had taken a decision, but only that it considered that there was no ground to proceed further.
For det andet anførte Kommissionen forsøgsvis, at ICI-fritagelsen tilsyneladende ikke ville give kirkelige institutioner en fordel.
Second, the Commission indicated tentatively that it appeared that the ICI exemption was not likely to confer any advantage on ecclesiastical institutions.
For det tredje vedrørte forespørgsel og svar kun kirkelige institutioner, som er en underkategori af ikke-kommercielle enheder, der er berørt af ICI-fritagelsen.
Third, the question and the reply referred only to ecclesiastical institutions, which are a subcategory of the non-commercial entities concerned by the ICI exemption.
I lyset af ovenstående mener Kommissionen ikke, at den gav nogen specifikke, ubetingede og konsistente løfter af en sådan art, at de, der begunstiges af den omtvistede foranstaltning, kunne have begrundede forventninger om, at ordningen var lovlig i den forstand, at den ikke henhørte under anvendelsesområdet for statsstøttebestemmelserne, og at en eventuel fordel heraf følgelig ikke kunne være genstand for en tilbagesøgningssag.
In the light of the above, the Commission considers that it did not provide specific, unconditional and consistent assurances of a nature such that the recipients of the measure at issue entertained justified expectations that the scheme was lawful, in the sense that it did not fall within the scope of the state aid rules, and that consequently any advantage derived from it could not be subject to recovery proceedings.
Afslutningsvis finder Kommissionen ikke, at den afgav nogen præcis og ubetinget erklæring om, at den pågældende ICI-fritagelse ikke skulle betragtes som statsstøtte.
In conclusion, the Commission considers that it did not make any precise and unconditional statement to the effect that the ICI exemption at issue should not be considered state aid.
Italien har også hævdet, at Kommissionens svar til klagerne vedrørende ICI-fritagelsen, som Italien fik en uformel underretning om, havde skabt en berettiget forventning hos ikke-kommercielle enheder om, at ICI-fritagelsen var forenelig med EU-lovgivningen.
Italy has also argued that the replies given by the Commission to the complainants on the ICI exemption, about which Italy was informally told, created a legitimate expectation on the part of the non-commercial entities as regards the compatibility of the ICI exemption with Union law.
Kommissionen er ikke enig i Italiens synspunkter.
The Commission does not agree with the views expressed by Italy.
De skrivelser med en foreløbig vurdering, Kommissionen sendte klagerne, og som medlemsstaten uofficielt blev underrettet om, udgør ikke Kommissionens endelige stillingtagen.
Preliminary assessment letters sent by the Commission to the complainants, of which the Member State was only unofficially informed, do not constitute the Commission’s final position.
Selv om Kommissionens afgørelser offentliggøres og udgives i EU-Tidende, er dette ikke tilfældet med en administrativ procedure, hvor Kommissionen – på grundlag af de foreliggende oplysninger – ikke nærer alvorlige tvivl om de undersøgte foranstaltningers forenelighed.
Whereas Commission decisions are made public and published in the Official Journal, this is not the case in a simple administrative procedure where - on the basis of the facts available - the Commission does not harbour serious doubts about the compatibility of the measures examined.
Endvidere blev brevet, som blev sendt til klagerne den 15. februar 2010, anfægtet af to klagere ved Retten og blev ikke endeligt. Disse retssager blev først trukket tilbage efter afgørelsen om at indlede proceduren.
Moreover, the letter sent to the complainants on 15 February 2010 was challenged by two complainants before the General Court and did not become final; these Court actions were withdrawn only subsequent to the decision initiating the procedure.
Kommissionen konkluderer derfor, at Italien og de 78 interesserede parter i den foreliggende sag ikke fik noget løfte af en EU-institution, der kan begrunde en berettiget forventning og dermed forhindre Kommissionen i at kræve tilbagebetaling.
The Commission therefore concludes that, in the present case, Italy and the 78 interested parties were not given any assurance by any institution of the Union which could justify legitimate expectation and therefore prevent the Commission from ordering recovery.
Særlige omstændigheder: tilbagesøgning absolut umulig
Exceptional circumstances: absolute impossibility of recovery
I henhold til traktatens artikel 288 er den medlemsstat, tilbagesøgningsafgørelsen er rettet til, forpligtet til at gennemføre afgørelsen.
