natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dette indebærer ikke, at Kommissionen har pligt til at informere samtlige berørte parter individuelt, blot at den skal sikre, at alle potentielt berørte parter får mulighed for at fremsætte bemærkninger.
However, it does not require the Commission to notify interested parties individually, but to ensure that all potentially interested parties have the opportunity to submit comments.
Berørte parter er blevet underrettet på fyldestgørende måde, når der er offentliggjort en meddelelse i EU-tidende om, at der iværksættes en procedure [3].
The publication of a notice in the Official Journal is an appropriate means of informing all the parties concerned that a procedure has been initiated [3].
Det konstateres derfor, at De Poli ved nævnte offentliggørelse er blevet er underrettet som foreskrevet om beslutningen om procedurens iværksættelse og om fristen for indsendelse af bemærkninger.
Consequently, De Poli must be considered to have been given due notice of the decision to initiate the procedure and of the time limit set for submitting comments through the publication cited above.
De Poli har imidlertid ikke overholdt den frist for fremlæggelse af bemærkninger, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 [4] (i det følgende benævnt »procedureforordningen«).
Nevertheless, De Poli failed to comply with the prescribed period for the submission of comments provided for in Article 6(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [4] (hereinafter ‘the Procedural Regulation’).
Kommissionen konstaterer, at De Poli ikke har anmodet om en forlængelse af fristen for indsendelse af bemærkninger og ej heller har anført nogen særlig begrundelse for, at værftets efter fristen fremsatte bemærkninger burde medtages i overvejelserne.
The Commission notes that De Poli did not request an extension of the period for submitting comments or indicate any particular reason why its comments should be taken into account despite being submitted after expiry of the deadline.
Kommissionen ser derfor bort fra De Poli's for sent indløbne bemærkninger.
The Commission will consequently disregard De Poli’s belated comments.
Ved brev C(2004) 1807 endelig af 19. maj 2004 meddelte Kommissionen, at den havde besluttet ikke at rejse indvendinger mod en italiensk statsstøtteordning på basis af den midlertidige defensive ordning for skibsbygningsindustrien [5] (i det følgende benævnt »ordningen«).
By letter C(2004)1807 final of 19 May 2004 the Commission decided not to raise any objections to an Italian State aid scheme concerning a defensive temporary mechanism for shipbuilding [5] (hereinafter ‘the scheme’).
Kommissionen anlagde det synspunkt, at ordningen var forenelig med fællesmarkedet, da den opfyldte bestemmelserne i Rådets forordning (EF) nr. 1177/2002 af 27. juni 2002 om en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien [6], som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 502/2004 [7] (i det følgende benævnt »MDO-forordningen«).
The Commission considered the scheme to be compatible with the common market since it complied with the provisions of Council Regulation (EC) No 1177/2002 of 27 June 2002 concerning a temporary defensive mechanism to shipbuilding [6], as amended by Council Regulation (EC) No 502/2004 [7] (hereinafter ‘the TDM Regulation’).
Ordningen havde i den form, hvori den var anmeldt til og godkendt af Kommissionen, et budget på 10 mio. EUR.
The scheme as notified to and approved by the Commission was allocated a budget of EUR 10 million.
Italien har sendt Kommissionen anmeldelse om, at landet har til hensigt at forhøje ordningens budget med yderligere 10 mio. EUR.
Italy has notified the Commission of its plans to allocate another EUR 10 million to the scheme’s budget.
Kommissionen har indledt den formelle undersøgelsesprocedure i EF-traktatens artikel 88, stk. 2, fordi den betvivler, at den anmeldte støtte er forenelig med fællesmarkedet, af de nedenfor anførte årsager.
The Commission initiated the formal investigation procedure under Article 88(2) of the EC Treaty because it had doubts as to whether the notified aid was compatible with the common market for the reasons set out below.
Med udgangspunkt i artikel 1, litra c), i procedureforordningen og artikel 4 i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 [8] (i det følgende benævnt »gennemførelsesforordningen«) har Kommissionen konstateret, at den anmeldte forhøjelse af budgettet indebærer en ændring af ordningen og dermed udgør en ny støtte, der skal anmeldes til Kommissionen, jf. EF-traktatens artikel 88, stk. 3.
In view of Article 1(c) of the Procedural Regulation and Article 4 of Commission Regulation (EC) No 794/2004 of 21 April 2004 implementing Council Regulation (EC) No 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [8] (hereinafter ‘the Implementing Regulation’), the Commission considered that the notified budget increase constituted an alteration to the scheme and thus new aid to be notified to the Commission under Article 88(3) of the EC Treaty.
Kommissionen mener ydermere, at vurderingen af, om støtten er forenelig med fællesmarkedet, bør ske på grundlag af de nugældende bestemmelser.
