natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I 1999-bekendtgørelsen om forsyningspligtydelser er minimumskvalitetskravene for befordringspligten fastsat:
The 1999 Universal service regulation set out the minimum quality requirements of the universal service:
Der skal være mindst 12000 postindleveringssteder i hele Tyskland.
There must be at least 12000 post offices located throughout Germany.
I årligt gennemsnit skal 80 % af brevforsendelserne og pakkerne udbringes inden for visse frister (en arbejdsdag for brevforsendelser og to arbejdsdage for pakker); desuden skal der ske udbringning mindst én gang på alle hverdage.
An annual average of 80 percent of letters and parcel must be delivered within certain time targets (one working day for letters and two working days for parcels) and deliveries must be made at least once daily on weekdays.
Med § 52 i PostG 1997 blev overdragelsen til DPAG af leveringen af befordringspligttjenester forlænget indtil den 31. december 2007 — dvs. indtil ophævelsen af eneretten på brevposttjenester.
Article 52 PostG 1997 maintained the entrustment of DPAG with the provision of universal services until 31 December 2007, which is the date of the abolishment of DPAG's exclusive right for the provision of letter services.
Efter udløbet af eneretten har ingen postvirksomhed i Tyskland fået overdraget befordringspligten, hvilket betyder, at alle udbydere af posttjenester skal levere befordringspligttjenester (»markedskræfter«).
Since the expiry of the exclusive right, no postal operator in Germany has been legally entrusted with the universal service obligation, which means that all postal service providers are assumed to ensure the provision of universal postal services (‘market forces’).
Er det fastslået, eller kan det antages, at en befordringspligttjeneste ikke leveres tilstrækkeligt eller på passende måde, indeholder PostG 1997 retlige instrumenter til at sikre levering af disse tjenester.
Where a universal service is not being appropriately or adequately provided or where there is reason to believe that such will be the case, PostG 1997 provides for legislative instruments to safeguard the provision of those services.
Som det fremgår af WIK-rapporten (se figur 3), tegnede befordringspligttjenesterne sig for ca. 88 % af de samlede indtægter i perioden 1990-2007. Hovedparten af de befordringspligtige brevposttjenester var omfattet af prisregulering på grund af Deutsche Posts dominerende stilling på markedet (se afsnit II.2.1).
As shown by the WIK study (see Figure 3), the universal services accounted for about 88 % of total revenue over the period from 1990 to 2007: The majority of the universal letter services were subject to price regulation because of Deutsche Post's dominant position on those markets (see Section II.2.1).
Foruden disse regulerede tjenester, som udgjorde ca. 62 % af de samlede indtægter, leverede Deutsche Post i konkurrence med andre udbydere befordringspligtige pakketjenester (ca. 15 % af de samlede indtægter) samt yderligere ikke-prisregulerede befordringspligtige brevposttjenester (ca. 11 % af de samlede indtægter).
Apart from those price-regulated services that made up about 62 % of total revenue, Deutsche Post has provided in competition with other operators the universal parcel services (about 15 % of total revenue) and further non-price regulated universal letter services (about 11 % of total revenue).
Desuden udbød Deutsche Post også kommercielle tjenester (f.eks. detailbanktjenester for Postbank, distributionstjenester for Telekom, omdeling af adresseløse forsendelser).
Moreover, Deutsche Post has also offered commercial services (e.g. retail banking services for Postbank, sales services for Telekom, delivery of unaddressed mail items, etc.).
De kommercielle tjenester tegnede sig i perioden 1990-2007 for ca. 12 % af Deutsche Posts samlede indtægter.
In total, the commercial services amounted to 12 % of Deutsche Post's revenue for the period 1990-2007.
Offentlige overførsler
Public transfers
Siden oprettelsen i 1950 havde Deutsche Bundespost været forbundsstatens særformue (Sondervermögen).
Since its creation in 1950, Deutsche Bundespost had been a Sondervermögen of the Federal Government.
