natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I øvrigt har de franske myndigheder i forbindelse med rapporterne, de fremsender i overensstemmelse med beslutning C 51/2005, rubriceret de projekter, der er gennemført på Axens' og Prosernats eneretsbaserede forretningsområder i årene 2007, 2008 og 2009, i de to ovennævnte kategorier i henhold til F&U-rammebestemmelserne fra 1996 eller alternativt industriforskningsaktiviteter i henhold til punkt 2.2.f) og tekniske feasibilityundersøgelser forud for industriforskning i henhold til punkt 5.2 i F&U&I-rammebestemmelserne fra 2006.
Moreover, in the reports forwarded in accordance with decision C 51/2005, the French authorities have classified the projects carried out in the exclusive fields of activity of Axens and Prosernat for the years 2007, 2008 and 2009 into the two abovementioned categories defined in the 1996 R&D Framework, or alternatively into industrial research activities within the meaning of point 2.2(f) of the 2006 R&D&I Framework and technical feasibility studies preparatory to industrial research within the meaning of point 5.2 of that Framework.
Disse arbejder har drejet sig om undersøgelsen af nye synteseveje eller forfinelsen af dem i en målestok, der ligger uden for den industrielle målestok.
The work consisted in studying new synthesis routes or the improvement of synthesis routes, on a scale far from the industrial level.
Kommissionen konstaterer på basis af de årlige rapporter, der fremsendes af de franske myndigheder, at denne logik er fortsat i 2007, 2008 og 2009.
On the basis of the annual reports submitted by the French authorities, the Commission finds that this approach continued in 2007, 2008 and 2009.
I disse rapporter har de franske myndigheder for hvert projekt anført tilskyndelseseffekten af støtten, navnlig med hensyn til projektets rækkevidde, tempoet og forhøjelsen af det samlede beløb, der er brugt til F&U.
In these reports, the French authorities indicate, for each project, the incentive effect obtained as a result of the aid, notably in terms of scope of the project, its speed and the increase in the total amount allocated to R&D.
Før omdannelsen til aktieselskab i 2010 var La Postes status af EPIC et resultat af retspraksis, idet den franske kassationsret, Cour de cassation, i sin dom af 18. januar 2001 (2. afdeling for civilsager) stadfæstede princippet om, at La Poste skal sidestilles med en offentlig erhvervsvirksomhed (EPIC); et princip, der blev fastlagt ved en dom afsagt af appelretten, cour d'appel, i Douai den 22. oktober 1998.
Before its conversion into a public limited company in 2010, the EPIC status of La Poste derived from a case-law classification: in a judgment of 18 January 2001, the Court of Cassation (Second Civil Division) found that La Poste was to be deemed equivalent to an EPIC, thereby upholding the findings of a judgment of the Douai Court of Appeal of 22 October 1998.
I øvrigt understregede den franske regerings udvalg for økonomiske anliggender i en rapport til det franske senat i 2003, at »alle ved, at moderselskabet La Poste siden reformen i 1990 har haft en status, der kan sidestilles med status for en offentlig erhvervsvirksomhed af industriel eller kommerciel karakter«.
Moreover, in a report submitted to the French Senate in 2003, the Senate Economic Affairs Committee stated that it was common knowledge that, since the reform of 1990, the parent, La Poste, had a legal form similar to that of an EPIC.
I Frankrig findes der ud over de offentlige myndigheder selv, såsom staten og de lokale myndigheder, to hovedkategorier af offentligretlige juridiske personer, nemlig offentlige virksomheder og almennyttige interessegrupper, der blev indført ved lov af 15. juli 1982.
In France, in addition to the public authorities proper, such as the State and the local authorities, there are two main categories of legal entities governed by public law, namely publicly owned establishments and public interest groups, introduced by the Law of 15 July 1982.