The Commission further considered that the compatibility of the notified aid with the common market had to be assessed in the light of the rules currently applicable.
MDO-forordningen udløb den 31. marts 2005 og kan derfor ikke tjene som retsgrundlag for godkendelse af støtten.
The TDM Regulation ceased to apply on 31 March 2005 and consequently does not provide a legal basis for approving the aid.
Kommissionen har endvidere bemærket, at ikke ser ud til, at støtten er forenelig med fællesmarkedet i kraft af andre relevante statsstøttebestemmelser.
The Commission also noted that the aid did not appear compatible with the common market under any relevant State aid provisions.
Italien, der finder Kommissionens tvivl ubegrundet, har fremsat nedenstående bemærkninger.
Italy has contested the Commission’s doubts and made the following comments.
Italien anfægter for det første, at den anmeldte støtte skulle udgøre nogen ny støtte.
First of all, Italy contests the Commission’s view that the notified measure constitutes new aid.
Italien gør gældende, at en korrekt tolkning af artikel 4 i gennemførelsesforordningen indebærer, at en forhøjelse af en godkendt støtteordnings budget kun er at betragte som ny støtte, hvis der samtidig sker en forlængelse af tidsfristen for virksomhedernes adgang til denne begunstigelse, med deraf følgende fordrejning af konkurrencen.
Italy argues that under a proper construction of Article 4 of the Implementing Regulation, classification as new aid should be reserved for increases in the budgets of approved aid schemes that are accompanied by an extension of the time limits within which companies may have access to the relevant benefits, with consequent distortive effects on competition.
Italien hævder, at det klart ikke er tilfældet her, da der er tale om supplering af foranstaltninger, hvorom der blev indgivet en officiel ansøgning, medens MDO-forordningen var i kraft.
Italy argues that this clearly does not apply in this case, which concerns completing initiatives for which a formal application was made while the TDM Regulation was still in force.
Italien gør ydermere gældende, at artikel 4 i gennemførelsesforordningen er en procedurebestemmelse, hvori det fastsættes, hvilke frister der gælder i forbindelse med anmeldelse af ændringer af eksisterende støtteordninger, men at denne ikke kan bringes i anvendelse ved vurderingen af, om en støtte er forenelig med fællesmarkedet, og at Kommissionen derfor ikke kan støtte sig på artikel 4, når den skal vurdere, om den foreslåede statsstøtte kan accepteres eller ej.
In this connection Italy also argues that Article 4 of the Implementing Regulation is a procedural provision setting out the procedures for notification of certain alterations of existing aid, which has nothing to do with the assessment of compatibility, and that the Commission cannot therefore draw on this Article to assess the compatibility of the proposed State aid.
Italien kommenterer dernæst Kommissionens argument om, at MDO-forordningen ikke længere kan tjene som retsgrundlag ved vurderingen af, om den anmeldte støtte er forenelig med fællesmarkedet.
Italy then comments on the Commission’s view that the TDM Regulation no longer provides a legal basis for the compatibility of the notified aid.
Italien gør i første række gældende, at Kommissionens argument strider mod det standpunkt, der ligger til grund for MDO-forordningen, hvis retsgrundlag — uanset at forordningen skulle gælde frem til den 31. marts 2004 (denne frist blev senere forlænget til den 31. marts 2005) — var Rådets forordning (EF) nr. 1540/98 af 29. juni 1998 om nye regler for støtte til skibsbygningsindustrien [9] (i det følgende benævnt »skibsbygningsforordningen«), der skulle udløbe allerede den 31. december 2003.
Italy argues first that this position is inconsistent with the position adopted in the TDM Regulation, which, despite being intended to apply up to 31 March 2004 (later extended to 31 March 2005) had its legal basis in Council Regulation (EC) No 1540/98 of 29 June 1998 establishing new rules on aid to shipbuilding [9] (hereinafter ‘the Shipbuilding Regulation’), which would already expire on 31 December 2003.
Italien finder det endvidere ikke klart, hvorfor MDO-forordningen ikke skulle kunne lægges til grund ved en ajourføring af støtteordningens budget, da en ajourføring jo blot er en simpel finansiel operation, der ud fra et ligestillingsprincip skal sikre, at de værfter, som har indsendt ansøgning, medens MDO-forordningen var gældende, men som ikke har kunnet få støtte på grund af manglende midler, ligestilles med de værfter, der allerede har modtaget støtte.
In addition Italy considers that it is not clear why the TDM Regulation cannot justify ‘updating’ the aid scheme budget, this being simply a financial operation intended to put shipbuilders who made applications in line with the TDM Regulation when it was still in force, but who failed to benefit from the aid because of the budgetary shortfall, on an equal footing with shipbuilders who have already benefited from the aid, in keeping with the general principle of equal treatment.
