natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Mens fritagelsen for selskabsskat blev bragt til ophør den 31. december 2005, er de to sidste foranstaltninger stadig i kraft.
While the corporate tax exemption was brought to an end on 31 December 2005, the two other measures still apply.
Overførsel af ejendomme
Transfer of buildings
I 1992 overførte den belgiske stat 63 ejendomme til DPLP [24] uden modydelse.
In 1992 the Belgian State transferred 63 buildings [24] to DPLP free of charge.
DPLP brugte dem allerede, selv om de juridisk set tilhørte staten.
The buildings were already being used by DPLP although legally they belonged to the State.
Den samlede værdi af disse aktiver blev anslået til 112,2 mio. EUR [25].
The total value of the buildings was estimated at EUR 112,2 million [25].
De ekstra ejendomme, som blev overført i 1992, skulle derimod være en kompensation for den pensionsbyrde, der fortsat påhvilede DPLP på det tidspunkt, hvor det opgav sin status som statsligt organ til fordel for en status som selvstændig offentlig virksomhed.
By contrast the additional buildings transferred in 1992 were supposed to compensate for the remaining pension burden on DPLP when it changed its status from a State agency to an autonomous public undertaking.
De belgiske myndigheder gør gældende, at overførslen af disse ejendomme udelukkende var led i en intern omlægning af statens aktiver og ikke udgjorde en fordel.
The Belgian authorities claim that the transfer of buildings was merely part of an internal reorganisation of State property and did not constitute an advantage.
Ifølge myndighederne blev ejendommene allerede brugt af det belgiske postvæsen, før det blev omdannet til DPLP i 1992 (og blev derfor allerede benyttet af »Régie des Postes«).
They argue that the buildings had already been used by the Belgian Post Office before the incorporation of DPLP in 1992 (i.e. they had been already used by the State agency).
Statsgaranti
State guarantee
DPLP fik mulighed for at søge en offentlig garanti for sine lån mod en garantipræmie på 0,25 %.
DPLP was given the option of requesting a State guarantee for its loans at a premium of 0,25 %.
I løbet af den periode, undersøgelsen omfatter, er denne garanti kun blevet benyttet én gang — til et lån på 100 mio. EUR, der blev optaget hos Den Europæiske Investeringsbank (EIB).
In the period under investigation, the guarantee was used only once for a loan of EUR 100 million from the European Investment Bank (EIB).
Rentesatsen fastsættes på grundlag af EURIBOR-satsen for tremånederslån minus 37 basispoint.
The interest rate is calculated on the basis of the three-month Euribor minus 37 basis points.
BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN I 2009
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE IN 2009
På grundlag af Altmark-dommen [26] vurderede Kommissionen, at kompensationen for offentlig tjeneste, der var udbetalt siden 1992, samt ovennævnte skattefritagelser, kapitaltilførsler, statsgaranti og overførsel af ejendomme kunne indebære støtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF.
On the basis of the Altmark judgment [26], the Commission took the view that the public service compensation paid since 1992, as well as the tax exemptions, capital injections, State guarantee and transfer of buildings referred to above, may have constituted aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Statsstøtte, der består af kompensationer for omkostninger i forbindelse med befordringspligt, kan erklæres for forenelig efter artikel 106, stk. 2, i TEUF, såfremt de er nødvendige for udførelsen af den pågældende tjeneste og ikke påvirker samhandelen i et sådant omfang, at det strider mod Unionens interesse.
State aid in the form of compensation for costs linked to universal service obligations may be declared compatible under Article 106(2) TFEU if it is necessary to the operation of the services and does not affect the development of trade to an extent that would be contrary to the interests of the European Union.
I beslutningen om at indlede proceduren i 2009 rejste Kommissionen tvivl om, hvorvidt støtteforanstaltningerne til fordel for DPLP var nødvendige og forholdsmæssige med henblik på udførelsen af dets public service-opgaver.
In the 2009 decision initiating the procedure, the Commission expressed doubts about whether the aid measures granted to DPLP were necessary for the fulfilment of the public service missions and proportional to that end.
Ved beregning af overkompensation i medfør af artikel 106, stk. 2, i TEUF vurderede Kommissionen, at alle indtægter og udgifter i forbindelse med public service-forpligtelserne ville være taget i betragtning, hvis man sikrer sig, at der ikke foreligger overkompensation for public service-opgaverne.
As regards the calculation of overcompensation pursuant to Article 106(2) TFEU, the Commission took the view that all revenue and costs linked to the public service obligations had be taken into account in verifying the absence of overcompensation for the public service missions.