Under Article 288 of the Treaty, the Member State to which a recovery decision is addressed is obliged to execute the decision.
Som ovenfor nævnt er der én undtagelse til denne forpligtelse, nemlig hvis medlemsstaten godtgør, at der foreligger særlige omstændigheder, som vil gøre det absolut umuligt for medlemsstaten at gennemføre afgørelsen korrekt.
As indicated above, there is one exception to this obligation, namely where the Member States demonstrates the existence of exceptional circumstances that would make it absolutely impossible to execute the decision properly.
Medlemsstater gør normalt dette argument gældende i forbindelse med drøftelser med Kommissionen efter vedtagelse af afgørelsen [80].
Member States usually raise this argument in the context of the discussions with the Commission after the adoption of the decision [80].
I denne sag hævdede Italien dog allerede før afgørelsens vedtagelse, at der ikke skulle stilles krav om tilbagesøgning, fordi det ville være absolut umuligt at gennemføre det.
However, in this case, Italy already argued before the adoption of the decision that recovery should not be ordered because it would be absolutely impossible to implement it.
Eftersom Italien rejste dette spørgsmål i forbindelse med den formelle undersøgelse, og ingen ifølge et generelt retsprincip kan forpligtes til at gøre det umulige, finder Kommissionen det nødvendigt at behandle spørgsmålet i denne afgørelse.
Since Italy raised this issue in the context of the formal investigation, and since a general principle of law states that no one can be obliged to do the impossible, the Commission considers that it is necessary to deal with this question in the present Decision.
I den foreliggende sag har de italienske myndigheder fremført, at det ville blive absolut umuligt at definere, hvilken ejendom tilhørende ikke-kommercielle enheder der blev benyttet til aktiviteter, som ikke var af udelukkende kommerciel karakter, og indhente de nødvendige oplysninger for at bestemme, hvilket skattebeløb der skulle have været betalt.
In the case at hand, the Italian authorities have argued that it would be absolutely impossible to define which real estate, belonging to non-commercial entities, was used for activities that were not of an exclusively commercial nature and to retrieve the information needed to determine the amount of tax that should have been paid.
De italienske myndigheder forklarede, at det på grund af den måde, hvorpå matrikelregistret er opbygget, er umuligt efterfølgende at ekstrapolere data fra matrikeldatabaserne vedrørende ejendomme tilhørende ikke-kommercielle enheder, der blev benyttet til aktiviteter af ikke udelukkende kommerciel karakter af den type, som er anført i ICI-fritagelsen.
The Italian authorities explained that, because of the way the cadastre is structured, it is impossible to extrapolate retroactively from the cadastral databases the data concerning real estate belonging to non-commercial entities which was used for activities of a non-exclusively commercial nature of the type indicated in the ICI exemption.
Det er ikke muligt ud fra oplysningerne i matrikelregistret at spore, hvilke aktiviteter der udøves i ejendommen.
It is not possible to trace activities carried on in the real estate from the information contained in the cadastre.
Med andre ord er det ikke på grundlag af dataene i matrikelregistret muligt at finde ud af, om en enhed udøvede kommercielle eller ikke-kommercielle aktiviteter i given ejendom.
In other words, on the basis of the data in the cadastre, it is not possible to work out if, in a given property, an entity carried on either commercial or non-commercial activities.
Hver enkelt ejendom (herunder dele af ejendomme med en separat klassificering) registreres nemlig kun i matrikelregistret på grundlag af sine objektive karakteristika, som omfatter fysiske og strukturelle elementer i forbindelse med ejendommens anvendelsesformål.
In fact, each single property (including portions of real estate with a separate classification) is registered in the cadastre only on the basis of its objective characteristics, which take into account physical and structural elements linked to its intended use.
Med hensyn til skattedatabaser og især registre over skatteangivelser fra ikke-kommercielle enheder forklarede Italien, at det af dem kun var muligt at identificere den ejendom, der udelukkende blev benyttet på ikke-kommerciel basis.
As regards tax databases, and in particular records of the tax declarations of non-commercial entities, Italy explained that it was possible to identify from them only the real estate used exclusively on a non-commercial basis.
I så fald skal bygninger, der genererer indkomst, anføres i standardskatteangivelsen under afsnit RB vedrørende indtægter fra bygningen, mens afsnit RS om blandede omkostninger og indtægter, ikke skal udfyldes.