Italien argumenterer, at en ajourføring af offentlige støttemidler, der sker med det formål at afhjælpe tidsafhængige følger eller at udligne omkostningsprognoser, som har vist sig utilstrækkelige, ikke udgør nogen ny støtte trods den hermed forbundne forhøjelse af det oprindelige tilskudsbeløb, subsidiært er forenelig med fællesmarkedet ud fra de regler, der lå til grund for den oprindelige støtte.
Italy argues that although the updating of public policy resources designed to correct the effects of time or of cost forecasts that have proved inadequate involves increasing the initial aid, it does not constitute new aid, or is compatible under the legal basis that justified the original aid.
Kort sagt er der efter Italiens opfattelse tale om afvikling af verserende støtteansøgninger, der er indgivet i forbindelse med kontrakter, der blev indgået inden den 31. marts 2005; der er ikke tale om nogen forlængelse af ordningen, nogen udvidelse af dens anvendelsesområde eller nogen ændring af dens fundamentale struktur.
In short, for Italy, this is just a question of settling pending cases of requests for aid referring to contracts concluded before 31 March 2005, without this implying an extension of the scheme, a widening of its scope or a change in its fundamental structure.
Til støtte for dette standpunkt henviser Italien til det generelle ligestillingsprincip, hensynet til støttemodtagernes berettigede forventninger og Domstolens retspraksis (dommene i sag 223/85 [10] og sag C 364/90 [11]).
In support of this view, Italy cites the general principles of equal treatment, the need to give due consideration to the legitimate expectations of the beneficiaries and Court of Justice case law (judgments in Cases 223/85 [10] and C-364/90 [11]).
Italien gør endelig gældende, at den anmeldte støtte ikke strider mod WTO's afgørelse om, at MDO-forordningen krænker WTO's regler.
Finally, Italy argues that the notified aid would not conflict with a decision of the World Trade Organisation which found that the TDM Regulation does not comply with WTO rules.
Statsstøtteklassificering
State aid classification
Da der er tale om støtte af ren finansiel art, skal der ved vurderingen af, om den er forenelig med fællesmarkedet, tages udgangspunkt i de foranstaltninger, den skal finansiere, dvs. fremme som led i ordningen.
As the measure is of a purely budgetary nature, its compatibility with the common market should be assessed by reference to the measures that it is intended to finance, i.e. to aid under the scheme.
Ordningen udgør statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, omhandlede forstand af de årsager, der er anført i Kommissionens brev af 19. maj 2004.
For the reasons set out in the Commission’s abovementioned letter of 19 May 2004, the scheme constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
Det følger af artikel 1, litra c), i procedureforordningen og artikel 4 i gennemførelsesforordningen, at en forhøjelse af en godkendt støtteforanstaltnings budget er at betragte som ny støtte, hvis den overstiger 20 % af det oprindelige budget.
Under Article 1(c) of the Procedural Regulation and Article 4 of the Implementing Regulation, increases in the budget of an approved aid scheme constitute new aid if they exceed 20 % of the original budget.
I det foreliggende tilfælde udgør den anmeldte forhøjelse 100 % af det oprindelige budget, og den må derfor betragtes som ny støtte i den i traktatens artikel 87 omhandlede forstand.
In the present case the notified increase corresponds to 100 % of the original budget and must consequently be assessed as new aid under Article 87 of the EC Treaty.
De indvendinger, som Italien har fremsat i denne forbindelse, ændrer ikke ved Kommissionens vurdering.
Italy’s objections in this respect do not change the Commission’s assessment.
Hvad angår begrebet »ny støtte«, dvs. støtte, der omfattes af anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3, gør Kommissionen opmærksom på, at den baserer sig på definitionerne i artikel 1, litra c), i forordning (EF) nr. 659/1999.
In relation to the concept of new aid, which is covered by the notification obligation under Article 88(3) of the EC Treaty, the Commission applies the definitions set out in Article 1(c) of Regulation (EC) No 659/1999.
Ifølge artikel 1, litra c), i forordning (EF) nr. 659/1999 er bl.a. »ændringer i eksisterende støtte« defineret som ny støtte.
One of the things defined as ‘new aid’ in Article 1(c) of this Regulation is ‘alterations to existing aid’.
Ifølge artikel 4 i gennemførelsesforordningen forstås ved »en ændring i eksisterende støtte enhver ændring, der ikke er af rent formel eller administrativ art, der ikke kan påvirke vurderingen af støtteforanstaltningens forenelighed med fællesmarkedet«; dette omfatter også tilfælde, hvor en godkendt støtteordnings budget forhøjes med mere end 20 %.
Article 4 of the Implementing Regulation further states that an ‘alteration to an existing aid shall mean any change other than modification of a purely formal or administrative nature which cannot affect the evaluation of compatibility of the aid measure with the common market’, including increases in the budget of an authorised aid scheme exceeding 20 %.