Inden for »offentlige virksomheder« er det muligt principielt at skelne mellem offentlige forvaltningsvirksomheder (EPA), som varetager de traditionelle administrative opgaver, og offentlige foretagender af industriel og kommerciel karakter (EPIC), der udøver erhvervsaktiviteter.
Within publicly owned establishments, a distinction of principle can be drawn between publicly owned administrative establishments (EPAs), which perform traditional administrative tasks, and publicly owned industrial and commercial establishments (EPICs), which perform economic activities.
Det kan i givet fald føre til, at tilsynsmyndigheden træder i stedet for det offentlige foretagende IFP's ledelse for at træffe de beslutninger, der er nødvendige for at betale IFP's gæld med foretagendets egne midler.
Where necessary, the procedure could result in the supervising authority stepping into the shoes of the executive of IFP to take the decisions needed for the payment of its debts using IFP’s resources.
Da de franske myndigheder fremsatte deres forslag, var gennemførelsesdekretet dekret nr. 81-501 af 12. maj 1981 om gennemførelse af lov af 16. juli 1980 vedrørende administrative tvangsbøder og offentligretlige juridiske personers fuldbyrdelse af domme og vedrørende Conseil d'Etats »rapport- og undersøgelsesafdeling«.
When the French authorities made their proposal, the implementing decree was Decree No 81-501 of 12 May 1981 implementing the Law of 16 July 1980 on penalties imposed in administrative cases and compliance with judgments by legal persons governed by public law and on the Reports and Studies Section of the Council of State.
Det forhold, at eksistensen af denne anden kategori ikke er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 34 i LOLF, forklarer, at retspraksis om forhandlergaranti varer ved efter 2001.
The fact that the existence of this second category is outside the scope of Article 34 of the Organic Law governing the Finance Act explains why the rule established by the case-law on guarantees given by concessionaires has continued beyond 2001.
Det forklarer også, at hver gang staten er aktionær eller deltager i et selskab eller en sammenslutning, for hvilken handelsretten ikke begrænser garantien for gæld, er den ikke forpligtet til at præcisere det i en finanslov.
It also explains why when the State is a shareholder or partner in a company or grouping whose debts are covered under the Commercial Code by an unlimited guarantee, the State is not required to specify that fact in a Finance Act.
Begrebet legitim fejltagelse, der kan skabe retsvirkninger, er knyttet til teorien om ydre fremtræden.
The concept of legitimate error such as to impart legal effects is linked to the theory of appearance. According to Cornu’s Vocabulaire Juridique, appearance is ‘the aspect resulting – intentionally or otherwise – from the combination of external signs through which states and functions (status as representative, heir, owner, etc.) normally manifest themselves and that give rise to the belief that the person invested with these signs really does possess such a state or function’. The theory of appearance is a ‘theory of the courts according to which appearance alone is enough to produce effects in respect of third parties who, following a legitimate error, have been unaware of the real state of affairs’.
Ifølge Cornus juridiske opslagsbog »Vocabulaire juridique« er ydre fremtræden »det aspekt, som – forsætligt eller ej – følger af sammenstillingen af ydre tegn, hvorved en stand, en funktion (egenskab som fuldmagtshaver, arving, ejer osv.) normalt manifesterer sig, og som giver anledning til at tro, at den person, der er forlenet med disse tegn, virkelig er af denne stand eller har denne funktion«. Teorien om ydre fremtræden er en »teori udsprunget af retspraksis, ifølge hvilken alene en fremtræden er tilstrækkelig til at skabe retsvirkninger i forhold til tredjemand, der som følge af en legitim fejltagelse, har været uvidende om realiteten«. Teorien om ydre fremtræden gør det ifølge retspraksis (ECHR, 7. juni 2001, Kress) såvel som de privatretlige regler muligt at anerkende retsvirkninger af en kontrakt, som en af parterne med rette har haft tillid til blot på grund af den ydre fremtræden. Man kan også nævne eksemplet med den »tilsyneladende« bopæl eller i offentlig ret eksemplet med »de facto-embedsmænd«, hvis beslutninger formodes at forblive gyldige.
