natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tyskland har altså ikke kunnet godtgøre, at tilskuddene videregives fuldt ud til landbrugerne.
Germany has also not been able to demonstrate that the annual contributions are passed on to farmers in full.
Desuden bestemmes det i Kommissionens beslutning N 15/24 af 6. juli 2004 til godkendelse af en støtteordning for perioden 1998-2013, hvorved der ydes godtgørelse til landbrugere i ZT's interne område for deres udgifter til bortskaffelse af døde dyr, at den godkendte støtteordning ikke må kumuleres med anden støtte.
Furthermore the Commission’s Decision N 15/04 of 6 July 2004 approving the aid scheme to compensate farmers in the area covered by the ZT for the costs of disposing of fallen stock for the period from 1998 to 2013 specified that the approved agricultural aid must not be cumulated with other aid.
For støtte, der er ydet før den 1. januar 2003 og dermed er ulovlig, er der i afsnit VI i TSE-rammebestemmelserne fastsat undtagelsesbestemmelser:
For unlawful aid granted before 1 January 2003, section VI of the Community TSE guidelines provide for exceptions:
Der kan godkendes støtte på op til 100 % af udgifterne til bortskaffelse af døde dyr, også selv om støtten er ydet i produktions-, forarbejdnings- og afsætningsleddet.
Aid of up to 100 % can be approved for the cost of disposing of fallen stock, even if granted at production, processing and marketing level.
Derudover er også støtte til bortskaffelse af slagteriaffald undtagelsesvis forenelig med det indre marked, når der tages hensyn til støttens korte varighed og nødvendigheden af at overholde princippet om, at forureneren betaler, på langt sigt.
Furthermore, in exceptional cases aid for the disposal of slaughterhouse waste may be compatible with the internal market if account is taken of the short duration and the need to ensure that the polluter pays principle is observed in the long term.
Disse undtagelsesbestemmelser finder ikke anvendelse, idet tilskuddene hverken er begrænset til kun at omfatte udgifter til bortskaffelse af døde dyr (og disse er i øvrigt for størstedelens vedkommende allerede finansieret via landbrugsstøtteordningen) eller udgør en kortvarig og tidsmæssigt begrænset foranstaltning, for så vidt angår slagteriaffald.
These exceptional provisions do not apply: the annual contributions are not limited to the disposal costs for fallen stock, which were in any case financed for the most part under the agricultural aid arrangements, nor are they a short-term measure of limited duration in respect of slaughterhouse waste.
Endelig skal det også understreges, at Tyskland ikke selv har fremført nogen begrundelse for, at støtten skulle være forenelig efter TSE-rammebestemmelserne og landbrugsrammebestemmelserne for 2007-2013.
Lastly it should also be stressed that Germany itself has not put forward any arguments to bear out the compatibility of the annual contributions under the Community TSE guidelines and the agricultural aid guidelines 2007-2013.
Da tilskuddene kommer ZT til gode, kan de ikke anses for forenelig støtte efter artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF, som omhandlet i TSE-rammebestemmelserne og landbrugsrammebestemmelserne for 2007-2013.
As the annual contributions benefit the ZT, they cannot be deemed aid that is compatible with the internal market within the meaning of the Community TSE guidelines and the agricultural aid guidelines 2007-2013 under Article 107(3)(c) TFEU.
VURDERING AF TILSKUDDENES FORENELIGHED SOM MILJØSTØTTE EFTER ARTIKEL 107, STK. 3, LITRA c), I TEUF
ASSESSMENT OF THE COMPATIBILITY OF THE ANNUAL CONTRIBUTION AS ENVIRONMENTAL AID UNDER ARTICLE 107(3)(c) TFEU
Tilskuddene udgør driftsstøtte, der normalt er forbudt [67].
The annual contributions constitute operating aid, which is generally prohibited [67].
De tyske myndigheder har gjort gældende, at tilskuddene udgør miljøstøtte.
Germany has claimed that the annual contributions are environmental aid.
I henhold til punkt 132 i miljøstøtteretningslinjerne vil investeringsstøtte til virksomheder, der retter op på en miljøskade ved at rense forurenede grunde, blive anset for forenelig med det indre marked i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF, forudsat at støtten medfører en bedre miljøbeskyttelse.
Under paragraph 132 of the environmental aid guidelines, investment aid to undertakings repairing environmental damage by remediating contaminated sites are regarded as compatible with the internal market within the meaning of Article 107(3)(c) TFEU provided that it leads to an improvement of environmental protection.
Samtidig skal forureneren betaler-princippet i artikel 191, stk. 2, i TEUF og i miljøstøtteretningslinjerne dog overholdes.