In this case, the buildings that produce revenue must be indicated in the standard tax declaration under Section RB on building revenue, whereas Section RS on mixed costs and receipts does not have to be filled in.
Omvendt hvis en ikke-kommerciel enhed ejer ejendom, hvor der også udøves kommercielle aktiviteter, skal både afsnit RB og RS udfyldes.
On the other hand, if a non-commercial entity owns real estate in which commercial activities are also carried on, then both Sections RB and RS have to be filled in.
Hvis der er anført mere end én bygning under afsnit RB, er det dog ikke muligt at identificere, i hvilken ejendom, aktiviteten, der skabte den i skatteangivelsen anførte indtægt, blev udøvet.
However, if more than one building is indicated under Section RB, it is not possible to identify the real estate in which the activity that generated the revenue indicated in the tax declaration was carried on.
Under alle omstændigheder bør det bemærkes, at afsnit RS i standardformularen omfatter samlede omkostnings- og indtægtsdata vedrørende varer og tjenesteydelser, der benyttes til både kommercielle og ikke-kommercielle formål (varer og tjenesteydelser, der anvendes vilkårligt til kommercielle og andre aktiviteter).
In any case, it should be noted that Section RS of the standard form includes aggregate cost and revenue data concerning goods and services used for both commercial and non-commercial purposes (goods and services used arbitrarily for commercial activities and other activities).
Selv om der er anført en enkelt bygning under afsnit RB, er det imidlertid på grund af den måde, hvorpå matrikelsystemet er opbygget, ikke muligt at få en opdeling baseret på kommerciel/ikke-kommerciel anvendelse af en bygning, og derfor er det ikke muligt at afdække, hvilken del af bygningen der blev benyttet til den økonomiske aktivitet, som skabte den i skatteangivelsen anførte indtægt.
However, even when a single building is indicated under Section RB, because of the way the cadastral system is structured it is not possible to obtain a breakdown based on commercial/non-commercial uses of a building and therefore it is not possible to identify what portion of the building was used for the economic activity that generated the revenue stated in the tax declaration.
Følgelig finder Kommissionen, at de italienske myndigheder har godtgjort, at modtagerne af støtten ikke kan identificeres, og at selve støtten ikke kan beregnes objektivt, da der mangler tilgængelige data.
Consequently, the Commission considers that the Italian authorities have demonstrated that the recipients of the aid cannot be identified and the aid itself cannot be objectively calculated due to the lack of available data.
Grundlæggende er det ikke muligt ud fra skatte- og matrikeldatabaserne at identificere ejendomme tilhørende ikke-kommercielle enheder, som ikke udelukkende blev benyttet til kommercielle aktiviteter af den type, der er anført i bestemmelserne om ICI-fritagelsen.
Basically, it is not possible to identify from the tax and cadastral databases the real estate belonging to non-commercial entities, which was used for non-exclusively commercial activities of the type indicated in the ICI exemption provisions.
Derfor er det ikke muligt at få de oplysninger, der er nødvendige til at beregne det skattebeløb, som skal tilbagesøges.
Consequently it is not possible to obtain the necessary information to calculate the amount of tax to be recovered.
Det ville derfor være objektivt og absolut umuligt at håndhæve et eventuelt tilbagesøgningspåbud.
Therefore, enforcing a possible recovery order would be impossible in objective and absolute terms.
Kommissionen konkluderer, at det på baggrund af denne sags specifikke karakter ville være absolut umuligt for Italien at tilbagesøge en støtte, der eventuelt er ydet ulovligt i henhold til bestemmelserne om ICI-fritagelsen.
In conclusion, the Commission finds that, given the specific nature of this case, it would be absolutely impossible for Italy to recover any aid illegally granted under the ICI exemption provisions.
Der bør derfor ikke kræves tilbagesøgning af støtten som følge af den ulovlige og uforenelige fritagelse for den kommunale ejendomsskat.
Recovery of the aid arising from the unlawful and incompatible exemption from this municipal tax on real estate should therefore not be ordered.
Kommissionen finder, at Italien ulovligt har gennemført fritagelsen for den kommunale ejendomsskat i henhold til artikel 7, stk. 1, litra i), i lovdekret nr. 504/92 i strid med traktatens artikel 108, stk. 3.
