natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de indonesiske eksporterende producenter, at der ikke forelå nogen begrundelse for at betragte den pris, som han opkræver af sin forretningsmæssigt forbundne importvirksomhed i Unionen, som upålidelig, og for at beregne eksportprisen i forbindelse med et sådant salg i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9.
Following provisional disclosure, one Indonesian exporting producer claimed that no justification had been given for considering the price to its related importer company in the Union as unreliable, and for the construction of the export price, in respect of such sales, under Article 2(9) of the basic Regulation.
I denne forbindelse skal det bemærkes, at de interne afregningspriser mellem forretningsmæssigt forbundne parter ikke anses for at være pålidelige, da de kan være kunstigt fastsat på forskellige niveauer afhængigt af, hvad der vil være mest fordelagtigt for de berørte virksomheder.
In this regard, it should be noted that transfer prices between related parties are not considered to be reliable because they could be artificially set at different levels depending on what would be more advantageous for the related companies concerned.
Ved beregning af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, under anvendelse af en rimelig fortjenstmargen, som er uafhængig af den faktiske fortjeneste ved afregningspriserne, undgås eventuelle forvridende virkninger, som afregningspriserne kunne give anledning til.
For this reason, the construction of the export price under Article 2(9) of the basic Regulation, using a reasonable profit margin independent of the actual profit resulting from transfer prices, avoids any distorting effects that may arise from the transfer prices.
Hvad angår eksportsalg til Unionen gennem forretningsmæssigt forbundne importører i Unionen, hævdede begge indonesiske eksportører efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, at den fortjenstmargen, som var blevet anvendt ved beregningen af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, var uhensigtsmæssig.
For export sales to the Union through related importers located in the Union, following provisional disclosure, both Indonesian exporters claimed that the profit margin used for the construction of the export price pursuant to Article 2(9) of the basic Regulation was inappropriate.
De fremførte begge, at den fortjeneste, som blev anvendt i den midlertidige fase, kun vedrørte en delvis samarbejdsvillig importør og ikke var blevet kontrolleret, og at den derfor ikke var pålidelig.
They both argued that the profit which had been used at the provisional stage referred to only one partially cooperating importer and had not been verified, and was therefore not reliable.
De foreslog derfor, at der anvendes en fortjeneste på 5 %, således som det skete i forbindelse med andre undersøgelser.
Accordingly, they suggested using a profit of 5 % as it was done in other investigations.
I betragtning af det lave samarbejdsniveau blandt uafhængige importører i forbindelse med denne undersøgelse blev påstanden accepteret, og der blev anvendt et fortjenstniveau på 5 %, hvilket er i overensstemmelse med det fortjenstniveau, der er blevet anvendt i tidligere undersøgelser vedrørende samme sektor.
In consideration of the low level of cooperation by independent importers in this investigation, the claim is accepted and a profit level of 5 % was applied, which is in line with profits levels used in previous investigations for the same sector.
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligning, bekræftes indholdet af betragtning 34-36 i forordningen om midlertidig told med de i denne forordnings betragtning 29 omhandlede justeringer.
In the absence of any other comments in respect of comparison, the content of recitals 34 to 36 of the provisional Regulation — adjusted as explained in recital 29 of this Regulation — is hereby confirmed.
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner påpegede begge de indonesiske eksportører, at der ikke burde have været foretaget nogen justering for forskelle i provision i henhold til artikel 2, stk. 10, litra i), for salg via de respektive forretningsmæssigt forbundne forhandlere i et tredjeland.
Following provisional disclosure both Indonesian exporters pointed out that no adjustment should have been made for differences in commissions pursuant to Article 2(10)(i) for sales via the respective related traders in a third country.
Begge virksomheder hævdede, at deres produktionsvirksomheder i Indonesien og de respektive forretningsmæssigt forbundne forhandlere i Singapore udgør én enkelt økonomisk enhed, og at forhandlerne i tredjelandet fungerer som eksportafdeling for deres forretningsmæssigt forbundne indonesiske virksomheder.
Both companies argued that their production companies in Indonesia and the respective related traders in Singapore form a single economic entity and that the traders in the third country act as the export department of their related Indonesian companies.