I henhold til tysk forvaltningsret har en særformue ikke status som en juridisk person, der er adskilt fra staten, men har sit eget budget og hæfter ikke for statens generelle gæld.
Under German administrative law, a Sondervermögen does not have a legal personality that is independent from the State, but does have its own budget and is not liable for the general debts of the State.
På grundlag af den første postreform i 1989 skulle særformuen opdeles i tre delområder — POSTDIENST, POSTBANK og TELEKOM — der blev klassificeret som »offentlige virksomheder«, men ikke havde status som en juridisk person, der var adskilt fra staten.
The first postal reform in 1989 foresaw that the Sondervermögen would have three different sub-sections, — POSTDIENST, POSTBANK, and TELEKOM — which were qualified as ‘public undertakings’ but still did not enjoy independent legal personality from the State.
I henhold til § 37, stk. 2 og 3, i PostVerfG 1989 skulle de tre virksomheder i forbindelse med de enkelte tjenester ganske vist være i stand til at finansiere de fulde omkostninger, men krydsfinansiering var tilladt mellem de tre virksomheder, for så vidt som tabene opstod som følge af befordringspligten.
Pursuant to Article 37(2)(3) PostVerfG 1989, although each service of the three entities should be able to finance its costs out of its own revenues, a cross-financing between the three entities was permissible to the extent that losses resulted from universal service obligations.
På dette grundlag modtog POSTDIENST i perioden 1990-1993 i alt 2,844 mia. EUR fra TELEKOM til dækning af sine tab.
On that basis, in the period 1990-1993 POSTDIENST received transfers of EUR 2844 million from TELEKOM to cover its losses.
Som led i den anden postreform blev særformuens tre delområder omdannet til aktieselskaber pr. 1. januar 1995: POSTDIENST blev til DPAG, POSTBANK til Postbank AG og TELEKOM til Telekom AG.
In the course of the second postal reform, the three sub-sections of the Sondervermögen were transformed as of 1 January 1995 into public limited companies: POSTDIENST became DPAG, POSTBANK became Postbank AG, and TELEKOM became Telekom AG.
I henhold til § 2, stk. 2, i PostUmwG 1994 overtog Telekom AG alle kreditforpligtelser, der vedrørte særformuen som helhed, men havde et regreskrav mod DPAG og Postbank AG i det omfang, hvori kreditforpligtelserne vedrørte deres retlige forgængere.
Pursuant to Article 2(2) PostUmwG 1994, Telekom AG assumed all liabilities arising from loans which were attributable to the Sondervermögen as a whole but retained the right to reclaim funds from DPAG and Postbank AG to the extent that those loan commitments could be attributed to their legal predecessors.
Ifølge Tyskland var denne overførsel fra Telekom AG — som de tidligere overførsler på grundlag af § 37, stk. 3, i PostVerfG 1989 — nødvendig, for at DPAG kunne opfylde sin befordringspligt.
According to Germany, that transfer from Telekom AG was — as with the previous transfers based on Article 37(3) PostVerfG 1989 — indispensable for DPAG to discharge its universal service obligations.
I perioden 1990-1995 modtog POSTDIENST i alt 5,666 mia. EUR som kompensation for befordringspligten.
In total, POSTDIENST received EUR 5666 million in the period 1990-1995 as compensation for its universal service obligation.
Offentlig garanti for gældsbeviser udstedt før 1995
Public guarantee for debt obligations issued before 1995
Siden 1953 har i henhold til § 22, stk. 4, i PostVwG 1953 [34] Deutsche Bundesposts gældsbeviser været ligestillet med forbundsstatens gældsbeviser.
Since 1953, § 22 (4) PostVwG 1953 [34] provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by the Federal Republic of Germany.
Da PostVwG 1953 blev ophævet ved PostVerfG 1989, blev denne bestemmelse overtaget i § 40 i PostVerfG 1989.
When the PostVwG 1953 was repealed by the PostVerfG 1989, the same provision was taken over in § 40 PostVerfG 1989.