However, the polluter pays principle laid down in Article 191(2) TFEU and in the environmental aid guidelines must be observed.
I henhold til punkt 132 i miljøstøtteretningslinjerne skal forureneren, der er ansvarlig for miljøskaderne, finansiere rensningen, og der må ikke ydes statsstøtte.
Under paragraph 132 of the environmental aid guidelines the polluter must finance the remediation without State aid.
Ved »forureneren« forstås den person, som er ansvarlig efter gældende ret i den enkelte medlemsstat.
The person who is to be regarded as the polluter is determined by who is liable under national law.
Det relevante tidspunkt for bedømmelse af den nationale ansvarsretlige situation afgøres efter gældende ret på tidspunktet for udstedelse af myndighedsbeslutningen.
The relevant moment in time for assessing the situation under national liability law is determined on the of the law at the time when the official decision was issued.
De tyske myndigheder bestrider ikke, at ZT ved oprensningspåbud af 21. april 1997 for grunden i Sohrschied og af 31. marts 1998 for grunden i Sprendlingen-Gensingen fik det fulde ansvar for oprensning af de to fraflyttede grunde som forurener efter den på daværende tidspunkt gældende nationale ret.
Germany does not deny that under the clean-up orders of 21 April 1997 for the Sohrschied site and of 31 March 1998 for the Sprendlingen-Gensingen site the ZT was placed under a full obligation as the polluter to clean up both sites under the national law applicable at the time.
ZT hæfter således som forurener efter tysk ret for omkostningerne ved fjernelse af jordforureningen på begge grunde.
The ZT is thus liable under German law as the polluter for the cost of remediating the soil contamination at both sites.
De tyske myndigheder gør gældende, at Bundesverfassungsgerichts afgørelse af 16. februar 2000 [68] indebærer, at finansiering via tilskuddene af oprensningsomkostninger, der overstiger ansvarsgrænsen, skal anses som forenelig støtte, da privatpersoners erstatningsansvar med denne afgørelse er begrænset til ejendommens handelsværdi.
Germany argues that under a ruling by the Bundesverfassungsgericht delivered on 16 February 2000 [68], financing the clean-up costs beyond the liability threshold by means of the annual contributions should be regarded as compatible aid, since the liability of private persons was limited by this ruling to the market values of the land.
Tysklands argumentation holder imidlertid ikke.
However, Germany’s argument misses the point.
For det første gælder Bundesverfassungsgerichts afgørelse kun »inter partes«, dvs. mellem sagens parter.
First, the decision of the Bundesverfassungsgericht applies only ‘inter partes’, in other words between the parties to the proceedings.
Vigtigst er imidlertid, at en ændret retspraksis fra den højeste retsinstans ikke indebærer en ændring af retsgrundlaget og dermed heller ikke kan begrunde en genoptagelse af sagen som omhandlet i artikel 51, stk. 1, nr. 1, i Verwaltungsverfahrensgesetz (lov om administrativ fremgangsmåde) vedrørende forvaltningsakter, som er blevet endelige.
Above all, however, a change in the case-law of the highest court does not change the legal situation and is therefore not a ground for revision within the meaning of Article 51(1)(1) of the Verwaltungsverfahrensgesetz (Administrative Procedure Act) in respect of administrative acts that have become binding.
Bundesverfassungsgerichts afgørelse ændrer efter tysk retspraksis ikke ved, at samtlige forurenere hæftede for alle oprensningsomkostninger på tidspunktet for oprensningspåbuddet.
Under German jurisprudence, the ruling by the Bundesverfassungsgericht does not alter the fact that at the time of the clean-up order all the polluters were liable for the full clean-up costs.
Efter Bundesverfassungsgerichts afgørelse af 16. februar 2000 kunne ingen forurener have unddraget sig det fulde erstatningsansvar som forurener vedrørende et tidligere udstedt, endeligt påbud.
Consequently, after the Bundesverfassungsgericht ruling of 16 February 2000 none of the polluters could have avoided full liability as a polluter under an earlier order that had become binding.
ZT er dermed ansvarlig vedrørende de fraflyttede grunde i Sprendlingen-Gensingen og Sohrschied, selv om den af Tyskland anførte afgørelse fra Bundesverfassungsgericht af 16. februar 2000 tages i betragtning.
The ZT is therefore liable even taking into account the Bundesverfassungsgericht ruling of 16 February 2000 in the case of the Sprendlingen-Gensingen and Sohrschied sites that was cited by Germany.
Da ZT ikke har påklaget oprensningspåbuddene, er disse endelige og bindende.
