natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De danske myndigheder medgav dog, at der under alle omstændigheder skulle tages hensyn til reklameindtægterne ved beregning af nettoomkostningerne ved public service-opgaven, og at reklameindtægter er indtægter, der genereres ved public service-virksomheden.
However, the Danish authorities conceded that advertising revenue should in any case be taken into account for the purposes of calculating the net cost of the public service remit and that it constituted income generated by public service activities.
De fandt, at kriterierne i Altmark-dommen måtte anvendes i overensstemmelse med ånden i og formålet med disse kriterier, således at der tages hensyn til sagens faktiske omstændigheder.
They contended that when applying the Altmark criteria, the spirit and the purpose of the criteria had to be observed so that the facts of the particular case were taken into account.
Efter de danske myndigheders opfattelse fulgte det af dommen, at Retten alene kræver, at den danske stat »i det væsentlige« skal have sikret overholdelsen af Altmark-betingelserne.
In their view, it followed from the judgment that the only requirement the Court had imposed on the Danish State was that it should, ‘in essence’, comply with the Altmark conditions.
De danske myndigheder og TV2 fandt nærmere betegnet, at den fremgangsmåde, der blev anvendt til at fastsætte licensmidlerne, var gennemsigtig og opfyldte kravene i den anden Altmark-betingelse, i det mindste i det væsentlige, hvilket efter deres opfattelse er tilstrækkeligt ifølge Rettens dom.
More specifically, the Danish authorities and TV2 held that the procedure used to set the licence fee was transparent and complied with the requirements of the second Altmark criterion, at least in essence, and in their view this was sufficient in the light of the Court’s judgment.
De fandt, at også den tredje betingelse var opfyldt, for så vidt TV2 fik lov til at beholde et rimeligt overskud.
They considered that the third criterion was also met in so far as TV2 was allowed to keep a reasonable profit.
Hvad den fjerde Altmark-betingelse angår, fremhævede de den omfattende kontrol, TV2 var underlagt, og henviste desuden til BUPA-sagen og Rettens dom som belæg for, at denne betingelse til en vis grad burde lempes i denne sag eller kun overholdes i det væsentlige.
Concerning the fourth Altmark condition, they highlighted the extensive controls which applied to TV2 and argued that the BUPA case and the Court’s judgment supported their claim that in this particular instance the test should be relaxed somewhat or should only be met in essence.
Under henvisning til Chronopost-sagen [31] pegede de endvidere på, at det i praksis ikke er muligt at sammenligne TV2 med en typisk veldrevet virksomhed.
Citing the Chronopost case [31], they also pointed out that in practice it was not possible to compare TV2 with a typical well-run undertaking.
De danske myndigheder fastholdt også, at kompensationen bør godkendes efter kriteriet om den markedsøkonomiske investor.
In addition, the Danish authorities reiterated their view that under the market economy investor test, the compensation should be approved.
De danske myndigheder og TV2 fandt endvidere, at statsstøtten bør erklæres forenelig med det indre marked.
The Danish authorities and TV2 argued further that the State aid should be declared compatible.
De redegjorde for den proces, der førte til opbygning af kapital i TV2, og for de forskellige årsager til, at denne kapital blev fundet nødvendig for, at TV2 kunne varetage sine public service-opgaver.
They explained the process that led to the build-up of capital in TV2 and highlighted the different reasons why this capital was necessary for TV2 to fulfil its public service tasks.
Efter Rettens dom indkom der også bemærkninger fra nogle tredjeparter.
Some third parties also submitted comments following the Court’s judgment.
De gjorde i alt væsentligt gældende, at Altmark-betingelserne ikke burde anses for at være opfyldt, især fordi de økonomiske analyser, som Retten henviste til, ikke udgjorde noget tilstrækkeligt belæg for, at den anden og den fjerde betingelse var opfyldt.
In essence, they argued that the Altmark conditions should not be found to be met, in particular, because the economic reports referred to by the Court were not sufficient to demonstrate that the second and fourth criteria were satisfied.
De pegede også på, at Kommissionen burde fastholde den konklusion, den havde draget i den annullerede tilbagesøgningsbeslutning, nemlig at støtten ikke var forenelig.
They also contended that the Commission should maintain its conclusion in the annulled recovery decision, i.e. that the aid was not compatible.
STATSSTØTTE EFTER ARTIKEL 107, STK. 1, I TEUF
STATE AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 107(1) TFEU
Artikel 107, stk. 1, i TEUF fastsætter, at »bortset fra de i traktaterne hjemlede undtagelser er statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med det indre marked, i det omfang den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«.