The Commission finds that Italy has unlawfully implemented the exemption from the municipal tax on real estate under Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92 in breach of Article 108(3) of the Treaty.
Da der ikke kan identificeres noget grundlag for forenelighed for den pågældende ordning, erklæres den for uforenelig med det indre marked.
Since no grounds of compatibility can be identified for the scheme in question, it is found to be incompatible with the internal market.
På baggrund af de særlige omstændigheder, Italien har gjort gældende, bør tilbagesøgningen af støtten dog ikke anordnes, da Italien har godtgjort, at det ville være absolut umuligt at håndhæve den.
However, in the light of the exceptional circumstances invoked by Italy, recovery of the aid should not be ordered since Italy has demonstrated that it would be absolutely impossible to enforce.
Kommissionen finder, at artikel 149, stk. 4, i TUIR ikke udgør statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1.
The Commission considers that Article 149(4) TUIR does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Endelig finder Kommissionen under henvisning til den særlige karakter af IMU-fritagelsen for ikke-kommercielle enheder, som udelukkende udøver specifikke ikke-kommercielle aktiviteter i overensstemmelse med betingelserne i den italienske lovgivning, at disse aktiviteter ikke kan betragtes som økonomiske aktiviteter, jf. statsstøttebestemmelserne, og at foranstaltningen derfor ikke henhører under anvendelsesområdet for artikel 107, stk. 1 —
Finally, in view of the specific nature of the IMU exemption measure for non-commercial entities that carry on exclusively specific non-commercial activities, in accordance with the conditions laid down by the Italian legislation, the Commission finds that these activities cannot be considered economic activities for the purposes of the state aid rules and that therefore the measure does not fall within the scope of Article 107(1),
Statsstøtten i form af ICI-fritagelsen, der ydes ikke-kommercielle virksomheder, som i ejendommen udelukkende udøver de artikel 7, stk. 1, litra i), i lovdekret nr. 504/92 anførte aktiviteter, og som Italien har iværksat under overtrædelse af traktatens artikel 108, stk. 3, er uforenelig med det indre marked.
The state aid in the form of the ICI exemption, granted to non-commercial entities which carry on in the real estate exclusively the activities listed in Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92, unlawfully put into effect by Italy in breach of Article 108(3) of the Treaty, is incompatible with the internal market.
Artikel 149, stk. 4, i TUIR udgør ikke statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1.
Article 149(4) TUIR does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
IMU-fritagelsen, der indrømmes ikke-kommercielle enheder, som i ejendommen udelukkende udøver de i artikel 7, stk. 1, litra i), i lovdekret nr. 504/92 anførte aktiviteter, udgør ikke statsstøtte i henhold til traktatens artikel 107, stk. 1.
The IMU exemption, granted to non-commercial entities which carry on in the real estate exclusively the activities listed in Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92, does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Denne afgørelse er rettet til Den Italienske Republik.
This Decision is addressed to the Republic of Italy.
EUT C 348 af 21.12.2010, s. 17.
OJ C 348, 21.12.2010, p. 17.
Se sagerne T-192/10, Ferracci mod Kommissionen (EUT C 179 af 3.7.2010, s. 45) og T-193/10, Scuola Elementare Maria Montessori mod Kommissionen (EUT C 179 af 3.7.2010, s. 46).
See Cases T-192/10, Ferracci v Commission (OJ C 179, 3.7.2010, p. 45) and T-193/10, Scuola Elementare Maria Montessori v Commission (OJ C 179, 3.7.2010, p. 46).
EUT C 30 af 29.1.2011, s. 57.
OJ C 30, 29.1.2011, p. 57.
Stadfæstet som lov nr. 248 af 2. december 2005.
Converted into Law No 248 of 2 December 2005.
Stadfæstet som lov nr. 248 af 4. august 2006.
Converted into Law No 248 of 4 August 2006.
Artikel 7, stk. 1, litra i), i lovdekret nr. 504/92 henviser specifikt til de enheder, der er defineret i artikel 87, stk. 1, litra c), [nu artikel 73] i præsidentielt dekret nr. 917/86.
Specifically, Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92 refers to the entities defined in Article 87(1)(c) [now Article 73] of Presidential Decree No 917/86.
Definitionen af ikke-kommercielle enheder er indeholdt i denne senere bestemmelse.
The definition of non-commercial entities is contained in this latter provision.