Efter oprettelsen af de tre delområder i 1989 udstedte POSTDIENST ikke gældsbeviserne selvstændigt, men POSTBANK forvaltede disse transaktioner for alle Deutsche Bundesposts virksomheder.
After the creation of the three sub-sections in 1989, POSTDIENST itself did not issue the debt obligations autonomously but POSTBANK administered those transactions for all entities of Deutsche Bundespost.
Gældsbeviserne blev derpå henført til POSTDIENST, TELEKOM og POSTBANK på grundlag af deres respektive finansieringsbehov.
The debt obligations were then allocated to POSTDIENST, TELEKOM and POSTBANK according to their financial requirements.
Efter 1995 var Tyskland i henhold til § 2, stk. 4, i PostUmwG 1994 fortsat ansvarlig for at opfylde alle de forpligtelser, der var indgået af Deutsche Bundespost før 1995 og derpå henført til POSTDIENST, TELEKOM og POSTBANK.
After 1995, pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994, Germany remained liable for all debt obligations entered into prior to 1995 by Deutsche Bundespost and subsequently allocated to POSTDIENST, TELEKOM and POSTBANK.
Tyskland indestod imidlertid på ingen måde for gældsbeviser, som DPAG har udstedt på et senere tidspunkt.
However, Germany did not bear any liability for debt obligations issued by DPAG thereafter.
Indtægter fra regulerede tjenester som yderligere kompensation for pensionsomkostninger og nettoomkostninger ved befordringspligten
Revenues from regulated prices as additional compensation for pension costs and universal services' net costs
I PostG 1997 blev det desuden overdraget til Bundesnetzagentur (herefter »posttilsynsmyndighed«) at føre tilsyn med det af eneretten omfattede brevpostmarked og det liberaliserede marked.
The PostG 1997 also established the Bundesnetzagentur (hereafter referred to as Postal regulator) for the supervision of the reserved and liberalised letter markets.
I henhold til § 19 i PostG 1997 har posttilsynsmyndigheden kompetence til at regulere Deutsche Posts prissætning på de brevpostmarkeder, hvor virksomheden har en dominerende stilling.
Pursuant to Article 19 PostG 1997, the Postal regulator is competent to regulate Deutsche Post's pricing in the letter markets in which Deutsche Post enjoys a dominant position.
Deutsche Post har ikke kun haft en dominerende stilling i forbindelse med de tjenester, der var omfattet af eneretten (i henhold til § 51 i PostG 1997), men også i forbindelse med næsten alle andre brevposttjenester, der allerede var blevet åbnet for konkurrence.
Deutsche Post has had a dominant position not only with the reserved services — pursuant to Article 51 PostG 1997 — but also with almost all other letter services which have had been opened up to competition.
Prisregulering kan enten finde sted ex ante ved fastsættelse af et prisloft eller ex post ved priskontrol.
Price regulation can take the form either of an ex ante price cap or of an ex post price control.
Det fremgår af posttilsynsmyndighedens markedsundersøgelser, at Deutsche Post i gennemsnit havde en markedsandel på mellem 90 % og 97 % på markederne for regulerede brevposttjenester.
According to the market studies by the Postal regulator, Deutsche Post has held average market share of 90 % to 97 % on the price-regulated letter markets.
I sin sidste rapport beklager posttilsynsmyndigheden, at det med den gradvise åbning af markederne, der var indledt i 1997, ikke er lykkedes at skabe en effektiv konkurrence på det tyske brevpostmarked [35].
In his latest report, the Postal regulator deplores that the gradual market opening since 1997 has not achieved a functioning competition on the German letter market [35].
De regulerede brevposttjenester tegnede sig for hovedparten af Deutsche Posts samlede indtægter (f.eks. ca. 62 % af de samlede indtægter i perioden 1990-2007 (se figur 3) og ca. 56 % af de samlede indtægter i perioden 2008-2010).
The price-regulated letter services account for the majority of Deutsche Post's total revenues (e.g. about 62 % of Deutsche Post's total revenue for the period 1990-2007 (see Figure 3); in the period 2008-2010, the price-regulated services accounted for about 56 % of Deutsche Post's total revenue).