I begge tilfælde faktureres hjemmemarkedssalget og en del af eksportsalget til tredjelande direkte af producenten i Indonesien, og forhandlerne i Singapore får en provision af en bestemt størrelse.
However, in both cases domestic sales, as well as some export sales to third countries, are invoiced directly by the manufacturer in Indonesia, and the traders in Singapore receive a specific commission.
For en af de indonesiske virksomheders vedkommende fremgår denne provision af en kontrakt, der kun omfatter eksportsalget.
For one of the Indonesian companies this commission is mentioned in a contract covering only export sales.
Desuden sælger forhandlerne i tredjelandet også varer fremstillet af andre producenter, i et tilfælde også varer fremstillet af ikke-forretningsmæssigt forbundne producenter.
Moreover, the traders in the third country also sell products manufactured by other producers, in one case also from unrelated producers.
Begge forretningsmæssigt forbundne forhandlere i Singapore har således helt klart funktioner, der svarer til dem, som udføres af en agent, der arbejder på provisionsbasis.
Both related traders in Singapore therefore clearly have functions which are similar to those of an agent working on a commission basis.
Efter fremlæggelsen af de endelige konklusioner gentog den indonesiske regering og en af de indonesiske eksporterende producenter påstanden om én enkelt økonomisk enhed, jf. betragtning 31.
Following definitive disclosure, the Indonesian government and one Indonesian exporting producer reiterated the claim of single economic entity referred to in the previous recital.
De hævdede, at i Matsushita mod Rådet [4] havde Domstolen tidligere fundet, at det forhold, at en producent udfører visse salgsfunktioner, ikke betyder, at en produktionsvirksomhed og en salgsvirksomhed ikke kan udgøre en enkelt økonomisk enhed.
They argued that in Matsushita v Council [4] the Court had previously held that the fact that the producer performs certain sales functions does not mean that a manufacturing company and a trading company cannot constitute a single economic entity.
Desuden hævdede de også, at salg til tredjelande, som udføres direkte af eksportøren uden involvering af forhandleren i Singapore, kun udgør en lille andel af eksportsalget, og at Rette i Første Instans i Interpipe-dommen [5] havde fundet, at et beskedent direkte salg foretaget af producenten ikke støttede påstanden om, at der ikke var tale om en enkelt økonomisk enhed.
Furthermore, they also claimed that sales to third countries that are carried out by the exporter directly without involving the trader in Singapore only represent a small percentage of export sales and that in the Interpipe judgement [5] the Court of First Instance held that small volumes of direct sales by the producer did not support the claim that there was no single economic entity.
Sluttelig hævdede de, at i Canon mod Rådet [6] blev konklusionen om, at der er tale om en enkelt økonomisk enhed, ikke påvirket af, at et salgsdatterselskab også fungerede som forhandler af andre virksomheders varer.
Finally, they brought forward that in Canon v Council [6] the fact that a sales subsidiary also acted as a distributor of products from other companies did not affect the finding of a single economic entity.
Selv om Domstolen i Matsushita mod Rådet fandt, at institutionerne i denne sag var berettiget til at konkludere, at en producent sammen med en eller flere distributionsvirksomheder, som producenten kontrollerer, udgør en økonomisk enhed, selv om den pågældende producent selv udfører visse salgsfunktioner, følger det ikke nødvendigvis heraf, at der består en pligt til altid at betragte en producent og hans forretningsmæssigt forbundne salgsvirksomheder som en enkelt økonomisk enhed.
Even though in Matsushita v Council the Court held that the institutions were in that case entitled to find that a manufacturer, together with one or more distribution companies which it controls, forms an economic entity even though it performs certain sales functions itself, it does not necessarily follow that there is an obligation to always consider a producer and its related sales companies as a single economic entity.
I modsætning til den indonesiske eksporterende producent foretog producenten i Matsushita mod Rådet desuden ikke noget direkte salg selv.
Furthermore, unlike the Indonesian exporting producer, the manufacturer in Matsushita v Council did not make any direct sales itself.
At den eksporterende producents direkte salg kun udgjorde en begrænset andel af den samlede salgsmængde til Unionen, var for det andet kun et af flere elementer, som Retten i Første Instans analyserede i Interpipe-dommen.