The theory of appearance is used in case-law (ECHR, 7 June 2001, Kress) and in private law to impart legal effects to a contract in respect of which one of the parties has legitimately relied on simple appearance. The examples of apparent domicile or, in public law, of de facto officials whose decisions can remain legitimate may also be cited.
Regeringens kommissær Emmanuel Glasers konklusioner i sag CE (3/8 SSR), 5. december 2005, Département de la Dordogne, req. nr. 259748, se bl.a. Bulletin Juridique des Collectivités Locales nr. 2/06, »La faillite d'un comité d'expansion économique entraîne-t-elle la responsabilité du département qui l'a créé?«, s. 138-143.
Submissions of Government Commissioner, Emmanuel Glaser, in Case CE (3/8 SSR) Département de la Dordogne, 5 December 2005, req. No 259748; see in particular ‘La faillite d’un comité d’expansion économique entraîne-t-elle la responsabilité du département qui l’a créé?’, Bulletin Juridique des Collectivités Locales No 2/06, p. 138-143.
Jf. artikel L. 621-2, stk. 2, i handelsloven: »På anmodning fra bobestyreren, rettens repræsentant eller anklagemyndigheden kan den indledte procedure udvides til også at omfatte en eller flere juridiske personer i tilfælde af sammenblanding af deres formue med skyldnerens eller skuffeselskabets formue.
Cf. Article L. 621-2, second subparagraph, of the Commercial Code: ‘At the request of the administrator (court-registered or otherwise) or the public prosecution service, or by the court’s own motion, proceedings that have commenced may be extended to one or more other persons where their assets are inseparable from those of the debtor or where the legal person is fictitious.
I den henseende er den domstol, der afsagde konkursdekret, fortsat kompetent.« (Understregning tilføjet).
The court that has commenced the initial proceedings shall remain competent for this purpose’ (emphasis added).
Grelon og C. Dessus-Larrivé, »La confusion de patrimoines au sein d'un groupe«, Rev. sociétés 2006.
Grelon and C. Dessus-Larrivé, ‘La confusion de patrimoines au sein d’un groupe’, Rev. sociétés 2006.
Lucas, JCP E 2005.
Lucas; JCP E 2005.
Com. 10. jan. 2006, Rev. sociétés 2006.
Com. 10 January 2006, Rev. sociétés 2006.
Rives-Langes, »La notion de dirigeant de fait«, D. 1975. chron. 41, D. Tricot, »Les critères de la gestion de fait«, Dr. et patr., jan.
Rives-Langes, ‘La notion de dirigeant de fait’, D. 1975. chron. 41; D. Tricot, ‘Les critères de la gestion de fait’, Dr. et patr.
1996, s. 24, cit. af B. Grimonprez, førnævnte, punkt 13.
January 1996, p. 24, cited by B. Grimonprez, cited above, point 13.
Vedrørende årsagssammenhængen, se Paris, 15. jan. 1999, Bull. Joly 1999.
As regards the causal relationship, see: Paris, 15 January 1999, Bull. Joly 1999.
Ved for hvert år at bruge den samme beregningsmetode og tage hensyn til variationer i omsætningen bliver beløbene følgende: […] (*) EUR i 2007, […] (*) EUR i 2008, […] (*) EUR i 2009.
For each year, using the same calculation method, and taking account of the variations in turnover, the figures are as follows: EUR […] (*) in 2007, EUR […] (*) in 2008, and EUR […] (*) in 2009.
For 2006 bør der ligeledes teoretisk set anvendes en sats på 48,5 % (= (365-188):365) for at tage hensyn til tidsproportionaliteten, idet garantien først løber fra den 7. juli 2006, nemlig den 188. dag i året 2006 og datoen for det offentlige foretagende IFP's statusændring, dvs. maksimalt […] (*) EUR.