Article 107(1) TFEU provides that ‘Save as otherwise provided in the Treaties, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market’.
Kommissionen skal herefter vurdere, om de ovenfor beskrevne foranstaltninger udgør statsstøtte efter artikel 107, stk. 1, i TEUF.
The Commission has to assess whether the measures described above constitute State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
STATSMIDLER OG TILREGNELIGHED
STATE RESOURCES AND ATTRIBUTION OF RESPONSIBILITY
Kommissionen skal tage stilling til, om de omhandlede foranstaltninger indebar anvendelse af statsmidler.
The Commission has to assess whether the measures in question involve State resources.
Hvad licensmidlerne angår, har Kommissionen noteret sig, hvad Retten anførte herom i sin dom [32].
Concerning the licence fee, the Commission takes note of the Court’s findings in its judgment [32].
I særdeleshed fastsættes beløbet af de danske myndigheder, betalingsforpligtelsen følger ikke af et kontraktforhold mellem TV2 og dennes debitor, men er blot en følge af at eje et fjernsyn eller en radio, opkrævningen gennemføres i givet fald i overensstemmelse med reglerne om skatteopkrævning, og det er den danske myndighed, som fastlægger den del af licensmidlerne, der tilfalder TV2.
In particular, the amount is determined by the Danish authorities; the obligation to pay the licence fee does not arise from a contractual relationship between TV2 and the person liable to pay but simply from the fact of owning a television or radio receiver; where necessary, the licence fee is collected in accordance with the rules on the collection of personal taxes; and, lastly, it is the Danish authorities that determine TV2’s share of the income from licence fees.
Retten konkluderede derfor, at licensmidlerne er til rådighed for de danske myndigheder og under disses kontrol, og at de således udgør statsmidler.
The Court concluded that licence fee resources are available to and under the control of the Danish authorities and that they therefore constitute State resources.
Hvad angår reklameindtægterne for årene 1995 og 1996, anførte Retten i sin dom, at licensmidler og reklameindtægter er af forskellig karakter [33].
Concerning the advertising revenue for 1995 and 1996, the Court pointed out in its judgment that the licence fee and advertising revenue are different in nature [33].
I sin dom [34] fandt Retten i den forbindelse, at Kommissionen ikke havde givet en tilstrækkelig begrundelse for, hvorfor reklameindtægterne fra 1995 og 1996 skulle betragtes som statsmidler.
In its judgment, the Court held [34] that the Commission had not stated sufficient reasons why the 1995 and 1996 advertising revenue should be considered State resources.
I lyset af Preussen Elektra-dommen [35] skal Kommissionen derfor undersøge, om reklameindtægterne for årene 1995 og 1996 kan kvalificeres som statsmidler.
In light of the PreussenElektra ruling [35], the Commission has to demonstrate whether the advertising revenue for the years 1995 and 1996 can be classed as State resources.
Med henblik herpå skal den tage stilling til, om disse reklameindtægter var under den danske stats kontrol.
For this purpose, it has to assess whether this revenue was under the control of the Danish State.
Kommissionen hæfter sig i den forbindelse ved følgende elementer, som er relevante for afgørelsen af, om reklameindtægterne i årene 1995 og 1996 udgør statsmidler.
In this respect, the Commission takes note of the following factors relevant for deciding whether the 1995 to 1996 advertising revenue constituted State resources.
I 1995 og 1996 fik TV2 tilført reklameindtægterne fra TV2-fonden, der selv fik reklameindtægterne fra TV2 Reklame A/S.
In 1995 and 1996, TV2 received the advertising revenue from the TV2 Fund, which itself received the advertising revenue from TV2 Reklame A/S.
Reklame var et selvstændigt statsejet selskab, der var uafhængigt af TV2.
Reklame was a separate State-owned vehicle independent from TV2.
Det blev oprettet til på et forretningsmæssigt grundlag at formidle reklameindslag i TV2 [36].
The company was set up to act as an agent for the sale of advertisements on TV2 on a commercial basis [36].
Der bestod et kontraktforhold mellem TV2 Reklame og reklamekunderne.
Reklame had a contractual relationship with its advertising customers.
Der var ingen forpligtelse til at overføre TV2 Reklames indtægter til TV2-fonden.
There was no obligation to transfer revenue from TV2 Reklame to the TV2 Fund.
Det var derimod den danske stat, der traf afgørelse om overførslerne [37].
The transfer was instead decided by the Danish State [37].
Afgørelsen, om hvor stor en del af TV2 Reklames overskud der skulle overføres til TV2-fonden, blev truffet af kulturministeren.