Since the ZT did not appeal against the clean-up orders, they have gained binding effect and are final.
Når Tyskland nu efterfølgende principielt bestrider ZT's ansvar for grunden i Sohrschied, må denne argumentation afvises.
For Germany now, after the event, to deny in essence the ZT’s liability for the Sohrschied site is an argument that cannot be accepted.
ZT skulle i givet fald selv have påklaget oprensningspåbuddet af 21. april 1997 for dermed at forhindre, at det blev endeligt.
It was up to the ZT to appeal against the clean-up order of 21 April 1997 and not to allow it to become binding.
Det er heller ikke Kommissionens opgave at foretage en ny bedømmelse af en endelig afgørelse fra en national myndighed med hensyn til den nationale ansvarsretlige situation efter forureneren betaler-princippet.
It is not the Commission’s job to review a binding decision by a national authority as regards the national situation in terms of liability in the light of the polluter pays principle.
Endvidere erkender Tyskland selv, at Bundesverfassungsgerichts afgørelse af 16. februar 2000 kun gælder privatpersoner, ikke offentligretlige juridiske personer.
Furthermore Germany itself acknowledges that the Bundesverfassungsgericht decision of 16 February 2000 applies only to private individuals, and not to legal persons under public law.
Dette følger af, at retsgrundlaget for begrænsning af erstatningsansvaret er ejendomsretten. Offentligretlige juridiske personer kan imidlertid ikke påberåbe sig denne ret.
This is because the legal basis for limiting liability is the law of property, which legal persons under public law cannot invoke.
Det er dermed ubestridt, at ZT hæfter fuldt ud for de gamle miljøforpligtelser efter national ret.
Therefore it cannot be contested that under national law the ZT is fully liable for the contaminated sites.
En mulig forskelsbehandling af privatretlige og offentligretlige juridiske personer i den enkelte medlemsstats retssystem kan ikke gøres gældende inden for rammerne af miljøstøtteretningslinjerne.
Potential unequal treatment between legal persons under private law and legal persons under public law in the legal system of the Member State cannot be invoked under the environmental aid guidelines.
I henhold til disse retningslinjer afgøres spørgsmålet om ansvar for gamle miljøforpligtelser udelukkende efter national ret.
On the question of liability for contaminated sites, they state that only national law applies.
Da ZT efter tysk ret hæfter for samtlige omkostninger ved oprensning af begge grunde, kan tilskuddene ikke anses som støtte, der er forenelig med det indre marked som omhandlet i miljøstøtteretningslinjerne, efter artikel 107, stk. 3, litra c), i TEUF.
Because the ZT is liable under German law for the full clean-up costs at both sites, the annual contribution cannot be deemed compatible with the internal market within the meaning of the guidelines on State aid for environmental protection under Article 107(3)(c) TFEU.
Tilskuddene, der er ydet til ZT siden 1979, udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, i TEUF.
The annual contributions granted to the ZT since 1979 constitute State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Tyskland har ydet tilskuddene i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF.
Germany granted the annual contributions in breach of Article 108(3) TFEU.
De kan hverken erklæres for forenelige med det indre marked efter artikel 106, stk. 2, i TEUF eller efter artikel 107, stk. 2 og 3, i TEUF.
They cannot be declared compatible with the internal market under either Article 106(2) TFEU or Article 107(2) and (3) TFEU.
I henhold til artikel 1, litra b), nr. iv), i forordning (EF) nr. 659/1999 sammenholdt med artikel 15, stk. 3, i nævnte forordning betragtes støtte, for hvilken forældelsesfristen er udløbet, som eksisterende støtte.
Under Article 1(b)(iv) in conjunction with Article 15(3) of Regulation (EC) No 659/1999, aid for which the recovery time limit has run out is deemed to be existing aid.
Det bestemmes i samme forordnings artikel 15, at Kommissionens beføjelser til at kræve tilbagebetaling af støtte forældes efter 10 år.
Under Article 15 of the Regulation the Commission’s power to recover aid applies for a period of 10 years.
Forældelsesfristen løber fra det tidspunkt, hvor den ulovlige støtte tilkendes støttemodtageren, og enhver foranstaltning, der træffes af Kommissionen angående den ulovlige støtte, afbryder denne frist.
The recovery time limit begins to run on the day when the unlawful aid is granted to the recipient and is interrupted by every measure that the Commission takes in respect of the unlawful aid.
Efter hver afbrydelse begynder forældelsesfristen forfra.
The time limit begins to run afresh after each interruption.
EU-domstolene har afgjort, at forældelsesfristen ikke kun kan afbrydes af en formel procedure, men at også en begæring om oplysninger har den virkning, at forældelsesfristen afbrydes [69].
