natgillin/translations-raw huggingface dataset:
IFP og Axens præsenterer sig på markedet som den samlede økonomiske enhed »IFP/Axens«. På Axens' websted står der bl.a. at »selskabet har i næsten 50 år bygget på succesrige F&U-resultater og industrielle resultater« [61]. I øvrigt henviser Axens til det offentlige foretagende IFP i reklamerne for sin teknologi. Desuden aflægger Axens og det offentlige foretagende IFP's medarbejdere sommetider i fællesskab besøg hos deres licenshavere.Erhvervspressen giver et eksempel på markedets opfattelse af »IFP/Axens« som én samlet økonomisk enhed. UOP Limited har f.eks. vedlagt presseklip, hvor man omtaler »IFP/Axens'« aktiviteter på området for procesteknologilicenser eller det offentlige foretagende IFP's levering af sådanne licenser gennem sit datterselskab Axens. I øvrigt har UOP Limited fremlagt eksempler på artikler eller præsentationer, hvori Axens' medarbejdere har ladet forstå, at Axens opfattes af det offentlige foretagende IFP som dækkende »hele spektret af aktiviteter under industriafdelingen og Procatalyse«.
Axens’s Internet site mentions in particular that the company is ‘backed by nearly fifty years of R&D and industrial success’ [61]. Axens’s advertisements for its technology refer to IFP. Axens and IFP staff sometimes visit their licensees together.The industrial press illustrates the market perception of IFP/Axens as a single economic entity. UOP encloses extracts from press cuttings referring to the activities of ‘IFP/Axens’ in the field of process technology licences, or alternatively referring to such licences being provided by IFP via its subsidiary Axens. UOP also provides examples of articles or presentations in which Axens staff have given the impression that Axens is seen by IFP as comprising the entire activities of the industrial and procatalysis divisions.
For så vidt angår kunderne, har de garantier, som »IFP/Axens« tilbyder, en særlig betydning i et marked, hvor kunderne tager langsigtede økonomiske hensyn, før de vælger en given teknologi. Med baggrund i eksemplet »aromaforbindelser« forklarer UOP Limited grundigt, at kunderne før ibrugtagningen af sådanne teknologier skal investere massivt i konstruktion og opførelse af produktionsinfrastruktur, som kræver flere års arbejde. Men disse industrielle forbindelsers succes hænger sammen med de anvendte teknologiers effektivitet, og kunderne kræver generelt, at teknologierne garanteres [62] af sælgeren af processerne. Hvis det krævede resultatniveau ikke nås, vil de ikke tøve med at drage licensmodtageren til ansvar og kræve overholdelse af strenge forpligtelser til genopretning. Licensmodtagerens solvens på langt sigt er dermed et vigtigt element i købernes valg, ikke blot i henseende til de kontraktlige forpligtelser, men også perspektiverne i F&U, som giver løfte om fremtidige forbedringer i den indkøbte proces. Enheden »IFP/Axens«, som markedet opfatter som afhængig af staten, har derfor en fordel i forhold til sine konkurrenter, idet køberne ikke har nogen særlig grund til at tvivle på dens overlevelse på lang sigt.
As regards customers, the guarantees offered by IFP/Axens are of particular significance in a market where customers take account of long-term economic considerations before opting for a given technology. Taking the example of ‘aromatic compounds’, UOP explains, in substance, that before implementing such technologies, customers have to make very significant investments in the design and construction of the production infrastructures, which takes several years of work. However, the success of these industrial complexes is linked to the performance of the technologies used, with customers generally requiring them to be guaranteed by the seller of the processes [62]. If the required performance level is not achieved, they will not hesitate to hold the assignee responsible and to require compliance with strict obligations regarding compensation. The long-term solvency of the assignee is consequently an important factor in the choice made by purchasers, not only for compliance with contractual obligations, but also for the prospects offered in the field of R&D as pledges of future improvements in the performance of the process acquired. IFP/Axens, perceived by the market as depending on the State, therefore has an advantage over its competitors, since purchasers have no particular reason to doubt its long-term survival.
Hvis det for det tredje endog antages, at det offentlige foretagende IFP er omfattet af en offentlig garanti – hvilket de franske myndigheder bestrider – vil det være en forkert vurdering, at en sådan garanti automatisk skulle gælde datterselskaberne af det offentlige foretagende IFP med den begrundelse, at IFP og dets datterselskaber udgør en koncern i konkurrenceretlig forstand.