For 2006, it would also be appropriate in theory to apply a rate of 48,5 % (= (365-188)/365) in proportion to the time involved, since the guarantee started only from 7 July 2006, the 188th day of the year 2006, which was the date of conversion of IFP’s legal form, i.e. a maximum of EUR […] (*).
Den 20. maj 2010 afholdt Kommissionens tjenestegrene et møde i Bruxelles for sammen med de franske myndigheder at afdække konsekvenserne for nærværende sag af den beslutning, som Kommissionen vedtog den 26. januar 2010 om statsstøtte til det franske postvæsen (La Poste) [8] i sag C 56/07 (ex E 15/05) (herefter »beslutning C 56/2007«). Da La Poste indtil da havde været en offentlig enhed med EPIC-lignende [9] status, havde sagen om La Poste (herefter »postsagen«) mange lighedspunkter med den omhandlede foranstaltning, hvorfor de franske myndigheder også i analogi hermed fremførte de samme argumenter i deres bemærkninger til de to sager. Den4. juni 2010 blev der sendt en række supplerende spørgsmål til Frankrig pr. e-mail, idet Kommissionens tjenestegrene ønskede at indhente et skriftligt svar fra de franske myndigheder på forskellige punkter, der var blevet drøftet på dette møde. Den 16. juli 2010 fremsendte de franske myndigheder de ønskede oplysninger.
On 20 May 2010, a meeting organised by the Commission was held in Brussels to discuss with the French authorities the consequences for the present case of the decision adopted by the Commission on 26 January 2010 concerning State aid granted to La Poste by State aid measure No C 56/07 (ex E 15/05) (‘decision C 56/2007’) [8]. La Poste was an entity governed by public law which up to that time had a status that could be deemed equivalent to that of an EPIC [9], and the case concerning it (the ‘La Poste case’ or the ‘postal case’) presented significant similarities with the measure at issue, so much so that the French authorities had put forward the same arguments,mutatis mutandis, in their comments on each of the two cases. On 4 June 2010, a list of additional questions was sent to France by e-mail, since the Commission wished to receive a written contribution from the French authorities on the various points covered during this meeting. On 16 July 2010, the French authorities supplied the information requested.
Desuden betaler Beicip-Franlab forskellige supplerende vederlag […] (*) til dækning af udgifter til vedligeholdelse og brugsrettigheder.
Beicip-Franlab covers all of the product development costs borne by IFP. In addition, Beicip-Franlab makes various additional payments […] (*) to cover maintenance and rights of use.
I henhold til disse bestemmelser udpeges staten udtrykkeligt som kompetent myndighed vedrørende inddrivelse af gæld i offentlige foretagender og overdrages betydelige beføjelser såsom anvisning på eget initiativ og tilvejebringelse af tilstrækkelige ressourcer.
These expressly identify the State as the authority responsible for covering the debts of publicly owned establishments.
Desuden fastlægges der i bestemmelserne et princip om statens ansvar i sidste instans for offentligretlige juridiske personers gæld.
They confer on it important prerogatives, such as the issuing of a mandatory payment order and the creation of sufficient resources, and organise a principle of last-resort State liability for the debts of legal entities governed by public law.
På baggrund af det forberedende arbejde til loven, en fortolkning af retspraksis fra Campoloro-sagen af 10. november 1999 [35] og af 18. november 2005 [36] og en række retsvidenskabelige artikler [37] anfører de franske myndigheder således, at loven af 16. juli 1980 efter deres mening ikke pålægger staten pligt til at indgå forpligtelser for egne midler, idet udtrykket »sørger for det« i lovens artikel 1 alene skulle give staten en beføjelse til at »substituere« ledelsen hos den person, den træder i stedet for, hvorved »substitutten principielt har de samme kompetencer som den substituerede«. Staten vil altså i forbindelse med denne substitution kun kunne udøve den pågældende ledelses kompetencer, hvilke ikke omfatter muligheden for at råde over statens budget, idet tildelingen af en særlig støtte angiveligt ligger »uden for en substitutionsbeføjelse«.