Secondly in the Interpipe judgement, the fact that direct sales by the exporting producer represented only a limited percentage of the total sales volume to the Union was only one element analysed by the Court of First Instance.
Domstolen understregede, hvad der er endnu vigtigere, at dette direkte salg kun blev foretaget til de nye medlemsstater i en overgangsperiode.
More importantly, the Court stressed the fact that these direct sales were made to the new Member States for a transitional period only.
I modsætning hertil tyder de foreliggende oplysninger i denne sag på, at producentens direkte salg til visse tredjelande ikke er midlertidigt, men — i det mindste i princippet — strukturelt, dvs. permanent.
In contrast, in this case, the available evidence indicates that the sales directly by the producer to certain third countries are not temporary but — at least in principle — structural, i.e. permanent.
For hver enkelt af de pågældende producenter udgør dette salg desuden en betydelig andel af salget på hjemmemarkedet.
Moreover, for each producer concerned, those sales represent a considerable percentage of its domestic sales.
I Canon mod Rådet omfattede det salg, som den eksporterende producents salgsdatterselskab havde på hjemmemarkedet, sluttelig andre varer, som blot blev solgt under et andet varemærke, men ikke desto mindre alle var blevet fremstillet af den eksporterende producent selv.
Finally, in Canon v Council the sales of the sales subsidiary of the exporting producer on the domestic market included other products that were only sold under a different brand name but had nevertheless all been produced by the exporting producer itself.
Påstanden afvises derfor igen.
The claim is therefore again rejected.
En af de indonesiske virksomheder hævdede endvidere, at selv om begrebet én enkelt økonomisk enhed ikke skulle blive accepteret, havde Kommissionen indført en »dobbelt margen«, idet den fra den eksportpris, der opkræves af uafhængige kunder i Unionen, både fradrager en fortjeneste for den forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen og en provision til den forretningsmæssigt forbundne forhandler i tredjelandet.
One Indonesian company further claimed that, even if the concept of the single economic entity were not to be accepted, the Commission had imposed a ‘double margin’ by deducting from the export price to independent customers in the Union both a profit for the related importer in the Union as well as a commission for the related trader in the third country.
Der blev dog taget hensyn til de to poster af forskellige årsager, og de blev fratrukket særskilt.
However, the two items were taken into account for different purposes and were deducted separately.
Som forklaret i betragtning 28 blev eksportprisen ved salg gennem forretningsmæssigt forbundne importører i Unionen beregnet i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9, på grundlag af den pris, hvortil de importerede varer første gang videresælges til en uafhængig køber.
As explained in recital 28, for export sales through related importers in the Union, the export price is constructed pursuant to Article 2(9) of the basic Regulation on the basis of the price at which the imported products are first resold to an independent buyer.
I disse tilfælde skal der foretages en justering for denne fortjeneste med henblik på at fastsætte en pålidelig eksportpris ved Unionens grænse.
In these cases an adjustment for the profit accruing shall be made so as to establish a reliable export price at the Union frontier level.
Provisionen for den forretningsmæssigt forbundne forhandler i tredjelandet blev derimod fratrukket i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i).
On the contrary, the commission for the related trader in the third country was deducted pursuant to Article 2(10)(i) of the basic Regulation.
Virksomheden hævdede endvidere, at hvis eksportprisen skulle justeres for provisionen for den forretningsmæssigt forbundne forhandler i det pågældende tredjeland i henhold til artikel 2, stk. 10, litra i), skulle der foretages en tilsvarende justering af den normale værdi, da denne forhandler også ville koordinere hjemmemarkedssalget.
The company further claimed that, in case the export price were to be adjusted for the commission of the related trader in the third country pursuant to Article 2(10)(i), an identical adjustment to the normal value should be made, since this trader would also coordinate domestic sales.
Den skriftlige kontrakt mellem forhandleren og producenten i Indonesien omfatter dog kun eksportsalg.
However, the written contract between the trader and the producer in Indonesia only covers export sales.
Desuden faktureres hjemmemarkedssalget af virksomheden i Indonesien.
Moreover, domestic sales are invoiced by the company in Indonesia.