Thirdly, even supposing that IFP does enjoy a State guarantee – which the French authorities deny – it is not true that any such guarantee would automatically extend to IFP’s subsidiaries on the ground that IFP and its subsidiaries form an economic group for purposes of competition law. France argues that IFP’s subsidiaries, and especially Axens, are private-law bodies subject to company law, and would not be covered by such a guarantee, especially because UOP’s theory of the automatic extension of guarantees within a group is contrary to the principle of the autonomy of subsidiaries. The concept of a group may have a meaning in competition law, but it is not recognised in company law, and the granting of guarantees within a group is subject to strict conditions of form and substance.
Ifølge Frankrig er det offentlige foretagende IFP's datterselskaber, navnlig Axens, som privatretlige enheder, der er underlagt selskabsretten, da heller ikke omfattet af en sådan garanti, idet princippet om datterselskabernes uafhængighed bl.a. strider mod UOP Limiteds teori om en »automatisk udvidelse« af garantierne til hele koncernen. Begrebet koncern, som kan bruges i konkurrenceretlig forstand, anerkendes ikke i selskabsretten, og bevillingen af garantier til en koncern vil således være underlagt strenge betingelser vedrørende form og indhold. Det ville bl.a. være tilfældet for det offentlige foretagende IFP, som ville skulle have tilladelse hertil af bestyrelsen i medfør af artikel 7 i dets vedtægter. I øvrigt mener de franske myndigheder, at Kommissionen allerede har taget dette til efterretning, idet den har erkendt, at »Banque Postales juridiske status (privatretlig juridisk person) i sig selv var nok til at udelukke eksistensen af enhver ubegrænset garanti til Banque Postale« [63].
This is the case in particular for IFP: Article 7 of IFP’s constitution provides for authorisation by the board of directors. In addition, the French authorities consider that the Commission has already taken note of this point, since it accepted that the legal status of Banque Postale, a legal person governed by private law, sufficed in itself to rule out the existence of any unlimited guarantee to Banque Postale [63].
De franske myndigheder har fremlagt en servicemeddelelse fra Axens' afdeling for jura og kontrakter med titlen »Axens' juridiske sikkerhedsprincipper« [64], som præciserer relationerne mellem det offentlige foretagende IFP og Axens. Disse relationer er udtrykkeligt reguleret af den generelle regel, at Axens ikke kræver garanti af sit moderselskab uanset årsagen. De franske myndigheder har præciseret, at det ikke er muligt at gøre nogen undtagelse fra denne regel om fravær af garanti. Dette princip er i øvrigt gengivet i sin helhed i dokumentet med følgende ordlyd: »IFP garanterer ikke for Axens' handlinger eller undladelser.« De franske myndigheder har præciseret, at denne regel gælder enhver kontrakt eller ethvert projekt, som Axens måtte indgå eller gennemføre med sine kunder, leverandører eller aktører på finansmarkederne.
The French authorities have submitted an internal memo from Axens’s legal and contracts department, entitled ‘Principles of legal security of Axens’ [64], which explains the relations between IFP and Axens. These relations are explicitly governed by the general rule that Axens does not ask for any guarantee from its parent for any reason whatsoever. The French authorities specify that no exception is possible to this rule that there can be no guarantee. The principle is also spelt out in full in the document, in the following terms: ‘IFP does not guarantee Axens’s acts or omissions’. The French authorities say that this rule applies to any contract or project that Axens might possibly conclude or conduct with customers, with suppliers or on the financial markets.
For det første henviser Kommissionen til betragtning 120 og 121 i beslutning C 56/2007, når de franske myndigheder hævder, at der ikke er nogen retsakt eller beslutning, der knæsætter princippet om, at staten skulle garantere et EPIC's gæld Kommissionen mener tværtimod, at selv om det er sandt, at der ikke findes en retsakt eller beslutning, der bekræfter eller udelukker eksistensen af en udtrykkelig statsgaranti til fordel for EPIC, er dette ikke nok til at udelukke eksistensen af en implicit garanti.
Firstly, where the French authorities assert that there is no legislation or decision laying down the principle that the State is to guarantee the debts of EPICs, the Commission refers to recitals 120 and 121 of decision C 56/2007, mutatis mutandis. The Commission considers, on the contrary, that although it is true that there is no legislation or decision confirming or excluding the existence of an express State guarantee in favour of EPICs, this absence does not mean that there can be no implied guarantee.