Med henblik på denne beregning bør man kontrollere, at den anvendte regnskabsmetode gør det muligt at fastslå, hvilke udgifter der kan tilskrives tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, og medregne alle nettoudgifter for public service-ydelsen og den supplerende støtte, der bevilges, uanset under hvilken form.
This calculation would include verifying the soundness of the accounting methodology used to determine the costs attributable to the SGEIs, and taking into account all net costs of the public service, as well as additional aid granted in any form whatsoever.
Med hensyn til finansieringen af pensioner til statstjenestemænd rejste Kommissionen tvivl om, i hvilket omfang det forhold, at DPLP blev fritaget for sine pensionsforpligtelser, bragte selskabet i en situation, der var sammenlignelig med konkurrenternes, for så vidt angår socialsikringsbidrag.
In respect of the public financing of civil servants’ pensions, the Commission expressed doubts regarding the extent to which the release from pension obligations placed DPLP in a comparable situation to its competitors as regards social security contributions.
I overensstemmelse med den tilgang, Kommissionen har fulgt i sin beslutning om offentlig finansiering af udgifter til pensioner til tjenestemænd, som arbejder i det franske postvæsen [27], skulle det undersøges, om denne foranstaltning var forenelig under hensyntagen til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF, og i den forbindelse fastslås, i hvilket omfang socialsikringsudgifterne, som blev afholdt af DPLP, efter at det var blevet fritaget for disse forpligtelser, var sammenlignelige med de udgifter, der blev afholdt af selskabets konkurrenter.
In line with the approach taken in the Commission Decision on the public financing of pension costs for civil servants working for the French Post Office [27], it was appropriate to examine whether the measure was compatible with Article 107(3)(c) TFEU and, to this effect, to establish the extent to which the social security costs paid by DPLP after it was released from its liabilities were comparable to those of its competitors.
INTERESSEREDE PARTERS BEMÆRKNINGER
COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
BEMÆRKNINGER FRA VFP OG PRODIPRESSE
COMMENTS BY VFP AND PRODIPRESSE
Den 28. august 2009 fremlagde VFP og Prodipresse bemærkninger til det omdelingssystem for aviser og tidsskrifter, DPLP har iværksat.
On 28 August 2009 VFP and Prodipresse submitted their comments concerning the press distribution scheme operated by DPLP.
I overensstemmelse med den klage, de havde fremsat tidligere, understregede VFP og Prodipresse de konkurrenceforvridninger, der fulgte af DPLP's lave takster for omdeling af aviser og tidsskrifter, som forhindrede enhver konkurrence fra andre operatører på markedet.
In line with their previous complaint, VFP and Prodipresse highlighted the distortion of competition arising from the low tariffs offered by DPLP for press distribution, which made it impossible for other operators to compete in the market.
De anførte, at DPLP's priser blev fastsat ved trepartsforhandlinger mellem DPLP, udgiverne og staten.
According to their submission, DPLP’s prices were fixed in tripartite negotiations between DPLP, publishers and the State.
De tab, DPLP lider på grund af disse priser, som ligger under markedsprisen, opvejes ifølge dem af staten gennem kompensationen for tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
The losses incurred by DPLP as a result of these below-market prices are, they claim, covered by the State as part of the SGEI compensation.
Selv om DPLP er den direkte modtager af denne støtte, er udgiverne af dagblade også indirekte omfattet af den.
While DPLP is the direct beneficiary of this aid, the newspaper publishers also benefit from it indirectly.
VFP og Prodipresse anslår, at DPLP kan få en overkompensation for distributionssystemet for aviser og tidsskrifter og herefter bruge den til at finansiere sine andre aktiviteter.
VFP and Prodipresse suspect that DPLP may be overcompensated for the press distribution scheme and may be using the excess compensation to finance its other activities.
BEMÆRKNINGER FRA DEN BELGISKE SAMMENSLUTNING AF DAGBLADSUDGIVERE
COMMENTS BY THE ASSOCIATION BELGE DES EDITEURS DE JOURNAUX/BELGISCHE VERENIGING VAN DAGBLADUITGEVERS
Den 28. august 2009 fremlagde den belgiske sammenslutning af dagbladsudgivere bemærkninger. Den understregede i den forbindelse, hvad det betyder for demokrati og lighed at have et effektivt dagbladsdistributionssystem i hele Belgien til ensartede og rimelige priser, så abonnenterne kan modtage deres dagblade tidligt om morgenen.