The Courts of the Union have held not only that the time limit for recovery can be interrupted by a formal procedure but also that a request for information also constitutes an act that can interrupt the time limit [69].
Klageren indgav i januar 2008 indsigelse mod tilskuddene til ZT, og den 26. maj 2008 blev en begæring om oplysninger fremsendt til Tyskland.
The complainant challenged the annual contribution for the ZT in January 2008 and on 26 May 2008 Germany was sent a request for information.
Denne begæring om oplysninger afbrød forældelsesfristen.
This request for information interrupted the recovery time limit.
I henhold til artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999 bør Kommissionen ikke kræve tilbagebetaling af støtte, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i EU-lovgivningen.
Under Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999, the Commission cannot require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Union law.
I nærværende sag er spørgsmålet, om dommen fra BVerwG af 16. december 2010 har skabt en berettiget forventning hos ZT om, at tilskuddene ikke udgør statsstøtte.
In the present case, the question arises as to whether the judgment of the BVerwG of 16 December 2010 may have created legitimate expectations for the beneficiary that the measure under assessment does not constitute State aid.
Men heller ikke for 2010 (og i givet fald de efterfølgende år) kan dommen fra BVerwG have skabt en berettiget forventning hos ZT.
But even for the year 2010 (and subsequent years), the judgment is not capable of creating legitimate expectations.
Det er fast retspraksis, at retten til at påberåbe sig princippet om, at berettigede forventninger skal indfries, kun kan gøres gældende af den, som en EU-institution ved at afgive klare forsikringer har givet berettigede forventninger.
According to established case-law, the principle of the protection of legitimate expectations applies to any individual in a situation where an institution of the European Union, by giving that person precise assurances, has led him to entertain well-founded expectations [70].
Sådanne forsikringer skal, uanset under hvilken form de er afgivet, være klare, ubetingede og samstemmende [71].
Such assurances, in whatever form they are given, constitute precise, unconditional and consistent information [71].
Kommissionen har imidlertid i nærværende sag ikke afgivet sådanne forsikringer over for ZT, men tværtimod den 20. juli 2010 besluttet at indlede undersøgelsesproceduren.
In the present case, the Commission has not given to ZT any such precise assurances; on the contrary, it opened the formal investigation procedure on 20 July 2010.
BVerwG er ikke en EU-institution.
The BVerwG is not an institution of the European Union.
Det følger af fast retspraksis, at de nationale retter og Kommissionen varetager særskilte, men indbyrdes supplerende funktioner i forbindelse med kontrollen med medlemsstaternes overholdelse af deres forpligtelser i henhold til artikel 107 og 108 i TEUF [72].
It is established case-law that the national courts and the Commission fulfil complementary and separate roles as regards supervision of Member States’ compliance with their obligations under Articles 107 EC and 108 EC [72].
Mens det alene er Kommissionen, der er kompetent til med forbehold af Domstolens efterprøvelse at træffe afgørelse om støtteforanstaltningers forenelighed med det indre marked, har de nationale retter til opgave at sikre borgernes rettigheder, i tilfælde af tilsidesættelse af forpligtelsen ifølge artikel 108, stk. 3, i TEUF til at give Kommissionen forudgående underretning om statsstøtte [73].
Whilst assessment of the compatibility of aid measures with the internal market falls within the exclusive competence of the Commission and is thus subject to review by the Union Courts, it is for the national courts to ensure that the rights of individuals are safeguarded where the obligation to give prior notification of State aid to the Commission pursuant to Article 108(3) of the Treaty is infringed [73].
I nærværende sag afsagde BVerwG dom vedrørende en foranstaltning, med hensyn til hvilken Kommissionen allerede havde indledt en formel undersøgelsesprocedure.
In the present case, the BVerwG gave judgment on a measure in respect of which the Commission had already opened the formal investigation procedure.
I henhold til fast retspraksis skal indledningsbeslutningen foranledige medlemsstaten til at indstille betalingerne.
The Court has consistently held that the opening decision must lead the Member State to suspend payment [74].
Endvidere afsagde BVerwG bl.a. sin dom med den begrundelse, at det fjerde Altmark-kriterium angiveligt ikke kunne finde anvendelse uden at forelægge sagen for EU-Domstolen til præjudiciel afgørelse.
Furthermore, the BVerwG gave its judgment, justifying it, inter alia, with the alleged non-applicability of the fourth Altmark criterion, without referring the case to the Court of Justice for a preliminary ruling.