Alle andre befordringspligttjenester og kommercielle tjenester, der ikke falder ind under §§ 19-27 i PostG 1997 [36] om prisregulering, betegnes herefter som »ikke-prisregulerede tjenester«.
All other universal and commercial services, which do not fall under price regulation pursuant to Articles 19 to 27 PostG 1997 [36] will be hereafter termed as non-price regulated services.
For de prisregulerede brevposttjenester skal priserne i henhold til § 20, stk. 1 og 2, i PostG 1997 fastsættes således, at de svarer til omkostningerne ved en effektiv levering af ydelser.
For the price regulated letter services, Article 20(1) and (2) PostG 1997 provide that the prices shall reflect the costs of the efficient service provision.
Når det er objektivt begrundet, skal posttilsynsmyndigheden tage passende hensyn til bl.a. følgende:
However, if factually justified, the Postal regulator should, inter alia, appropriately account for:
omkostningerne ved et alment udbud af posttjenester og
Costs arising from the universal provision of postal services, and
omkostningerne til finansiering af pensions- og sygeforsikringsydelser til de ansatte, som var overtaget fra POSTDIENST.
Costs arising from the financing of pension and health care benefits for employees who were taken over from POSTDIENST.
Med § 57 i PostG 1997 og den generelle anvisning udstedt af forbundsministeren for økonomi og teknologi den 27. marts 2000 blev de regulerede priser indefrosset på niveauet fra 1997 frem til den 31. december 2002.
Article 57 PostG 1997 and a ministerial decree of 27 March 2000 maintained the regulated prices at the level of 1997 until 31 December 2002.
Prisloftafgørelsen fra 2002
2002 Price cap decision
I 2002 gjorde Deutsche Post såkaldte »byrder« gældende i relation til befordringspligten og beskæftigelsen af de tjenestemænd og privatansatte, der var overtaget fra POSTDIENST.
Deutsche Post claimed in 2002 so-called ‘burdens’ for the provision of universal service as well as for the employment of civil servants and private employees who had been taken over from POSTDIENST.
I forbindelse med disse byrder er der tale om de omkostninger, som ifølge Deutsche Post ikke ville være opstået uden befordringspligten og uden overtagelsen af POSTDIENST's ansatte og infrastruktur (jf. den udførlige liste i tabel 1).
Those burdens show the alleged costs that Deutsche Post would not have assumed without the universal service obligation and without the take-over of the POSTDIENST personnel and infrastructure (see Table 1 for a detailed list).
Byrder godkendt i forbindelse med prisloftafgørelsen fra 2002 (i mio. EUR, nominelle værdier)
Burdens as approved by 2002 Price cap decision (million EUR, nominal values)
Byrder fra prisloftafgørelsen fra 2002
Burdens from 2002 Price cap decision
Gennemsnitlig byrde (1998-2006) i mio. EUR
Average burden (1998-2006) million EUR
Usædvanligt høje lønomkostninger
Excess wage costs
usædvanligt høje sociale omkostninger
Excess social costs
Infrastrukturlast filialer
Infrastructural burden post shops
Supplerende pensionsforsikring for ansatte (VAP)
Supplementary pension insurance for employees (VAP)
Infrastrukturbyrde fragt
Infrastructural burden freight
Social- og sundhedsudgifter (BAnstPT)
Social and health cost (BAnstPT)
Dækning af underskud i forbindelse med tjenestemændenes sygeforsikring
Deficit coverage for civil servants' health insurance
Gennemsnitlig samlet byrde
Total average burden
Posttilsynsmyndigheden accepterede i sidste instans Deutsche Posts argumentation om, at disse byrder ikke ville være opstået for Deutsche Post uden henholdsvis befordringspligten (byrde # 3 og 5, omkostninger ved forsyningspligten) og forpligtelsen til at overtage tjenestemænd og privatansatte fra POSTDIENST (byrde # 1, 2, 4, 6, 7 og 8).