On 28 August 2009, the Association Belge des Editeurs de Journaux/Belgische Vereniging van Dagbladuitgevers submitted comments, in which it underlined the importance, in terms of democracy and equality, of an efficient newspaper distribution system throughout Belgium, at uniform and affordable prices, so that subscribers can receive their newspapers early in the morning.
BEMÆRKNINGER FRA DEUTSCHE POST AG OG DHL INTERNATIONAL
COMMENTS BY DEUTSCHE POST AG AND DHL INTERNATIONAL
Den 28. august 2009 fremlagde Deutsche Post AG og DHL International bemærkninger.
On 28 August 2009, Deutsche Post AG and DHL International submitted their comments.
De lagde vægt på, at det er nødvendigt at undersøge overtagelsen af DPLP's pensionsforpligtelser og bl.a. sikre sig, at denne foranstaltning er i overensstemmelse med tidligere praksis, at kontrollere, at kapitaltilførslerne er i overensstemmelse med markedet, og at omkostningsfordelingen er i overensstemmelse med Chronopost-dommen, samt endelig at undersøge ejendomsoverførslen.
The submission highlighted the need to examine the pension relief granted to DPLP, in particular to ensure that it was in line with previous practice, verify the market conformity of the capital injections, check that the allocation of costs complied with the Chronopost judgment, and examine the transfer of buildings.
BEMÆRKNINGER FRA BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
COMMENTS BY BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
Den 28. august 2009 fremlagde Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (»BD«), som er en del af TNT-koncernen, sine bemærkninger.
On 28 August 2009, Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (‘BD’), part of the TNT group, submitted its comments.
BD er en konkurrent til DPLP og navnlig til DPLP's datterselskab, Deltamedia, som har ansvaret for bladdistribution på markedet for omdeling af dagblade og tidsskrifter.
BD competes against DPLP and particularly its press-distribution subsidiary, Deltamedia, in the market for the distribution of newspapers and periodicals.
I overensstemmelse med den klage, BD havde indgivet tidligere, understregede selskabet, at DPLP anvendte lavere priser end sine omkostninger ved omdeling af dagblade.
In line with its earlier complaint, BD underlined DPLP’s below-cost pricing of newspaper distribution.
DPLP finansierede ifølge BD sine tab gennem offentlig støtte. De lave priser vanskeliggjorde enhver konkurrence med DPLP.
It claimed that the losses incurred by DPLP were financed by public subsidies and that the low prices made it difficult to compete against DPLP.
Ifølge BD havde DPLP overtrådt Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler [28] samt artikel 7 i direktiv 97/67/EF.
BD alleged that DPLP had breached Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts [28], and Article 7 of Directive 97/67/EC.
BD rejste ligeledes tvivl om, hvorvidt der forelå støtte i henhold til artikel 107, stk. 1, i TEUF og om foreneligheden af kompensationen for omkostninger i forbindelse med tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse i henhold til artikel 106, stk. 2, i TEUF.
It also mooted the existence of aid within the meaning of Article 107(1) TFEU and questioned the compatibility of compensation for costs linked to SGEIs pursuant to Article 106(2) TFEU.
BD var i tvivl om, hvorvidt omdeling af dagblade kunne kaldes en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse, eftersom denne aktivitet i de fleste medlemslande er åben for konkurrence uden inddragelse af postvirksomheder.
BD questioned whether the distribution of newspapers could be qualified as an SGEI, since in most Member States this activity is open to competition and does not involve the postal operator.
BD var heller ikke sikker på, om en støtte, der udelukkende er forbeholdt postvirksomheder, var det mest hensigtsmæssige middel til at støtte omdeling af dagblade, i modsætning til en støtte til udgiverne, som så kunne købe omdelingsydelser på det frie marked, hvilket ville give forskellige serviceydere mulighed for at konkurrere.
BD also questioned whether a subsidy reserved exclusively for the postal operator was the most appropriate way to support the distribution of newspapers, as opposed to granting aid to publishers, who could then purchase the distribution services on the open market, thereby allowing competition between different providers.
BD rejste tvivl om nødvendigheden af omkostningerne, også selv om opgaven med omdeling af dagbladene, der var overdraget til DPLP, skulle godkendes.
Even if approval were given for entrusting the distribution of newspapers to DPLP, BD questioned whether the costs were necessary.
Ifølge BD har DPLP langt højere omkostninger end andre virksomheder, hvilket øger det nødvendige tilskudsniveau.
According to BD, DPLP’s costs are significantly higher than those of other operators, which increases the level of subsidies required.
I den forstand er tilskuddene hverken forholdsmæssige eller berettigede.
In this regard, the subsidies were neither proportionate nor justified.