In the light of the legislative history of the Law, an interpretation of the Campoloro decisions of 10 November 1999 [35] and 18 November 2005 [36], and the academic literature on the subject [37], France argues that the Law of 16 July 1980 does not impose an obligation on the State to commit its own resources. The expression ‘y pourvoit’ (‘shall do so’) in Article 1 confers on the State only a power of ‘substitution’ for the executive of the person whom it replaces, in the exercise of which it is a matter of principle that the substitute has the same powers as the person replaced. When acting as a substitute, therefore, the State may exercise only the powers of that executive, which do not include access to the State budget, and the granting of an exceptional subsidy is outside the scope of the power of substitution.
Det vil bl.a. være tilfældet for det offentlige foretagende IFP, som juridisk har mulighed for (og ikke pligt til) at tilføre et datterselskab i vanskeligheder ny kapital efter de samme skønskriterier som enhver fornuftig investor.
This is the case in particular for IFP, which has the legal possibility (and not the obligation) to recapitalise a subsidiary in difficulties according to the same assessment criteria as any prudent investor. Finally, the French authorities deny that EPICs have any possibility at all of ‘direct access’ to ‘Treasury imprest accounts’.
Endelig anfægter de franske myndigheder, at et EPIC har nogen som helst mulighed for at få »direkte adgang« til »statskassens konti«. De præciserer, at budgetmekanismen »tilskudskonto« i henhold til artikel 24 i LOLF har til formål at mobilisere begrænsede lån (under finanslovens loft), som sætter staten i stand til, hvis den ønsker det og har lov til det (især i EU-retlig forstand), at bevilge forskellige organer lån. Ifølge de franske myndigheder har et EPIC ikke »direkte adgang« til disse konti.
They say that the budgetary mechanism of the ‘financial assistance account’, regulated by Article 24 of the Organic Law governing the Finance Act, provides for the constitution of appropriations accounts, capped by the Finance Act, which allow the State to grant advance payments to various bodies, if it wishes and if it is able to do so (in particular in the light of European Union law). According to the French authorities, EPICs have not got ‘direct access’ to these accounts.
De franske myndigheder mener, at Kommissionen anlægger en forkert fortolkning af punkt 1.2 i sin meddelelse om garantier, hvori det hedder, at Kommissionen også anser »de mere gunstige finansieringsvilkår, der opnås af virksomheder, hvis retlige form udelukker konkurs eller andre insolvensprocedurer eller indebærer en eksplicit statsgaranti eller statens dækning af tab, for at være støtte i form af en garanti«. Følgende gør sig gældende her:
The French authorities consider that the Commission misinterprets point 1.2 of the Guarantees Notice cited above, which provides that ‘The Commission also regards as aid in the form of a guarantee the more favourable funding terms obtained by enterprises whose legal form rules out bankruptcy or other insolvency procedures or provides an explicit State guarantee or coverage of losses by the State’:
For det første bestrider de franske myndigheder, at det offentlige foretagende IFP som EPIC har en juridisk status, der udelukker enhver konkurs- eller insolvensprocedure. Det mener de i hvert fald ikke, at Kommissionen har påvist.
Firstly, the French authorities deny that IFP, as an EPIC, possesses a legal status which rules out any bankruptcy or insolvency proceedings.
Den har ifølge dem blot ført bevis for, at denne status ikke gør det muligt at anvende en bestemt procedure (nemlig i den foreliggende sag den procedure, som blev indført ved lov af 25. januar 1985).
In any event, they say, the Commission has not proved this, but provided evidence to show only that IFP’s status would not allow the application of one specific procedure (namely the procedure introduced by the Law of 25 January 1985).