Hvad angår justeringen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra i), anses det for passende at anvende en rimelig fortjenstmargen, som er uafhængig af den faktiske fortjeneste ved afregningspriserne for at undgå eventuelle fordrejende virkninger, der måtte opstå på grund af afregningspriserne.
In respect of the adjustment pursuant to Article 2(10)(i) of the basic Regulation, it is considered appropriate to use a reasonable profit margin independent of the actual profit resulting from transfer prices in order to avoid any distorting effects that may arise from the transfer prices.
Derfor blev de faktiske fortjenstmargener for forhandlere i det tredjeland, der blev anvendt i den midlertidige fase, erstattet med en fortjenstmargen på 5 %, som anses for at være en rimelig fortjeneste for de aktiviteter, der gennemføres af handelsvirksomheder i den kemiske sektor, og som det blev gjort i tidligere sager [7].
Therefore, the actual profit margins of the traders in the third country which were used at the provisional stage were replaced by a profit of 5 % which is considered a reasonable profit for the activities carried out by trading companies in the chemical sector, as was done in previous cases [7].
En anden indonesisk virksomhed hævdede, at Kommissionen havde fratrukket udgifter til provisioner for salg gennem virksomhedens forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen to gange.
Another Indonesian company claimed that the Commission had deducted twice commission expenses for sales via its related importer in the Union.
Virksomheden hævdede, at der blev foretaget en justering for både den forretningsmæssigt forbundne importørs SG&A-omkostninger samt udgifter til provisioner som en direkte salgsomkostning ved beregningen af eksportprisen i henhold til grundforordningens artikel 2, stk. 9.
The company argued that an adjustment for both the related importer’s SG&A expenses as well as commission expenses as a direct selling expense was made when constructing the export price pursuant to Article 2(9) of the basic Regulation.
Da udgifter til provisioner allerede er medtaget i SG&A-omkostningerne, førte dette til et dobbelt fradrag for udgifter til provisioner.
Since the commission expenses are already included in the SG&A expenses, this resulted in a double deduction for commission expenses.
Denne påstand blev anset for berettiget, og beregningen blev ændret i overensstemmelse hermed.
This claim was found to be justified and the calculation was amended accordingly.
En af virksomhederne gentog sit krav om justering for forskellige fysiske egenskaber med den begrundelse, at virksomheden eksporterer den pågældende vare til Unionen i både flydende og fast form, mens den kun sælger varen i fast form på hjemmemarkedet, og at priserne for varen i flydende form er lavere end priserne for den undersøgte vare i fast form (jf. betragtning 39 i forordningen om midlertidig told).
One company reiterated its claim for an adjustment for differences in physical characteristics on the basis that it exports the product concerned in both liquid and solid form to the Union whilst it only sells it in solid form on the domestic market and that the prices for the liquid form are lower than those for the solid form of the product investigated (see recital 39 of the provisional Regulation).
Som støtte for påstanden forelagde virksomheden en kopi af to fakturaer for salg til andre eksportmarkeder.
To support the claim the company submitted the copy of two invoices for sales to other export markets.
Disse beviser kunne dog ikke verificeres på dette sene stadium i proceduren, og det kunne heller ikke konstateres, at den pågældende forskel gjaldt for alle de tilfælde, hvor der var tale om ovenstående forskelle i fysiske egenskaber.
However, this evidence could not be verified at this late stage of the proceeding, nor could it be ascertained that the difference shown was applicable to all cases where the above differences in physical characteristics existed.
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de indonesiske eksportører, at den rentesats, der blev benyttet ved beregningen af kreditomkostningerne for dennes forretningsmæssigt forbundne importør i Unionen i forordningen om midlertidig told, ikke var rimelig, og eksportøren foreslog at anvende en rentesats, der er baseret på tal, som Deutsche Bundesbank har offentliggjort for UP.
Following provisional disclosure, one Indonesian exporter claimed that the interest rate used for the calculation of credit costs of its related importer in the Union in the provisional Regulation was disproportionate and suggested to use an interest rate based on figures published for the IP by Deutsche Bundesbank.
