natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den 14. november 2011 fremsatte Tyskland kommentarer til de interesserede parters bemærkninger.
On 14 November 2011, Germany submitted its comments on the third parties' observations.
Procedure efter artikel 102 i TEUF
Antitrust Procedures
Den 22. april 2004 indgav UPS på grundlag af artikel 102 i TEUF endnu en klage over Deutsche Posts misbrug af en dominerende stilling.
On 22 April 2004, UPS lodged a further complaint regarding Deutsche Post's abuse of dominant position under Article 102 TFEU.
Ifølge UPS havde Deutsche Post opkrævet urimeligt høje brevtakster for sine regulerede brevposttjenester.
UPS claimed that Deutsche Post had charged excessive stamp prices for its regulated letter services.
Den 25. marts 2008 besluttede Kommissionen at indstille kartelsagen, da det efter dens opfattelse var usandsynligt, at en sådan overtrædelse af artikel 102 i TEUF kunne påvises [20].
On 25 March 2008, the Commission decided to close the antitrust investigation because of the limited likelihood of establishing such an infringement under Article 102 TFEU [20].
Retssager
Court Procedures
Sag T-421/07 Deutsche Post AG mod Kommissionen
Case T-421/07 Deutsche Post AG v Commission
Deutsche Post anfægtede 2007-beslutningen om udvidelse af proceduren og gjorde i den forbindelse gældende, at negativbeslutningen fra 2002 havde skabt en berettiget forventning om, at Kommissionen ikke ville genoptage sine undersøgelser.
Deutsche Post challenged the validity of the 2007 Extension decision, claiming that the 2002 Decision created legitimate expectations that the Commission would not resume its investigations.
Den 8. december 2011 afviste Retten denne anfægtelse [21].
On 8 December 2011, the General Court rejected that challenge as inadmissible [21].
Sag T-570/08 Deutsche Post AG mod Kommissionen og sag T-571/08 Tyskland mod Kommissionen
Case T-570/08 Deutsche Post AG v Commission and Case T-571/08 Germany v Commission
Tyskland og Deutsche Post anfægtede Kommissionens påbud om oplysninger af 30. oktober 2008, da de var af den opfattelse, at der i forbindelse med dette påbud blev anmodet om irrelevante oplysninger, og at påbuddet medførte en uforholdsmæssig stor byrde for Deutsche Post.
Germany as well as Deutsche Post challenged the validity of the Commission's information injunction of 30 October 2008 because they considered that the information injunction requested irrelevant information and put a disproportionate burden on Deutsche Post.
Den 16. juli 2010 afviste Retten begge sager, da hverken Deutsche Posts eller Tysklands processuelle rettigheder var blevet tilsidesat som følge af udstedelsen af påbuddet om oplysninger.
On 16 July 2010, the General Court declared both actions as inadmissible because neither Deutsche Post's nor Germany's procedural rights could have been infringed by the issuance of the information injunction.
Sag C-463/10 P Deutsche Post AG mod Kommissionen og sag C-475/10 P Tyskland mod Kommissionen
Case C-463/10 P Deutsche Post AG v Commission and Case C-475/10 P Germany v Commission
Den 27. september 2010 iværksatte Deutsche Post og Tyskland appel af Rettens dom og var fortsat af den opfattelse, at påbuddet om oplysninger havde tilsidesat deres rettigheder.
On 27 September 2010, Deutsche Post and Germany appealed the GC's judgment and maintained that the information injunction infringed their rights.
Den 13. oktober 2011 ophævede Domstolen Rettens dom af 14. juli 2010 [22].
On 13 October 2011, the Court of Justice overruled the General Court's judgment of 16 July 2010 [22].
Sagen blev derfor hjemvist til Retten; sagen verserer stadig.
Consequently, the case was sent back to the GC and is currently pending.
Sag T-344/10 UPS mod Kommissionen
Case T-344/10 UPS v Commission
Den 20. august 2010 anlagde UPS sag ved Retten med påstand om, at Kommissionen havde udvist retsstridig passivitet med hensyn til statsstøtteundersøgelsen fra 2007.