På baggrund af ovenstående er Kommissionen af den opfattelse, at BVerwG's dom ikke udgør en klar, ubetinget og samstemmende forsikring.
Under these circumstances, the Commission considers that the judgment by the BVerwG also does not constitute precise, unconditional and consistent information.
Tilbagesøgningen af tilskuddene er således ikke i modstrid med EU-rettens generelle principper om beskyttelse af berettigede forventninger —
Recovery of the annual contributions is therefore not contrary to any general principle of Union law concerning the protection of legitimate expectations,
De tilskud, som Tyskland ulovligt har betalt til Zweckverband Tierkörperbeseitigung i Rheinland-Pfalz, Saarland, Rheingau-Taunus-Kreis og Landkreis Limburg-Weilburg (herefter »støttemodtageren«) siden den 1. januar 1979 i strid med artikel 108, stk. 3, i TEUF, udgør statsstøtte og er uforenelige med det indre marked.
The annual contributions granted by Germany to the Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rhineland-Palatinate, Saarland, Rheingau-Taunus-Kreis and Landkreis Limburg-Weilburg (‘the beneficiary’) since 1 January 1979 in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union constitute State aid and are incompatible with the internal market.
Tyskland tilbagesøger straks den i artikel 1 omhandlede støtte, som er udbetalt siden den 26. maj 1998, hos støttemodtageren.
Germany shall immediately recover from the beneficiary the aid referred to in Article 1 that has been paid since 26 May 1998.
Til det beløb, der skal tilbagesøges, lægges renter regnet fra det tidspunkt, hvor den i stk. 1 omhandlede støtte blev udbetalt til støttemodtageren, og indtil tilbagebetaling er sket.
The sums to be recovered shall bear interest from the date on which the aid payments referred to in paragraph 1 were made available to the beneficiary until their actual recovery.
Renten beregnes som rentes rente i overensstemmelse med kapitel V i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 [75].
The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 [75].
Tyskland indstiller med virkning fra denne afgørelses offentliggørelse enhver resterende udbetaling af den i stk. 1 omhandlede støtte.
Germany shall halt all outstanding payments of aid referred to in paragraph 1 with effect from the date of adoption of this Decision.
Tyskland sikrer, at den i artikel 2, stk. 1, omhandlede støtte tilbagebetales senest fire måneder efter offentliggørelsen af denne afgørelse.
Germany shall ensure that the aid referred to in Article 2(1) is paid back within four months following the date of notification of this Decision.
Tyskland fremsender senest to måneder efter offentliggørelsen af denne afgørelse følgende oplysninger til Kommissionen:
Germany shall give the Commission the following information within two months following notification of this Decision:
oplysning om det samlede beløb (hovedstol og renter), som støttemodtageren skal tilbagebetale
the total amount (principal and interest) to be recovered from the beneficiary;
en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der er truffet eller planlagt for at efterkomme denne afgørelse
a detailed description of the measures already taken or planned in order to comply with this Decision;
Tyskland holder Kommissionen underrettet om udviklingen i de foranstaltninger, der på nationalt plan træffes for at efterkomme denne afgørelse, indtil den i artikel 2, stk. 1, omhandlede støtte er fuldt tilbagebetalt.
Germany shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 2(1) has been completed.
Efter anmodning fra Kommissionen fremsender Tyskland omgående oplysninger om, hvilke foranstaltninger der er truffet eller planlagt for at efterkomme afgørelsen.
It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken or planned in order to comply with this Decision.
Tyskland fremsender endvidere detaljerede oplysninger om de støttebeløb og renter, der allerede er tilbagebetalt af støttemodtageren.
It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and interest already recovered from the beneficiary.
Udfærdiget i Bruxelles, den 25. april 2012.
Done at Brussels, 25 April 2012.
EUT C 289 af 26.10.2010, s. 8.
OJ C 289, 26.10.2010, p 8.
EFT L 83 af 27.3.1999, s. 1.
OJ L 83, 27.3.1999, p 1.
Dom af 29.3.2007, Scott mod Kommissionen, sag T-366/00, Scott, Sml. 2007 II, s.797.
Case T-366/00 Scott v Commission ECR [2007] II-797.
BVerwG, 3 C 44.09 af 16.12.2010, side http://www.bundesverwaltungsgericht.de.
BVerwG, 3 C 44.09 of 16.12.2010, http://www.bundesverwaltungsgericht.de
Lovbekendtgørelse af 25. januar 2004 (BGBl. I s. 82), senest ændret den 9. december 2010 (BGBl. I s. 1934).
Published on 25 January 2004 (BGBl. I p. 82), last amended on 9 December 2010 (BGBl. I p. 1934).