The Minister of Culture decided what part of TV2 Reklame’s profits was to be transferred to the TV2 Fund.
Den blev truffet for et eller flere år ad gangen og med folketingets (finansudvalgets) godkendelse.
The decision was taken for one or more years at a time with the approval of the Danish Parliament (the Finance Committee).
Kulturministeren kunne bestemme, at den del af overskuddet, der ikke blev overført, skulle bruges til tilbagebetaling på den tidligere stillede statsgaranti for TV2 Reklame eller til kulturelle formål.
The Minister of Culture could decide that non-transferred profit should be used for repayment of the State guarantee issued previously for TV2 Reklame or for cultural purposes.
I praksis var det i 1995 og 1996 det fulde overskud, der blev overført fra TV2 Reklame til TV2-fonden.
In practice, in 1995 and 1996, the full amount of TV2 Reklame’s profits was transferred to the TV2 Fund.
TV2-fonden blev oprettet med det formål at tilføre TV2 indtægter af licensmidler og reklameindtægter.
The TV2 Fund was set up with the aim of providing TV2 with income from the licence fee resources and advertising revenue.
TV2-fonden tilhørte TV2-koncernen.
The TV2 Fund belonged to the TV2 group.
Den blev administreret af TV2's bestyrelse.
It was administered by TV2’s board of directors.
Der var ingen forpligtelse til hvert år at overføre pengene fra TV2-fonden til TV2.
There was no obligation to transfer money from the TV2 Fund to TV2 every year.
Det var derimod den danske stat, der traf afgørelse om overførslen til TV2.
Rather, the transfer to TV2 was decided by the Danish State.
For TV2-fonden var ifølge loven forpligtet til at overføre midler til TV2 i overensstemmelse med de rammebudgetter, som kulturministeren opstillede [38].
For under the law the TV2 Fund was obliged to transfer funds to TV2 in accordance with the framework budgets laid down by the Minister of Culture [38].
Faktisk fik TV2 i 1995 og 1996 ikke overført alle reklameindtægterne fra TV2-fonden.
In practice, TV2 did not receive all the advertising revenue from the TV2 Fund in 1995 and 1996.
Desuden var der i TV2-fonden ingen regnskabsadskillelse mellem reklameindtægterne og licensmidlerne.
In addition, no distinction was made in the TV2 Fund accounts between advertising revenue and licence fee resources.
De indtægter, der ikke blev overført til TV2, forblev indestående i TV2-fonden.
Revenue that was not transferred to TV2 accumulated in the TV2 Fund.
De blev overført til TV2, da TV2-fonden blev nedlagt.
It was transferred to TV2 when the TV2 Fund was wound up.
Ifølge TV2 og de danske myndigheder tilhørte reklameindtægterne TV2, og TV2 havde et retskrav på disse indtægter.
According to TV2 and the Danish authorities, the advertising revenue belonged to TV2 and TV2 was legally entitled to it.
De henviste til justitsministerens brev af 22. november 2003, hvori det var anført, at TV2-fondens midler kun kunne bruges til TV2's aktiviteter.
They referred to a letter from the Minister of Justice dated 22 November 2003, which stated that TV2 Fund’s resources could only be used to cover TV2’s activities.
Efter TV2's og de danske myndigheders opfattelse var der derfor en juridisk forpligtelse til i sidste ende at overføre TV2-fondens reklameindtægter til TV2.
According to TV2 and the Danish authorities, there was therefore a legal obligation to transfer the advertising revenue from the TV2 Fund to TV2 eventually.
Men som det fremgår af det ovenstående, var der i henhold til loven ingen forpligtelse til at overføre alle reklameindtægterne til TV2, derimod skulle ministeren helt konkret træffe afgørelse om, hvorvidt og hvor meget der skulle overføres til TV2.
However, as indicated above, there was no obligation under the law to transfer all the advertising revenue to TV2 and it was for the Minister to take a specific decision on whether money was to be transferred to TV2, and if so how much.
I relation til TV2 gælder desuden, at TV2 ikke havde noget kontraktforhold til annoncørerne og ingen indflydelse på reklamevirksomheden [39].
Concerning TV2, it should be added that the broadcaster had no contractual relationship with advertisers and no influence on advertising activities [39].
Den danske regering bekræftede, at de forventede reklameindtægter for det kommende år blev fastlagt uafhængigt af TV2.
The Danish government confirmed that the anticipated advertising revenue for the coming year was determined independently of TV2.
I lyset af det ovenstående finder Kommissionen, at ministeren havde kontrol over midlerne i TV2 Reklame og TV2-fonden.