On 20 August 2010, UPS lodged an application with the General Court claiming an unlawful failure to act by the Commission in respect of the 2007 State aid investigation.
Da der var gået næsten tre år efter 2007-beslutningen om udvidelse af proceduren, havde Kommissionen haft tilstrækkelig mulighed for at undersøge de pågældende foranstaltninger og vurdere de faktiske og retlige omstændigheder til at vedtage en endelig afgørelse og afslutte undersøgelsesproceduren.
Given that a period of almost three years had lapsed since the 2007 Extension decision, UPS believed that the Commission had had ample opportunity to investigate the abovementioned measures and to assess the circumstances of facts and law in order to adopt a final decision and close the investigation procedure.
Sagen verserer stadig.
That case is still pending.
Sag T-388/11 Deutsche Post AG mod Kommissionen
Case T-388/11 Deutsche Post AG v Commission
Den 22. juli 2011 anfægtede Deutsche Post 2011-afgørelsen om udvidelse af proceduren med den begrundelse, at Kommissionen havde begået en åbenlys fejl, da den i sin foreløbige vurdering betragtede pensionstilskuddet som statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, i TEUF og som ny støtte som omhandlet i artikel 108, stk. 1, i TEUF.
On 22 July 2011, Deutsche Post challenged the validity of the 2011 Extension decision because it considers that the Commission has manifestly erred in its preliminary assessment of the pension subsidy as aid within the meaning of Article 107(1) TFEU and as a new aid measure in the meaning of Article 108(1) TFEU.
UDFØRLIG BESKRIVELSE AF DE STATSLIGE FORANSTALTNINGER
DETAILED DESCRIPTION OF PUBLIC MEASURES
Deutsche Post har siden 1989 modtaget offentlig støtte i form af forskellige foranstaltninger:
Deutsche Post has been granted public support in form of several different measures since 1989:
Statslig finansiering af pensionsrettigheder på følgende grundlag:
Pension subsidy based on:
Personalrechtsgesetz 1994 [23] (herefter »PostPersRG 1994«) Offentlige overførsler og garantier på følgende grundlag:
Postpersonalrechtsgesetz 1994 [23] (hereafter PostPersRG 1994)Public transfers and guarantees based on:
Postverfassungsgesetz 1989 [24] (herefter »PostVerfG 1989«) Postumwandlungsgesetz 1994 [25] (herefter »PostUmwG 1994«) Eneret og prisregulering på følgende grundlag:
Postverfassungsgesetz 1989 [24] (hereafter PostVerfG 1989)Postumwandlungsgesetz 1994 [25] (hereafter PostUmwG 1994)Exclusive right and price regulation based on:
Gesetz über das Postwesen 1989 [26] (herefter »PostG 1989«) Postgesetz 1997 (herefter »PostG 1997«).
Gesetz über das Postwesen 1989 [26] (hereafter PostG 1989)Postgesetz 1997 (hereafter PostG 1997)
Pensionstilskud i forbindelse med tjenestemænds og privatansattes sociale ydelser og socialbidragsordning
Pension subsidy in the context of social benefits and contribution schemes for civil servants and private employees
Pensionstilskuddet har siden 1995 dækket en stor del af pensionerne til Deutsche Posts pensionerede tjenestemænd.
The pension subsidy has financed since 1995 a major share of the pensions for Deutsche Post's retired civil servants.
For fuldt ud at forstå virkningerne af pensionstilskuddet i forbindelse med vurderingen beskrives tjenestemændenes sociale ydelser og sociale bidrag nærmere i de følgende afsnit og sammenlignes med de obligatoriske socialforsikringer for privatretligt ansatte (herefter »privatansatte«).
To fully apprehend the effects of the pension subsidy in the later assessment, the following sections will describe in more detail the civil servants' social benefits and contributions in comparison to the compulsory social insurances for employees under private law contracts (hereafter: private employees).
Tjenestemænds sociale ydelser
Social benefits for civil servants
Tjenestemænd har ret til pension samt støtte i tilfælde af sygdom og ved plejebehov.
Civil servants are entitled to old age pensions, health care and nursing care.