Endelig mener BD, at DPLP's omkostninger, som staten har påtaget sig, kan omfatte investeringsomkostninger, der ikke er nødvendige for udførelsen af tjenesteydelsen af almindelig økonomisk interesse, idet DPLP kunne have benyttet de infrastrukturer, der var etableret for andre tjenesteydelser.
Finally, BD suspects that the costs incurred by DPLP that are borne by the State could include investment costs that are not necessary for supplying the SGEI, since DPLP may have used the infrastructure in place for other services.
Salgskampagnerne for kommercielle produkter kan også være blevet finansieret af det offentlige tilskud.
The marketing campaigns for commercial products may also have been financed through the State subsidy.
BEMÆRKNINGER FRA DE BELGISKE MYNDIGHEDER
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES
BEMÆRKNINGER FRA DE BELGISKE MYNDIGHEDER TIL OVERTAGELSEN AF PENSIONERNE
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES ON THE PENSION RELIEF
De belgiske myndigheder gør gældende, at overtagelsen af pensionsforpligtelserne i overensstemmelse med Combus-dommen [29] ikke udgør statsstøtte, eftersom den letter det belgiske postvæsen for en unormal byrde og ikke for en byrde, som normalt belaster en virksomheds budget.
The Belgian authorities claim that, following the approach adopted in the Combus judgment [29], the release from pension liabilities does not constitute State aid since it relieves the Belgian Post Office of an abnormal burden, which would not normally be borne from an undertaking’s budget.
Denne unormale byrde er en følge af højere lønomkostninger til vedtægtsansatte medarbejdere og manglende operationel fleksibilitet, hvilket forhindrer DPLP i at nedbringe antallet af tjenestemænd blandt sine medarbejdere, så meget som selskabet ønskede.
Such an abnormal burden results from higher payroll costs associated with statutory personnel and operational rigidities, which prevent DPLP from reducing the share of civil servants in its workforce as much as it would like.
De belgiske myndigheder definerer tre årsager til utilstrækkelig fleksibilitet:
The Belgian authorities identify three sources of rigidity:
tjenestemændenes ansættelsessikkerhed
job security for civil servants;
manglende intern mobilitet
no internal mobility;
manglende adgang til midlertidig arbejdsløshed.
no access to temporary lay-offs.
Tjenestemændenes ansættelsessikkerhed: DPLP gør gældende, at selskabets vedtægtsansatte medarbejdere de facto er ansat for en ubegrænset varighed.
Job security for civil servants: DPLP claims that its statutory personnel have de facto permanent employment contracts.
DPLP kan ikke bringe sine vedtægtsansatte medarbejderes kontrakter til ophør, medmindre der foreligger vægtige grunde eller gentagne dårlige resultater.
DPLP is unable to terminate the employment of statutory personnel except for serious reasons or consistently poor performance.
Selv i sådanne tilfælde er afskedigelsesproceduren underlagt særdeles strenge krav.
Even in these circumstances, the dismissal procedure is subject to particularly onerous requirements.
Desuden har Conseil d'État (den belgiske forvaltningsdomstol med kompetence i spørgsmål om vedtægtsansatte medarbejdere, mens kontraktansatte henhører under arbejdsretternes kompetence) vist sig tilbøjelig til at favorisere vedtægtsansatte, idet man har fastsat en streng standard for fastlæggelse af en »vægtig grund«.
Moreover, the Belgian Conseil d’État (administrative court which has jurisdiction over statutory personnel whereas labour courts are competent for contractual personnel) has shown a tendency to favour statutory personnel by setting a strict standard for establishing ‘good cause’.
Heraf følger, at DPLP ikke kan afskedige sine vedtægtsansatte medarbejdere af økonomiske eller tekniske årsager, hvad enten det sker individuelt eller kollektivt.
As a result, DPLP is unable to dismiss statutory personnel, whether individually or collectively, on economic or technical grounds.
Som følge heraf er opsigelse af en ansættelseskontrakt ikke et ledelsesværktøj, der giver mulighed for at ændre personalesammensætningen i forhold til de faktiske operationelle behov.
Accordingly, termination of employment is not a management tool for adjusting staffing to actual operational needs.
Da man ikke kan foretage afskedigelser af økonomiske grunde, begrænses DPLP's midler til at løse problemer som utilstrækkelig mobilitet eller højere lønninger eller flere fordele for vedtægtsansatte, end hvad der gælder på markedet.
Also, the impossibility of dismissal for economic reasons significantly limits DPLP’s leverage to address such issues as inadequate mobility and above-market salaries and benefits of statutory personnel.