The Postal regulator eventually accepted Deutsche Post's reasoning that it would not have incurred those burdens, had it not been subject to the universal service obligation (for burdens #3 and 5 on universal service costs) respectively to the obligation to take over the civil servants and private employees from POSTDIENST (burdens #1, 2, 4, 6, 7, and 8).
Posttilsynsmyndigheden godkendte derpå højere regulerede brevtakster, for at de påståede gennemsnitlige årlige byrder på […] mia. EUR for perioden 2002-2006 kunne finansieres ved hjælp af indtægterne fra de regulerede brevposttjenester.
The Postal regulator approved increased regulated letter prices to finance the claimed average annual burdens of EUR […] million for the period 2002-2006 out of the revenues of the regulated letter services.
I henhold til prisloftafgørelsen fra 2002 henføres 100 % af byrderne til de priser, hvor der ex ante fastsættes et loft.
Under the 2002 price cap decision, 100 % of the burdens are imputed to the prices which are subject to the ex ante price cap.
Usædvanligt høje grundlønninger (byrde # 1)
Excess wages (burden #1)
Byrde # 1 viser den del af postmedarbejderes grundlønninger, der angiveligt ligger over branchegennemsnittet.
Burden #1 shows the claimed excess of the wage costs for postal workers over the industry average.
Usædvanligt høje sociale omkostninger (byrde # 2)
Excess social contributions (burden #2)
Posttilsynsmyndigheden støttede også Deutsche Posts argument om, at virksomheden skulle betale højere socialsikringsbidrag for sine privatansatte og tjenestemænd end konkurrenter fra det private erhvervsliv normalt skulle betale for deres privatansatte.
The Postal regulator also approved Deutsche Post's claim that it had to bear higher social contributions for its private employees and civil servants than private competitors would normally have to assume for their private employees.
arbejdsgiverandel af socialsikringsbidragene til en privatansat (ca. 19 til 21 %, hvilket — som vist i figuren — svarer til omtrent halvdelen af det samlede bidrag)
Employer’s share of social contributions for a private employee (about 19 % to 21 % which equals roughly half of the total social contribution rate as shown in Figure 2),
bidrag til ulykkesforsikringen ([0 til 5 %]; Deutsche Post har siden 2001 medtaget dette bidrag i den regulatoriske bidragssats) og
Contribution to the accident insurance (in the range of [0 to 5 %]; Deutsche Post has added that contribution to the regulatory contribution rate since 2001),
bidrag til den supplerende pensionsforsikring ([0 til 5 %]; Deutsche Post har siden 1997 medtaget dette bidrag i den regulatoriske bidragssats, da et bidrag til den supplerende pensionsforsikring i denne størrelsesorden betragtes som »sædvanligt«. Dette bidrag er baseret på den supplerende pensionsforsikring, som Deutsche Post siden 1997 har tilbudt nye privatansatte).
Contribution to supplementary pension (in the range of [0 to 5 %]; Deutsche Post has added that contribution to the regulatory contribution rate since 1997 because a contribution to the supplementary pension insurance of that magnitude is considered as ‘competitive’. The rate is based on the supplementary pension insurance that Deutsche Post has offered since 1997 to newly hired private employees).
Beregning af de usædvanligt høje sociale omkostninger i forbindelse med tjenestemænd i 2001 på grundlag af de regulatoriske regnskaber for 2002 (in mio. EUR)
Calculation of excess social costs for civil servants in 2001 according to 2002 regulatory accounts (million EUR)
% af optjente lønninger
% of incurred wages
Bidragssats til pensionsfond
Contribution rate for pension fund
Tjenestemændenes lønsum
Civil servants' wage sum
Bidragssats til pensionsfond
Contribution to pension fund
Sundhedsudgifter
Health care expenses
Afholdte sociale omkostninger
Incurred social contributions
Arbejdsgiverandel af socialsikringsbidrag
Employer's share of social contributions
Ulykkesforsikring
Accident insurance
Supplerede pensionsforsikring
Supplementary pension insurance
Regulatorisk bidragssats
Regulatory contribution rate
Regulatorisk benchmark sociale omkostninger
Regulatory benchmark social cost
Usædvanligt høje sociale omkostninger
Excess social contributions
De faktiske socialsikringsbidrag omfatter Deutsche Posts bidrag på 33 % af de optjente tjenestemandslønninger til pensionsfonden (eller årlige faste beløb på 2,045 mia. EUR i perioden 1995-1999) samt bidragene til tjenestemændenes sundhedsudgifter.