Kommissionen bemærker, at ECHR endte med at fastslå en overtrædelse af artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention (herefter »konventionen«) bl.a. med følgende begrundelse: »Disse domme bør derfor fuldbyrdes, idet domstolen minder om, at en statslig myndighed ikke kan bruge manglende ressourcer som påskud for ikke at betale en gæld i henhold til en retsafgørelse […]«. Endvidere fastslog ECHR, at der var tale om overtrædelse af artikel 1 i protokol nr. 1 til konventionen, idet sagsøgerne havde været udsat for et indgreb i deres ejendomsret som følge af en særlig og alt for stor byrde forbundet med den manglende betaling af deres tilgodehavende [96]. På baggrund af ovenstående pålagde domstolen staten hele skyldnerkommunernes gæld [97].
The ECHR found that there had been a breach of Article 6-1 of the European Convention on Human Rights (‘the Convention’), and added that the judgments had to be implemented and that a State authority could not use lack of resources as a pretext for not honouring a debt based on a judicial decision. The ECHR also found that there had been a breach of Article 1 of Protocol No 1 to the Convention, the applicants having suffered interference with their property rights on account of a huge and special burden due to the non-payment of the sums which they should have received [96]. In the light of the above, the ECHR charged the whole of the debtor communes’ debt to the State [97].
For det andet er der generelt tale om overførsel af »rettigheder og forpligtelser« (og ordet forpligtelser sigter helt sikkert til gælden) og sommetider om en overførsel af »formue« [107] (udtryk, der ligeledes må omfatte gæld). Det eneste eksempel, der er fundet på, at et offentligt foretagende slet og ret lukkes, omfattede under alle omstændigheder overførsel af selve »gælden« til andre offentligretlige enheder [108].
Secondly, there is generally a transfer of ‘rights and obligations’ (with the term ‘obligations’ undoubtedly referring to debts), sometimes a transfer of ‘assets’ [107] (a formulation that would also include debts). The only example found of the pure and simple closing down of a publicly owned establishment involved, in any case, the transfer of the ‘debts’ themselves to other entities governed by public law [108].
For så vidt angår de aktieselskaber, der direkte ejes af staten, har Kommissionen siden 2003 (sagen om EDF [178] ment, at omdannelsen af et EPIC til et almindeligt aktieselskab og dermed dets underlægning af de almenretlige konkursbestemmelser medførte, at den garanti, som virksomheden havde været omfattet af indtil da, bortfaldt. Den linje blev for nylig bekræftet, da La Poste selv blev omdannet til et 100 % statsligt ejet aktieselskab [179]. For så vidt angår aktieselskaber, der ejes af offentlige foretagender, har Kommissionen i sin beslutning om oprettelse af Banque Postale erkendt, at den juridiske status for et sådant datterselskab i form af et aktieselskab, der ejes 100 % af et offentligt foretagende (i dette tilfælde La Poste, som på det tidspunkt havde en offentligretlig status, der kunne sammenlignes med et EPIC), i sig selv tillod at udelukke eksistensen af en ubegrænset garanti til dets fordel [180].
As regards companies owned directly by the State, the Commission considered, as early as 2003, in the EDF case [178], that the conversion of an EPIC into a public limited company under ordinary law, which made it subject to the ordinary law on bankruptcy, had the effect of withdrawing the guarantee enjoyed by the undertaking up to that time. This approach was recently confirmed when La Poste was transformed into a public limited company wholly owned by the State [179]. As regards companies held by publicly owned establishments, the Commission acknowledged, in the decision cited above relating to the setting up of La Banque Postale, that the fact that the subsidiary had the legal form of a public limited company wholly owned by a publicly owned establishment (namely La Poste, which at that time was a publicly owned establishment with a form equivalent to that of an EPIC) was by itself sufficient to rule out the possibility of an unlimited guarantee to the subsidiary [180].