Ydelserne til Deutsche Posts tjenestemænd svarer til de ydelser, der ydes til alle andre tjenestemænd:
The benefits for Deutsche Post's civil servants are equal to the benefits which are granted to all other civil servants:
Pensionens størrelse er i henhold til § 14 i BeamtVG [27] på forhånd fastsat til en vis procentdel af tjenestemandens seneste løn.
The level of the pension is pre-defined, pursuant to Article 14 BeamtVG [27], at a certain percentage of the last salary that the civil servant earns.
Således modtager f.eks. tjenestemænd, der blev pensioneret i 2010 og havde arbejdet i det krævede antal år, en pension, der svarer til 71,75 % af deres seneste løn.Tjenestemænd har ret til godtgørelse af 50-70 % af sundheds- og plejeudgifterne og skal selv kun betale de udgifter, der ligger herudover.
Thus, for example, a civil servant who retired in 2010 and had worked the required number of years will receive a pension that is equal to 71,75 % of his last salary.Civil servants are entitled to reimbursement of 50 % to 70 % of health and nursing care expenses, while they have to assume the remaining expenses themselves.
Den præcise fordeling af sundhedsudgifterne afhænger af forskellige kriterier, f.eks. antallet af børn.
The exact breakdown of health care costs depends on several criteria such as the number of children.
Tjenestemænd kan enten tegne en frivillig supplerende forsikring eller selv betale deres andel af sundhedsudgifterne.
The civil servant can choose either to insure himself with a voluntary complementary insurance or to pay his share of the health care expenses out of his own pocket.
Finansiering af POSTDIENST-tjenestemænds sociale ydelser i perioden 1989-1994
Financing of civil servants' social benefits in the period 1989-1994 at POSTDIENST
Efter den første postreform i 1989 skulle POSTDIENST, TELEKOM og POSTBANK i henhold til § 54, stk. 2, i PostVerfG 1989 fuldt ud finansiere pensionerne og sundhedsudgifterne til de pensionerede tjenestemænd, der var henført til de respektive virksomheder på grundlag af de enkelte tjenestemænds tidligere aktiviteter.
After the first postal reform of 1989, pursuant to Article 54(2) PostVerfG 1989, POSTDIENST, TELEKOM and POSTBANK had to fully finance the pension payments and health expenses of the retired civil servants who were allocated to the respective sections on basis of their former activities.
I henhold til denne bestemmelse har tjenestemændene fortsat et krav over for staten, som dog kan kræve hele beløbet fra henholdsvis POSTDIENST, TELEKOM og POSTBANK.
That provision lays down that whereas the claim of the civil servant continues to be directed against the State, the State has the right to claim the entire amount from POSTDIENST, TELEKOM and POSTBANK respectively.
Finansiering af DPAG-tjenestemænds sociale ydelser siden 1995
Financing of social benefits for DPAG's civil servants since 1995
Fra forbundsstaten overtog DPAG i henhold til § 1, stk. 1, i PostPersRG 1994 alle arbejdsgiverens rettigheder og pligter og i henhold til § 2, stk. 3, i PostPersRG 1994 alle tjenestemændenes økonomiske krav.
DPAG took over, pursuant to Article 1(1) PostPersRG 1994, all employer's rights and obligations from the federal State and assumed, pursuant to Article 2(3) PostPersRG 1994, all the civil servants' proprietary claims.
I henhold til § 15 i PostPersRG 1994 blev udbetalingen af pensioner og sundhedsudgifter til pensionerede tjenestemænd overtaget af en nyoprettet pensionsfond for Deutsche Posts tjenestemænd.
Pursuant to Article 15 PostPersRG 1994, the payment of pension and health expenses to retired civil servants was taken over by a newly created pension fund for Deutsche Post's civil servants.
Den 1. juli 2001 blev pensionsfondene for Deutsche Post, Deutsche Telekom AG og Postbank AG fusioneret til »Postbeamtenversorgungskasse« (herefter i hele perioden fra den 1. januar 1995 under ét benævnt »pensionsfond«).