On the basis of the above information, the Commission considers that the Minister had control over the funds in TV2 Reklame and the TV2 Fund.
I særdeleshed bemærkes, i) at det var den danske stat, der bestemte, om alle eller en del af reklameindtægterne skulle overføres til TV2-fonden og til TV2, ii) at TV2 i 1995 og 1996 ikke fik overført alle reklameindtægterne, og iii) at de reklameindtægter, der ikke blev overført, forblev i TV2-fonden, hvor de i praksis var blandet sammen med licensmidlerne.
In particular, it is noted that (i) it was the Danish State that decided whether part or all of the advertising revenue was to be transferred to the TV2 Fund and to TV2; (ii) in 1995 and 1996 TV2 did not receive all the advertising revenue; and (iii) the advertising revenue that was not transferred accumulated in the TV2 Fund, where it was, in practice, merged with the licence fees.
Kommissionen finder derfor, at de reklameindtægter i årene 1995 og 1996, som TV2 fik overført fra TV2 Reklame og TV2-fonden, i denne konkrete sag udgør statsmidler.
For these reasons, the Commission considers that, in this specific case, the advertising revenue for the years 1995 and 1996 that was transferred to TV2 via TV2 Reklame and the TV2 Fund constitutes State resources.
Men selv i det tilfælde, hvor reklameindtægterne ikke blev anset for at udgøre statsmidler — quod non — ville det ikke ændre noget ved størrelsen af den statsstøtte, der kunne anses for at være forenelig.
But even if the advertising revenue were not classed as State resources (quod non), it would make no difference to the amount of State aid that could be considered compatible.
I overensstemmelse med Kommissionens faste beslutningspraksis og radio- og tv-meddelelsen fra 2001 [40] skal der tages hensyn til indtægter hidrørende fra public service-virksomheden, såsom reklameindtægter, ved beregning af nettoomkostningerne ved public service-opgaven, hvilket betyder, at selv om disse indtægter ikke blev betragtet som statsmidler, mindsker de behovet for offentlig finansiering.
In line with the Commission’s constant practice and the 2001 Broadcasting Communication [40], income derived from public service activity, such as advertising revenue, must be taken into account when calculating the net costs of the public service, which means that such revenue, even if not regarded as State resources, reduces the need for public financing.
Denne opfattelse deles af de danske myndigheder [41].
The Danish authorities share this view [41].
Også ved ad hoc-tilførslen af midler til TV2 fra Radiofonden var der tale om licensmidler, der blev stillet til rådighed for TV2 efter statens beslutning.
The ad-hoc transfer of resources to TV2 from the Radio Fund involved licence fee revenue that was made available to TV2 after a decision by the State.
Det samme er tilfældet med ad hoc-tilførslen af midler fra TV2-fonden, da den blev nedlagt, for rent bortset fra, at den danske stat som nævnt ovenfor havde kontrol over TV2-fonden, blev midlerne fra TV2-fonden kun stillet til rådighed for TV2 ved statens beslutning.
The same is true of the ad-hoc transfer from the TV2 Fund when it was wound up, since quite apart from the fact that the Danish State exercised control over the TV2 Fund, as mentioned earlier, the resources from the TV2 Fund were made available to TV2 by decision of the State.
Eftersom disse midler forblev under offentlig kontrol, må de således også betragtes som statsmidler.
As those resources remained under public control, they have to be regarded as State resources.
Og da reklameindtægterne må anses for at udgøre statsmidler, og overførslen til TV2 ved nedlæggelsen af TV2-fonden under alle omstændigheder blev besluttet af staten, kan de danske myndigheders argument om, at det beløb, der blev overført til TV2 ved nedlæggelsen af TV2-fonden, udelukkende stammede fra reklameindtægter, ikke ændre noget ved denne konklusion.
And since the advertising revenue is regarded as State resources and the transfer to TV2 at the time of the winding-up was in any event decided by the State, the Danish authorities’ claim that the lump sum transferred to TV2 when the TV2 Fund was wound up derived exclusively from advertising revenue does not alter this conclusion.
Hvad de øvrige statslige foranstaltninger angår, finder Kommissionen, at der er tale om anvendelse af statsmidler i forbindelse med selskabsskattefritagelsen, eftersom afkald på skatteprovenu svarer til et forbrug af statsmidler i form af skatteudgifter [42].
Concerning the other State measures, the Commission considers that the corporate tax exemption constitutes use of public resources, since foregoing tax revenue is equivalent to the consumption of State resources in the form of fiscal expenditure [42].