Imidlertid præciserede de franske myndigheder i deres brev af 13. januar 2010, for så vidt angår ansvar uden for kontraktforhold, at de privatretlige selskaber og de offentlige foretagender i Frankrig er ligeligt underlagt en almenretlig ordning (artikel 1382 i civillovbogen om især ordningen for culpaansvar [207]. De franske myndigheder tilføjede, at det offentlige foretagende IFP's aktiviteter havde særlige karakteristika, idet de indebar brugen af let antændelige, eksplosive eller giftige produkter og laboratorieudstyr, som kan være kilde til stor »industriel« risiko [208] ifølge forsikringsselskabernes sædvanlige brug af ordet. Derfor har det offentlige foretagende IFP tegnet forskellige forsikringer for at dække ikke blot de klassiske risici (erstatningsansvar), men ligeledes specifikke risici såsom dem, der er forbundet med ioniserende kilder eller maskiner, der bryder sammen i nærheden af brøndene. Med hensyn til erstatningsansvar dækker det offentlige foretagende IFP's forsikring fire typer, nemlig erhvervsansvarsforsikring, produktansvarsforsikring, professionel ansvarsforsikring og miljøskader.
As regards non-contractual liability, the French authorities stated in their letter dated 13 January 2010 that in France companies governed by private law and publicly owned establishments were both subject to ordinary law (Article 1382 of the Civil Code, relating in particular to tortious liability) [207]. They added that IFP’s activities presented specific characteristics, in that they required the use of laboratory apparatus and inflammable, explosive or toxic products, which were potential sources of a significant ‘industrial’ risk [208], within the meaning of the term customarily used by insurers. Consequently, IFP had entered into various insurance contracts to cover not only the traditional risks (civil liability), but also specific risks, such as those associated with sources of ionising radiation or with breakdown of machinery in the areas surrounding wells. As regards civil liability cover, IFP’s insurance contract covered four risks: civil liability for its operations, civil liability after delivery, professional liability and environmental damage.
På dette punkt tager Kommissionen til efterretning, at Frankrig ikke uden visse forbehold og som nævnt i betragtning 66 erkender, at »den eneste formodede virkning for det offentlige foretagende IFP, som kunne identificeres, ville være en afgiftslettelse i kraft af den manglende brug af fuldførelsesgarantier.« De franske myndigheder konkluderer herefter uden yderligere præcisering, at resultatet af en sådan afgiftslettelse »med de beløb, der sædvanligvis opkræves af banker og forsikringsselskaber for at levere denne service, trods alt vil være ubetydelig.«
France acknowledges, not without certain reservations, as set out in recital 66, that ‘the only supposed effect on IFP that might be identified would be a reduction in charges as a result of the absence of subscription to performance bonds’. The French authorities conclude, without elaborating further, that, on the basis of ‘the sums usually charged by banks and insurance companies to provide this type of service, it is clear that the sum involved in such a reduction would be negligible’.
Kommissionen erkender, at den ikke er i stand til at levere et nøjagtigt skøn over den præmie, det ville være nødvendigt at betale for at garantere kunderne (herunder datterselskaberne) det offentlige foretagende IFP's »bedste indsats« i udførelsen af forskningsarbejdet. Adspurgt om dette forhold angav de franske myndigheder i deres brev af 26. november 2010, at de heller ikke var i besiddelse af oplysninger om den præmiestørrelse, som markedet beregner sig for at dække de specifikke risici på F&U-området. Kommissionen mener dog, at den præmie, som markedet ville kræve til dækning af en sådan risiko (begrænset til »bedste indsats« inden for forskning og dermed mindre end risikoen ved »perfekt fuldførelse« af en kontrakt) strengt logisk ville være lavere end de maksimale skøn, som anføres i betragtning 223. Derfor mener Kommissionen, at en maksimal sats på 5 % af den omsætning, som den dækkede ydelse genererer, under alle omstændigheder udgør en forhøjelse af den præmie, som det ville være nødvendigt at betale for at få dækket en sådan risiko.
The Commission acknowledges that it is unable to provide an exact estimate of the premium which would be required to guarantee to customers (including subsidiaries) that IFP will use its best efforts in carrying out the research work. Questioned on this point, the French authorities indicated in their letter dated 26 November 2010 that they did not have any information on the premiums charged on the market to cover the specific risks in the field of R&D. The Commission considers, however, that the premium which would be required by the market to cover such a risk (limited to best efforts in research, and therefore less than the risk attached to full performance without defects) should logically be lower than the maximum estimates mentioned in recital 223. Therefore the Commission considers that a maximum rate of 5 % of the turnover generated by the service covered is in any case an upper bound to the premium which would be necessary to cover such a risk.