Da den rentesats, der blev benyttet ved beregningen af kreditomkostningerne for denne virksomhed i forordningen om midlertidig told, var baseret på oplysninger, der er indgivet af andre parter, og således afspejler deres specifikke finansielle situation, som ikke nødvendigvis er relevant for den pågældende forretningsmæssigt forbundne importør, blev påstanden accepteret, og beregningen blev ændret i overensstemmelse hermed.
Since the interest rate figure used for the calculation of credit costs for this company in the provisional Regulation was based on information submitted by other parties and therefore reflects their specific financial situation which is not necessarily applicable to the related importer in question, the claim was accepted and the calculation was amended accordingly.
Da der ikke blev fremsat andre bemærkninger vedrørende sammenligningen, bekræftes de foreløbige konklusioner i betragtning 37-40 i forordningen om midlertidig told med de i betragtning 36, 37 og 39 i nærværende forordning omhandlede justeringer.
In the absence of any other comments concerning the comparison, the provisional findings in recitals 37 to 40 of the provisional Regulation — adjusted as explained in recitals 36, 37 and 39 of this Regulation — are hereby confirmed.
Da der ikke er fremsat andre bemærkninger vedrørende beregningen af dumpingmargenen, bekræftes indholdet af betragtning 41 og 42 i forordningen om midlertidig told hermed.
In the absence of any other comments concerning the dumping margin calculation, the content of recitals 41 and 42 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
Efter fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner hævdede en af de malaysiske eksporterende producenter, at rentabilitetskontrollen inden for rammerne af vurderingen af normal handel (jf. betragtning 46 i forordningen om midlertidig told) ikke burde have været baseret på de vejede gennemsnitlige årlige produktionsomkostninger, og at de individuelle omkostninger for hver enkelt transaktion på hjemmemarkedet derimod skulle have været anvendt på grund af de daglige udsving i priserne på de vigtigste råvarer.
Following the provisional disclosure, one of the Malaysian exporting producers claimed that the profitability test in the ordinary course of trade assessment (see recital 46 of the provisional Regulation) should not have been based on the weighted average annual cost of production but that, given the daily price fluctuations of the main raw material, individual cost of each domestic transaction should have been used.
Med hensyn til denne påstand bør det bemærkes, at det er Kommissionens faste praksis at anvende vejede gennemsnitlige produktionsomkostninger som benchmark for rentabilitetskontrollen.
With regard to this claim it should be underlined that it is the Commission's consistent practice to use weighted average cost of production as a benchmark for the profitability test.
Dette format blev fulgt af virksomheden i dens besvarelse af spørgeskemaet og udgjorde grundlaget for de kontrolbesøg, hvor data indberettet af virksomheden blev afstemt med virksomhedens regnskaber.
This format was followed by the company in its reply to the questionnaire and constituted the basis for the on-spot verification visit which reconciled the data reported by the company with the company’s accounts.
Kravet om anvendelse af transaktionsbaserede produktionsomkostninger, som ville være en betydelig afvigelse fra Kommissionens normale praksis, blev første gang fremsat i virksomhedens bemærkninger til dokumentet med fremlæggelsen af de foreløbige konklusioner, og de relevante tal kunne derfor ikke verificeres på stedet.
The claim to use a transaction-based cost of production, which would constitute a significant departure from the normal practice of the Commission, was raised for the first time in the company’s comments to the provisional disclosure document and corresponding figures could therefore not be verified on spot.
Det bør også bemærkes, at omkostningsskemaerne for de individuelle transaktioner, som virksomheden forelagde til støtte for sin påstand, i vid udstrækning er baseret på skøn og derfor ikke udgør mere nøjagtige og repræsentative omkostningsdata end dem, der oprindeligt blev indberettet af virksomheden og efterprøvet på stedet.
It should also be noted that the individual transaction cost sheets submitted by the company in support of their claim are to a large extent based on estimations and therefore fail to represent more accurate and representative costs data than the ones initially reported by the company and verified on spot.
Endelig bør det bemærkes, at strukturen i det nye omkostningsskema, der blev forelagt, ikke giver mulighed for afstemning med den relevante del af de forvaltningsrapporter, der blev kontrolleret på stedet.
Lastly, it should be noted that the structure of the new cost sheet provided does not allow reconciliation with this part of management reports which were verified on spot.