Endvidere kan vedtægtsansatte ikke anmode om en automatisk overførsel til den offentlige forvaltning, og DPLP kan heller ikke pålægge en sådan overførsel.
Furthermore, statutory personnel are not entitled to transfer automatically to the public administration, nor can DPLP impose such a transfer.
Det betyder, at en reduktion i det vedtægtsansatte personale i al væsentlighed begrænser sig til frivillige fratrædelser, og dem er der ikke mange af, og naturlig afgang.
This means that a reduction in the number of DPLP’s statutory personnel is essentially limited to voluntary departures, which are insignificant in number, and to natural wastage.
Manglende intern mobilitet: Ud over DPLP's manglende mulighed for at skære ned i det vedtægtsansatte personale på områder, hvor efterspørgslen efter tjenesteydelser er faldet, er der strenge begrænsninger i selskabets muligheder for at omplacere sine vedtægtsansatte medarbejdere efter behov inden for sin organisation.
No internal mobility: in addition to its inability to reduce the number of statutory personnel in areas where the demand for their services has diminished, DPLP’s ability to reallocate statutory personnel within its organisation according to business needs is subject to severe constraints.
Elementer som sproglig tilknytning, kvalifikationer, anciennitet og funktionel klassifikation gør, at DPLP stort set ikke kan omplacere sine medarbejdere, som arbejder inden for områder, hvor personalebehovet falder, f.eks. på grund af tilbagegangen for traditionel post, til områder, der mangler folk som følge af bl.a. pensioneringer eller stigende efterspørgsel.
On account of factors such as language group, qualifications, seniority level and functional classification, DPLP is largely unable to move statutory personnel from areas in which staffing needs are diminishing, e.g. as a result of the decline in the volume of the traditional mail business, to areas which are understaffed, inter alia, because of retirement or increased demand.
På grund af den ufleksible »status« er DPLP med andre ord stort set ude af stand til at omplacere vedtægtsansatte medarbejdere efter behov eller kompensere for ubalancer mellem aktivitetsområder, hvor der er for mange medarbejdere, og områder, hvor der er for få.
In other words, as a result of the rigidities of their status, DPLP is largely unable to reallocate statutory personnel according to its needs or to address a mismatch between overstaffed and understaffed activity segments.
Så for at opfylde behov i sektorer med for få ansatte må DPLP paradoksalt nok hyre vikarer eller kontraktansatte samtidig med, at selskabet beholder overskydende personale i afdelinger med for mange ansatte.
Paradoxically, to meet needs in understaffed areas, DPLP needs to hire interim or contractual personnel, while keeping on its payroll excess statutory personnel in overstaffed areas.
Manglende adgang til midlertidig arbejdsløshed: Endvidere kan DPLP ikke sende sine vedtægtsansatte på midlertidig arbejdsløshed (»økonomisk arbejdsløshed«), som virksomheder i den private sektor kan gøre, når der mangler arbejde.
No access to temporary lay-offs: in addition, DPLP cannot temporarily lay off statutory personnel like private-sector operators can in case of shortage of work.
Højere lønomkostninger: Da Régie des Postes blev en selvstændig offentlig virksomhed i 1992 og fik det nye navn DPLP, havde de vedtægtsansatte klart højere lønninger og flere fordele end kontraktansatte i den private sektor.
Higher payroll costs: when the Régie des Postes became an autonomous public undertaking in 1992 and was renamed DPLP, the statutory personnel had significantly higher salaries and benefits than contractual personnel in the private sector.
Siden 1992 har de automatiske anciennitetsbaserede lønforhøjelser og fagforeningernes stærke forhandlingsposition bidraget til at fastholde lønninger og fordele på disse forholdsvis højere niveauer.
Since 1992, automatic seniority-linked salary increases and a strong union bargaining position have helped to keep salaries and benefits at their comparatively higher levels.
Ud over højere lønninger og flere fordele end kontraktansatte medarbejdere har vedtægtsansatte 4-11 dages ekstra ferie med løn [30], hvilket øger DPLP's omkostninger.
In addition to higher salaries and benefits compared with contractual personnel, statutory employees are entitled to between 4 and 11 additional days of paid leave [30], giving rise to an additional cost to DPLP.
Disse forhold, der er karakteristiske for vedtægtsansat personale, har vanskeliggjort DPLP's styring af enhedsomkostningerne for vedtægtsansatte, som er betydeligt højere end for kontraktansatte i den private sektor.
These features of statutory personnel have made it difficult for DPLP to manage its unit staff cost, which is substantially higher than that of contractual employees in the private sector.