På baggrund af ovenstående mener Kommissionen, at det offentlige foretagende IFP i henseende til sine økonomiske aktiviteter havde en reel økonomisk fordel i form af fraværet af betaling af en præmie svarende til en fuldførelsesgaranti eller i det mindste en garanti for »bedste indsats«, som det kunne tilbyde sine kunder for sine forskningsydelser, herunder datterselskaberne Axens og Prosernat på disses eneretsbaserede forretningsområder. Uden præcist at kunne kvantificere denne fordel med et nøjagtigt beløb mener Kommissionen i betragtning af den dækkede risikos særlige karakter, at fordelen under alle omstændigheder ikke for den enkelte ydelse og det enkelte år kan overstige beløbene i tabel 5 i nærværende betragtning (hvor EUR betyder euro og »M EUR« betyder »millioner euro«):
On the basis of the above, the Commission considers that in the pursuit of its economic activities IFP has benefited from a real economic advantage, consisting in the absence of payment of a premium for a performance bond, at the very least for best efforts, which it was able to offer in respect of its research activities to its customers, including to its subsidiaries Axens and Prosernat in their exclusive fields. The Commission cannot quantify this advantage precisely, but in view of the specific nature of the risk covered, the Commission considers that in any case it would not exceed, service by service, year by year, the sums shown in Table 5 in this recital:
I førnævnte sag om Banque Postale fandt Kommissionen det nødvendigt, at de franske myndigheder indgik forpligtelser, der tillod oprettelsen af en mekanisme, der neutraliserer den eventuelle virkning af moderselskabets fordele for datterselskaberne.
In the case cited above relating to La Banque Postale, the Commission considered it necessary for the French authorities to enter into commitments permitting a mechanism to be put in place which neutralised at the level of the subsidiary any advantages that might be enjoyed by the parent.
For så vidt angår finansieringsvilkårene, gik denne forpligtelse ud på »skriftligt og for hver transaktion i finansieringskontrakten (for alle instrumenter, der er omfattet af en kontrakt) at indføje, at staten i overensstemmelse med fransk ret (navnlig kravet om en udtrykkelig lovhjemmel for hver garanti) hverken yder nogen som helst direkte eller indirekte garanti af nogen som helst art for nævnte finansielle transaktion. Denne kontraktbestemmelse skal fremgå af emissionsprospektet for hver transaktion.
As regards the funding terms, this obligation was to state in writing in the financing contract, for each instrument covered by a contract, that under French law (in particular the need for express statutory authorisation by law for each guarantee) this financing transaction would not benefit from any guarantee of any kind, direct or indirect, on the part of the State.
Med hensyn til datterselskabernes udnyttelse af de menneskelige og materielle ressourcer, som moderselskabet stiller til rådighed, antog Kommissionen i beslutning C 51/2005, »at hvis der er tale om subventionering af økonomiske aktiviteter, kan den henføres til størrelsen af de vederlag, de pågældende datterselskaber betaler til moderselskabet, og vil fremgå af IFP’s regnskab« [221]. Men i undersøgelsen af det offentlige foretagende IFP's regnskaber er de eneste oplysninger, der findes om omkostninger, der ikke allerede var medregnet af Kommissionen for 2006 i beslutning C 51/2005 og for de følgende år af de franske myndigheder i deres årlige rapporter, de oplysninger, som vedrører den ubegrænsede garantis dækning af de ydelser, som det offentlige foretagende IFP leverer til sine datterselskaber. Da den tilsvarende præmie for en fuldførelsesgaranti eller i det mindste en garanti for »bedste indsats« ikke er betalt til staten, har den heller ikke kunnet prissættes i ydelserne til datterselskaberne.
As regards the use by the subsidiaries of human and material resources made available by their parent, as noted by the Commission in decision C 51/2005, ‘if there is any subsidisation of economic activities, it results from the level of the remunerations paid by the subsidiaries concerned to the parent company and is reflected in IFP’s accounts’ [221]. In the examination of IFP’s accounts, the only cost components not taken into account by the Commission for the year 2006 in decision C 51/2005, and for the following years in the annual reports sent by the French authorities, are those relating to the cover provided by the unlimited guarantee for the services provided by IFP to its subsidiaries. Since the premium corresponding to a performance bond, at the very for best efforts, was not paid to the State, it was not possible for it to be priced into the services supplied to the subsidiaries either.