The incurred social contributions include Deutsche Post's payment of 33 % of the incurred civil servant wages to the pension fund (respectively an annual lump-sum payment of EUR 2045 million in the period 1995-1999) as well as the contributions to the civil servants' health care expenses.
I 2001 udgjorde de faktiske socialsikringsbidrag i alt [40 til 45 %] af de optjente tjenestemandslønninger.
In total, the incurred social contributions amount to [40 to 45 %] of the incurred civil servants' wages in 2001.
Selv om socialsikringsbidraget er defineret som en procentdel af de privatansattes bruttoløn (nettoløn + arbejdstagerandel af socialsikringsbidrag), beregner Deutsche Post det regulatoriske benchmark ved at multiplicere den regulatoriske bidragssats på [20 til 25 %] med de optjente tjenestemandslønninger.
Although the social contribution rate is defined in percentage of the private employee's gross wage (net wage + employee's share of social contribution), Deutsche Post multiplies the regulatory contribution rate of [20 to 25 %] by the incurred civil servant wage to calculate the regulatory benchmark.
Supplerende pensionsforsikring for privatansatte (byrde # 4)
Supplementary pension insurance for private employees (burden #4)
Byrde # 4 skal kompensere for opbygningen af hensættelser til forpligtelserne fra før 1997 på grundlag af den supplerende pensionsforsikring VAP i forbindelse med Deutsche Posts privatansatte.
Burden #4 is to compensate for the build-up of the provision for the pre-1997 liabilities from the supplementary pension insurance scheme VAP for Deutsche Post's private employee.
Som forklaret i afsnit II.1.4 blev Deutsche Posts privatansatte, der var ansat før 1997, tilbudt supplerende pensionsforsikringer for at sikre dem en pension på et tilsvarende niveau som tjenestemandspensionen.
As explained in Section II.1.4, Deutsche Post's private employees — who had been hired before 1997 — were offered supplementary pension insurance to guarantee them a pension similar to civil servants.
POSTDIENST opbyggede imidlertid ikke sådanne hensættelser til de fremtidige pensionsbetalinger.
However, POSTDIENST did not build up a corresponding provision for the future pension payments.
Først efter oprettelsen af DPAG blev der opført hensættelser på 8,153 mia. EUR på balancen.
It was only after the incorporation of DPAG that provisions of EUR 8153 million were made in the balance sheet.
Øvrige usædvanligt høje sociale omkostninger (byrde # 6, 7 og 8)
Miscellaneous excess social costs (burdens #6, 7, 8)
Byrde # 6 omfatter Deutsche Posts bidrag til Bundesanstalt für Post und Telekommunikation (BanstPT), som leverer visse sociale ydelser (f.eks. sociale boliger) til tjenestemænd og privatansatte, som var overtaget fra POSTDIENST.
Burden #6 contains the contribution of Deutsche Post to the Bundesanstalt für Post und Telekommunikation (BAnstPT) that provides certain social benefits (e.g. social housing) to civil servants and private employees who were taken over from POSTDIENST.
Byrde # 7 vedrører Deutsche Posts bidrag til dækning af underskuddet i forbindelse med tjenestemændenes sygeforsikring.
Burden #7 includes the contributions by Deutsche Post to the deficit of the civil servant's health insurance.
Byrde # 8 (personaleomstrukturering) vedrører både tjenestemænd og privatansatte.
Burden #8 on personnel restructuring concerns both civil servants and private employees.
Byrder ved befordringspligten (# 3 og 5)
Universal service burdens (#3 and 5)