On 1 July 2001, the pension funds for Deutsche Post, Deutsche Telekom AG, and Postbank AG were merged into the ‘Postbeamtenversorgungskasse’ (hereafter jointly referred to as Pension fund for the whole period since 1 January 1995).
I henhold til § 16, stk. 1, i PostPersRG 1994 skulle Deutsche Post i perioden 1995-1999 betale et årligt bidrag på 2,045 mia. EUR eller i alt 10,225 mia. EUR til pensionsfonden.
Pursuant to Article 16(1) PostPersRG 1994, Deutsche Post had to pay a yearly contribution of EUR 2045 million to the Pension fund for the period 1995-1999 which totals EUR 10225 million.
Siden 2000 har Deutsche Post på grundlag af § 16, stk. 2, i PostPersRG 1994 skullet indbetale et årligt bidrag på 33 % af de optjente tjenestemandslønninger (dvs. beløb, der udgjorde mellem 735 mio. EUR i 2000 og 540 mio. EUR i 2010) til pensionsfonden.
From 2000 onwards and based on Article 16(2) PostPersRG 1994, Deutsche Post has had to pay a yearly contribution of 33 % of the sum of the incurred civil servant wages to the Pension fund (e.g. from EUR 735 million in 2000 to EUR 540 million in 2010).
Pensionstilskuddet dækker i henhold til § 16, stk. 2, i PostPersRG 1994 den resterende manko (dvs. forskellen mellem pensionerne til de pensionerede tjenestemænd og Deutsche Posts bidrag til pensionsfonden).
The pension subsidy has covered, pursuant to Article 16(2) PostPersRG 1994, the remaining deficit (e.g. the difference between the pensions for the retired civil servants' pensions and the contribution by Deutsche Post to the Pension fund).
Pensionstilskuddet steg fra 151 mio. EUR (1995) til 3,203 mia. EUR (2010) og udgjorde i perioden 1995-2010 i alt 37,121 mia. EUR.
The pension subsidy increased from EUR 151 million in 1995 to EUR 3203 million in 2010 and totalled EUR 37121 million for the period 1995-2010.
Finansiering af pensionsfonden (i mio. EUR)
Financing of Pension fund (million EUR)
Bidrag fia DEUTSCHE POST Pensionstilskud
DEUTSCHE POST's contribution Pension subsidy
Obligatoriske socialforsikringer for privatansatte og supplerende pensionsforsikring for Deutsche Posts privatansatte
Statutory social insurances for private employees and supplementary pension insurance for Deutsche Post's private employees
Privatansatte er socialforsikringspligtige og skal tegne følgende fire forsikringer: pensions-, arbejdsløsheds-, syge- og plejeforsikring [28].
Private employees are compulsory members of four social insurances: pension, unemployment, health and nursing care insurance [28].
I de obligatoriske socialforsikringsordninger for privatansatte er der fastsat en anden forsikringsdækning på pensions- og sygeforsikringsområdet end i tjenestemændenes ordning:
Compared to the civil servant's regime, the statutory social insurance schemes offer a different coverage for the pension and health insurances:
Pensionens størrelse beregnes ikke som en procentdel af den seneste månedsløn, men af den gennemsnitlige livsløn.
The level of the pension is not defined in percentage of the last monthly salary but of an average life-time salary.
Udgifterne til syge- og plejeforsikringen er dækket fuldt ud.
The expenses for health and nursing care are fully covered.
Der også væsentlige forskelle i finansieringen af de sociale ydelser i forhold til de ordninger, der gælder for tjenestemændene: De obligatoriske socialforsikringer for privatansatte finansieres på grundlag af arbejdstager- og arbejdsgiverbidrag, der er indbetalt i løbet af den ansattes arbejdsliv (herefter »obligatoriske socialsikringsbidrag«).
There also exist important differences in the financing of the social benefits compared to those of civil servants: The statutory social insurances are financed by joint contributions from the employee and the employer during the employee's working life (hereafter referred to as compulsory social contributions).
Det samlede bidrag opdeles formelt i en arbejdstager- og en arbejdsgiverandel, der hver især udgør ca. halvdelen af det samlede beløb.