Se cirkulæret pkt. 5.
See Circular, point 5.
Som allerede nævnt i afgørelsen om at indlede proceduren kræver cirkulæret f.eks. inden for områderne sundhedsmæssige og sociale aktiviteter en aftale med de offentlige myndigheder.
For instance, as already indicated in the decision initiating the procedure, in the areas of health and social activities the Circular requires an agreement with the public authorities.
Med hensyn til uddannelse kræver cirkulæret tilsyneladende overensstemmelse med de obligatoriske grundlæggende principper, hvis tjenesten skal anses for at være på linje med det offentlige system, og det kræver også, at driftsoverskud geninvesteres i selve uddannelsesaktiviteten.
As regards education, the Circular seems to require compliance with the mandatory basic principles in order for the service to be considered on a par with the public system, and it also requires operating surpluses to be reinvested in the educational activity itself.
Med hensyn til biografer kræver cirkulæret, at operatører begrænser sig til særlige markedssegmenter (film af kulturel interesse, film, der har fået udstedt et kvalitetscertifikat, børnefilm), hvis de ønsker at blive omfattet af skattefritagelsen.
As regards cinemas, the Circular requires operators to restrict themselves to particular market segments (films of cultural interest, films that have been issued a quality certificate, films for children) if they wish to obtain the tax exemption.
Det samme gælder indlogeringstjenester generelt, som skal tage lavere priser end markedsprisen og ikke må drives som almindelige hoteller.
The same applies to accommodation services in general, which must charge prices lower than the market price and not operate as normal hotels.
Se artikel 143 ff. i TUIR.
See Articles 143 et seq. of the TUIR.
Generelt består ikke-kommercielle enheders samlede indkomst af ejendoms- og kapitalindkomst og andre indtægtskilder (artikel 143 i TUIR).
In general terms, the total income of non-commercial entities consist of real estate and capital income and other sources of income (Article 143 TUIR).
Forudsat at bestemte betingelser er opfyldt, kan ikke-kommercielle enheder vælge forenklede systemer til at fastslå indkomsten (artikel 145 i TUIR).
Provided that specific conditions are met, non-commercial entities can opt for simplified systems for determining income (Article 145 TUIR).
Følgende faktorer kan anvendes til vurderingsformål i medfør af artikel 149, stk. 2, i TUIR: flere faste nettoaktiver i forbindelse med forretningsaktiviteter end andre aktiviteter, større indtjening fra kommercielle aktiviteter end fra den »normale værdi« af indkøb eller tjenesteydelser i forbindelse med institutionelle tjenesteydelser, større indtægt fra kommercielle aktiviteter end indkomst fra institutionelle aktiviteter (såsom bidrag, tilskud, donationer og medlemstilskud).
The factors that can be used for assessment purposes pursuant to Article 149(2) TUIR are the following: more net fixed assets relating to business activities than other activities; more revenue from commercial activities than from the ‘normal value’ of supplies or services relating to institutional activities; more income from commercial activities than revenue from institutional activities (such as contributions, grants, donations and members' subscriptions).
Se bl.a. sag C-88/03, Portugal mod Kommissionen, Sml. 2006 I, s. 7115, præmis 56 og sag C-487/06 P, British Aggregates, Sml. 2008 I, s. 10505, præmis 81-83.
See, inter alia, Case C-88/03 Portugal v Commission [2006] ECR I-7115, paragraph 56, and Case C-487/06 P British Aggregates [2008] ECR I-10505, paragraphs 81-83.
Tidligere artikel 111, litra a), i TUIR.
Former Article 111a TUIR.
Endvidere er de pågældende enheder hovedsageligt aktive i begrænsede geografiske områder (på lokalt plan), og aktiviteterne er målrettet bestemte kategorier af brugere/modtagere.
Furthermore, the entities in question mainly operate in limited geographical areas (at local level) and the activities are targeted at specific categories of users/recipients.
I henhold til italiensk lov anses religiøse formål for alle religioner, der er godkendt af staten, herunder den katolske kirke, i skattemæssig henseende for at være velgørende og uddannelsesmæssige formål.
Under Italian law, for all religions accepted by the State, including the Catholic Church, religious aims are deemed equivalent to charitable and educational aims for tax purposes.
Se udtalelse nr. 266 af 18. juni 1996.
See Opinion No 266 of 18 June 1996.