For det andet benægter de franske myndigheder, at det forhold, at det er lov- og vedtægtsmæssigt umuligt for en virksomhed at blive konkurs- eller insolvensbehandlet, automatisk medfører mere gunstige finansieringsvilkår på markedet.
Secondly, the French authorities deny that the fact that under the law and its own constitution a body cannot be made the subject of bankruptcy or insolvency proceedings automatically secures it more favourable funding terms on the market.
Imidlertid fremsætter de et forslag baseret på undtagelsen om accepteret risiko (jf. Conseil d'Etats domme i sagerne Sille [51] og Meunier [52], der i lighed med det forslag, de kom med i postsagen, går på officielt at bekræfte over for det offentlige foretagende IFP's kreditorer, at disses fordring ikke er omfattet af en statsgaranti, og at staten i tilfælde af insolvens ikke vil være forpligtet til økonomisk at træde i stedet for virksomheden med henblik på betaling af fordringen. Derfor kan de pågældende, der bevidst og på et kvalificeret grundlag har udsat sig for en sådan situation, ikke påberåbe sig ret til erstatning. De franske myndigheder vil derfor sammen med det offentlige foretagende IFP forpligte sig til i forbindelse med hver transaktion at indføje følgende bemærkning i finansieringskontrakten (for alle instrumenter, der er omfattet af en kontrakt):
However, they put forward a proposal based on the plea of accepted risk ( l’exception de risque accepté, see the judgments of the Council of State in Sille [51] and Meunier [52]) under which, as they suggested in the postal case, IFP’s creditors would be officially informed that their claim does not enjoy a State guarantee and that, in the event of insolvency, the State will not be obliged to substitute itself for the undertaking financially to pay the claim. Consequently, the parties concerned would be exposing themselves to risk in full knowledge of the facts, and could not claim any right to compensation.
De understreger, at det netop er med henblik på en effektiv offentlig indkøbspolitik, at brugen af de elektroniske indkøbssystemer er blevet fremmet, fordi, som det f.eks. hedder i betragtning 13 i direktiv 2004/18/EF, »denne indkøbsteknik gør det muligt for de ordregivende myndigheder […] at råde over et særlig bredt udvalg af tilbud […] og således sikre optimal udnyttelse af de offentlige midler på grundlag af omfattende konkurrence.« I den forbindelse nævner de franske myndigheder en rapport [59] fra Kommissionen, hvori denne konkluderer, at reguleringen af de offentlige indkøb har en positiv virkning i form af prisfald, der præsenteres som en samfundsmæssig gevinst ved en mere fair konkurrence mellem tilbudsgiverne. Ved at »tilskrive« disse besparelser det offentlige foretagende IFP's EPIC-status forsynder Kommissionen sig derfor mod direktivets ånd, ifølge hvilken udvælgelsesprocedurerne er den afgørende løftestang for en bedre konkurrence og den deraf følgende nedbringelse af omkostningerne ved de offentlige indkøb.
The French authorities stress that recourse to electronic purchasing has been facilitated precisely in order to improve efficiency of public procurement: for example, recital 13 of Directive 2004/18/EC indicates that ‘This purchasing technique allows the contracting authority … to have a particularly broad range of tenders … and hence to ensure optimum use of public funds through broad competition.’ They refer to a Commission report which concluded that the public procurement legislation had had a positive impact in terms of lowering prices, the fall being presented as the ‘social benefit’ of fairer competition between tenderers [59]. By imputing these economies to IFP’s EPIC status, the Commission is at odds with the spirit of the Directive, which sees the selection procedures as the key vector for better competition leading to a reduction in public procurement costs.
Ud over oplysningerne i foregående betragtning tilføjer UOP Limited, at det indtryk, som IFP og Axens giver af deres indbyrdes forhold, i lighed med markedets opfattelse er en afgørende faktor:
UOP adds that the image IFP and Axens present of their relationship, and the market perception of their relationship, also constitute decisive factors: IFP and Axens present themselves on the market as a single economic entity, ‘IFP/Axens’.