The total social contribution rate is formally divided into an employee's and employer's share which both covers about half of the total contribution rate.
Arbejdsgiveren er imidlertid formelt forpligtet til at indbetale det samlede bidrag til socialforsikringerne.
However, the employer has the formal obligation to pay the total contribution rate to the social insurances.
Bidrag til den obligatoriske socialforsikring i procent af privatansattes bruttoløn (se også bilaget)
Compulsory social contribution rates in percentage of private employee's gross wage (see also the Annex)
■ Pensionsforsikring
■ Pension insurance
■ Arbejdsl0shedsforsikríng
■ Unemployment insurance
■ Plejeforsikring
■ Nursing insurance
■ Sygeforsikring
■ Health insurance
Bidrag til den obligatoriske socialforsikring
Compulsory social contribution rates
i procent af privatansattes bruttoløn
in percentage of private employee's gross wage
Figur 2 viser, at bidragene til den obligatoriske socialforsikring siden 1995 har ligget på mellem 38 % og 42 % af bruttolønnen (= nettoløn + arbejdstagerandel).
Figure 2 shows that the compulsory social contribution rates have since 1995 ranged from 38 % to 42 % of the gross wage (= net wage + employee's share).
Arbejdsgiver- og arbejdstagerandelene af socialsikringsbidragene har ligget på mellem 19 % og 21 % af bruttolønnen (en detaljeret tidsserie findes i bilaget).
The employer's and employee's shares of the social contribution rate have been in the range of 19 % to 21 % of the gross wage (see the Annex for a more detailed time series).
Deutsche Posts privatansatte har ikke kun været omfattet af de obligatoriske socialforsikringer, men også af en supplerende pensionsforsikring.
Deutsche Post's private employees have not only benefited from the statutory social insurances but also from supplementary pension insurance.
Privatansatte, der var ansat før 1997, blev tilbudt en supplerende pensionsforsikring, der gjorde det muligt for dem at oppebære en pension på et tilsvarende niveau som tjenestemandspensionen.
Private employees who started before 1997 were offered a supplementary pension insurance cover that would allow them to receive a similar level of pension as civil servants.
Den supplerende pensionsforsikring dækkede således forskellen mellem de privatansattes obligatoriske socialforsikringspension, som svarer til en vis procentdel af den gennemsnitlige livsløn, og tjenestemandspensionen, der svarer til en vis procentdel af den seneste løn.
Thus the supplementary pension insurance covered the difference between the private employees' statutory social insurance pension — which is equal to a certain percentage of the average life-time salary — and the civil servant's pension that equals to a certain percentage of the last salary.
De præcise bestemmelser er fastsat i vedtægterne for Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost (herefter »VAP«) [29].
The detailed rules are laid down in the Charter of the Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost (hereinafter VAP) [29].
Deutsche Post finansierede den supplerende pension til de pensionerede privatansatte frem til 1997 gennem et bidrag på ca. [5 % til 10 %] [30] af de aktive privatansattes bruttoløn.
Deutsche Post financed the supplementary pension benefits for the retired private employees up to 1997 by a contribution that amounted to approximately [5 to 10 %] [30] of the active private employees' gross wage.
Fra 1997 har Deutsche Post opbygget hensættelser til VAP's udestående forpligtelser (se også beskrivelse af byrde # 4 i afsnit II.3.1.3).
Since 1997, Deutsche Post has built up a provision for the outstanding obligations to the VAP (see also description of burden #4 in Section II.3.1.3).
Fra 1997 blev nye privatansatte tilbudt en markant reduceret supplerende pensionsforsikring, hvortil Deutsche Post i perioden 1997-2007 indbetalte et bidrag på [0 % og 5 %] af bruttolønnen.
Since 1997, newly hired private employees were offered a significantly reduced supplementary pension insurance for which Deutsche Post, in the period 1997-2007, paid a contribution between [0 and 5 %] of the gross wage.