De rente- og afdragsfrie lån til TV2 er ydet direkte af staten over statsbudgettet.
The interest- and repayment-free loans granted to TV2 are directly provided by the State and allocated from the State budget.
Ved at give afkald på renter og afdrag på disse lån mister staten indtægter, og det er derfor klart, at disse midler udgør statsmidler.
By foregoing the interest and repayments on these loans, the Danish State foregoes income and therefore these funds constitute State resources.
Desuden er det den danske stat, der garanterer for driftslån.
Furthermore, it is the Danish State that guarantees the operating loans.
Fordelen ved en statsgaranti er, at risikoen i forbindelse med garantien bæres af staten.
The benefit of a State guarantee is that the risk associated with the guarantee is carried by the State.
For det forhold, at staten bærer risikoen, bør der normalt betales et vederlag i form af en passende præmie.
The fact that the State carries the risk should normally be remunerated by an appropriate premium.
Giver staten afkald på en sådan præmie, er der både tale om en fordel for TV2 og et dræn på statens ressourcer [43].
Where the State foregoes such a premium, there is both an advantage for TV2 and a drain on the resources of the State [43].
Staten har desuden forbeholdt TV2 en landsdækkende sendefrekvens, som TV2 betaler en frekvensafgift for til et statsligt organ.
Moreover, the State has reserved a nationwide transmission frequency for TV2, for which TV2 pays a frequency fee to a State body.
Den årlige afgift, TV2 har betalt, har svinget mellem 2 og 4 mio. DKK i undersøgelsesperioden.
The annual fee that TV2 paid varied between DKK 2 million and DKK 4 million during the period under investigation.
I mangel af et sammenligningsgrundlag for den afgift, der betales for den landsdækkende sendefrekvens, kan den kun sammenholdes med den afgift, der betales for tilladelsen til at nå ud til en større befolkningsdel gennem en netværkopsætning.
In the absence of a basis of comparison for the fee paid for the nationwide frequency, it can only be compared with the fee paid for the permit to reach a larger share of the population through a network configuration.
Den frekvensafgift, TV2 betalte for landsdækkende sendemulighed, er betydeligt lavere end den netværksafgift, TvDanmark har måttet betale, og som har svinget mellem 5 mio. DKK i 1997 og 30 mio. DKK i 2001, til trods for at TvDanmark med sit netværk af regionale frekvenser kun når op på en dækning på 77 %.
The frequency fee paid by TV2 for nationwide coverage is significantly lower than the networking fee that was imposed on TVDanmark, which varied between DKK 5 million in 1997 and DKK 30 million in 2001 even though the network of TVDanmark’s regional frequencies only attains a 77 % coverage.
har således været i stand til at nå ud til en større del af den danske befolkning til en lavere pris.
Thus, TV2 has been able to reach a larger share of the Danish population at a lower price.
Kommissionen finder derfor, at frekvensafgiften ikke afspejler markedsvilkårene, og at staten ved ikke at kræve en afgift beregnet på grundlag af markedsvilkårene for dette aktiv har givet afkald på et afgiftsprovenu til statsbudgettet.
The Commission therefore considers that the frequency fee does not reflect market conditions and that by not asking for the market rate for the asset, the State has foregone revenue that should have gone to the State budget.
Da TV2 ikke sender ved at bruge en opsætning af lokale frekvenser for at kunne lave et nationalt netværk, er TV2 derimod ikke underlagt netværksafgiften.
In contrast, since TV2 does not broadcast using a configuration of local frequencies in order to create a national network, it is not liable to pay the networking fee.
Eftersom staten ikke havde nogen hjemmel til at opkræve denne afgift af TV2, gav den ikke afkald på et afgiftsprovenu, og der er følgelig ingen statsmidler involveret her.
As the State was not entitled to collect this fee from TV2, it did not forego revenue and hence State resources are not involved here.
På samme måde kan Kommissionen ikke se noget element af statsmidler i den lovmæssige forpligtelse for ejere af fællesantenneanlæg til at fordele public service-programmerne i disse anlæg (must-carry), eftersom der hverken er tale om, at staten giver afkald på nogen indtægt, eller at den aktivt overfører penge til disse operatører.
Similarly, the Commission cannot discern any element of State resources in the legal obligation on owners of common aerial installations to relay public service programmes through those installations (must-carry) as the State is neither forgoing any income nor actively transferring funds to such operators.
Denne adgang giver ikke TV2 nogen økonomisk fordel hidrørende fra statsmidler [44].
This access rule does not confer on TV2 any financial advantage from State resources [44].