Offentlige overførsler og garantier i forbindelse med Deutsche Posts eneret og befordringspligt
Public transfers and guarantee in the context of Deutsche Post's exclusive right and universal postal service obligations
Eneret indtil 2007
Exclusive right until 2007
Før 1998 var i henhold til § 2 i PostG 1989 retten til at oprette og drive virksomheder, der mod vederlag varetager befordring af brevforsendelser, udelukkende forbeholdt Deutsche Post.
Before 1998, Article 2 PostG 1989 granted Deutsche Post the exclusive right to establish and maintain facilities for the carriage of letter items.
Andre posttjenester, f.eks. befordring af pakker, aviser eller tidsskrifter, var ikke forbeholdt Deutsche Post, men åben for konkurrence.
Other postal services — like parcels, newspapers or periodicals — were not reserved to Deutsche Post but open to competition.
I henhold til § 37 i PostVerfG 1989 skulle overskuddene fra disse brevposttjenester, der var omfattet af eneret, anvendes til at finansiere tabene i forbindelse med de befordringspligttjenester, der blev udbudt på området med konkurrence.
Pursuant to Article 37 PostVerfG 1989, the profits accruing from those reserved letter services were to be used to finance the losses of those universal services that were offered in markets open to competition.
I henhold til § 4 i PTRegG 1994 [31] var forbundsministeren for postvæsen og telekommunikation den kompetente myndighed til at godkende priserne for de brevposttjenester, der var omfattet af eneret.
Pursuant to Article 4 PTRegG 1994 [31], the Minister for Post and Telecommunication was the competent authority to approve the prices for the reserved letter services.
Med ikrafttrædelsen af PostG 1997 i 1998 blev omfanget af de tjenester, der var forbeholdt Deutsche Post, gradvist nedsat.
Beginning with the entry into force of the PostG 1997 in 1998, the scope of the reserved services started to be progressively reduced for Deutsche Post.
I henhold til § 51 i PostG 1997 omfattede Deutsche Posts eneret i 1997 befordring af brevforsendelser og adresserede kataloger med en vægt på under 200 g, dog blev vægtgrænsen efterfølgende gradvist nedsat og i 2006 fastsat til 50 g. Eneretten udløb den 31. december 2007.
Pursuant to Article 51 PostG 1997, the exclusive right extended to the transport of letters and addressed catalogues below 200 grams in 1997 but afterwards the limit was successively reduced, reaching 50 grams in 2006. The exclusive right finally expired on 31 December 2007.
Postbefordringspligt indtil 2007
Universal postal service obligation until 2007
Befordringspligten blev formelt overdraget til Deutsche Post ved to retsakter:
The universal service obligations for Deutsche Post were set out in two formal entrustment acts:
Med forordningen om obligatoriske ydelser [32] (herefter »PPflLV«) blev Deutsche Post udpeget til at levere befordringspligttjenester inden for brevforsendelser og pakker med en vægt på op til 20 kg og fik overdraget at levere disse tjenester i hele Tyskland til ensartede takster. Med PostG 1997 og den ledsagende gennemførelsesforordning fra 1999 [33] (herefter »1999-bekendtgørelsen om forsyningspligtydelser«) blev overdragelsen til DPAG af leveringen af befordringspligttjenester forlænget. (73) I § 11 i PostG 1997 defineres befordringspligttjenester som et minimum af posttjenester, der skal leveres til rimelige priser i hele Tyskland.
The 1994 Postdienst Mandatory Service Regulation [32] (hereafter 1994 Mandatory service regulation) appointed Deutsche Post as the universal postal service provider for letters and parcels not exceeding 20 kg, charging it with the provision of those services throughout Germany at uniform tariffs.The 1997 PostG and the accompanying 1999 Implementing Regulation [33] (hereafter 1999 Universal service regulation) continued the entrustment for DPAG.(73) Article 11 PostG 1997 defined the universal service as a basic set of postal services that are rendered nationwide at affordable tariffs.
Disse tjenester omfatter befordring af brevforsendelser, adresserede pakker, hvis vægt ikke overstiger 20 kg, samt bøger, kataloger, aviser og tidsskrifter (herefter »befordringspligttjenester«).
Those services include the transport of letters, addressed parcels weighing no more than 20 kg, or books, catalogues, newspapers and magazines (hereafter universal services).