Kommissionen fastslår i denne forbindelse, at artikel 4 i gennemførelsesforordningen ikke danner retsgrundlag ved vurderingen af, om en ny støtte er forenelig med fællesmarkedet, og at Kommissionen ikke — som Italien hævder, jf. punkt 13 — har baseret sig på nævnte artikel til dette formål; den omtalte artikel skal blot ses som en nærmere afklaring af, hvordan Kommissionen skal anvende artikel 1, litra c), i procedureforordningen på begrebet »ny støtte«.
In this connection, the Commission notes that Article 4 of the Implementing Regulation does not constitute the legal basis for assessing the compatibility of new aid, nor has the Commission, contrary to what is suggested by Italy (see recital 13), relied on this Article for that purpose; rather, this Article provides clarification on how the Commission should apply Article 1(c) of the Procedural Regulation concerning the concept of ‘new aid’.
Kommissionen skal yderligere bemærke, at Italiens argument om, at foranstaltningen blot er en simpel ajourføring af omkostninger, der har vist sig at være for lavt ansat, og at dette ikke spiller nogen rolle for ordningens fundamentale struktur, intet ændrer ved den omstændighed, at budgetforhøjelsen er at betragte som en ændring af en eksisterende støtte, og at der derfor er tale om en ny støtte, jf. artikel 1, litra c), i procedureforordningen og artikel 4 i gennemførelsesforordningen.
The Commission further notes that Italy’s argument that the measure is a simple ‘updating’ of costs that have proved inadequate, which does not change the fundamental structure of the scheme, does not detract from the fact that the present budget increase qualifies as an alteration of existing aid and is therefore new aid, pursuant to Article 1(c) of the Procedural Regulation and Article 4 of the Implementing Regulation.
Kommissionen kan heller ikke acceptere Italiens argument om, at en korrekt tolkning af artikel 4 i gennemførelsesforordningen indebærer, at en forhøjelse af en godkendt støtteordnings budget kun er at betragte som ny støtte, hvis der samtidig sker en forlængelse af tidsfristen for virksomhedernes adgang til denne begunstigelse, med deraf følgende fordrejning af konkurrencen.
Similarly, the Commission cannot accept Italy’s argument that under a proper construction of Article 4 of the Implementing Regulation, classification as new aid should be reserved for increases in the budgets of approved aid schemes that are accompanied by an extension of the time within which companies may have access to the relevant benefits, with consequent distortive effects on competition.
Den konstaterer, at forhøjelser af en godkendt støtteordnings budget (medmindre der er tale om forhøjelser af mindre omfang, dvs. under 20 %) uundgåeligt vil influere på konkurrencen, da medlemsstaten herved får mulighed for at yde en større støtte end oprindeligt godkendt.
The Commission notes that increases in the budget of an approved scheme (other than marginal ones of less than 20 %) are bound to have an impact on competition as they allow the Member State to provide more aid than originally approved.
En sådan ændring af ordningens virkninger betyder, at Kommissionen må foretage en ny vurdering af, om den er forenelig med fællesmarkedet.
This change in the scheme’s effects on competition requires the Commission to make a fresh assessment of its compatibility with the common market.
Det følger heraf, at en så stor budgetforhøjelse, som Italien anmelder, ikke kan siges at være af rent formel eller administrativ art eller af en sådan art, at den ikke påvirker vurderingen af støtteforanstaltningens forenelighed med fællesmarkedet.
It follows that a budget increase of the size notified by Italy cannot be considered to be of a purely formal or administrative nature or such as not to affect the evaluation of compatibility of the aid with the common market.
Kommissionen bekræfter derfor med baggrund i ovenstående, at den anmeldte støtte er at vurdere som ny støtte, jf. traktatens artikel 87, stk. 1.
The Commission therefore confirms that the notified measure must be assessed as new State aid under Article 87(1) of the EC Treaty.
MDO-forordningen udgør ikke længere noget gyldigt retsgrundlag
The TDM Regulation is no longer a valid legal basis
For så vidt angår Italiens indledende bemærkning vedrørende dette punkt, skal Kommissionen for det første påpege, at retsgrundlaget for vedtagelsen af MDO-forordningen ikke var forordningen om skibsbygningsindustrien, men derimod traktaten, nærmere betegnet dennes artikel 87, stk. 3, litra e, artikel 93 og artikel 133.
Concerning Italy’s first remark in this respect, the Commission would first point out that the legal basis for the adoption of the TDM Regulation was not the Shipbuilding Regulation but the EC Treaty, and in particular Articles 87(3)(e), 93 and 133 thereof.
Kommissionen ser ingen inkonsekvens mellem det standpunkt, den indtager i nærværende sag, og den omstændighed, at nogle af bestemmelserne i MDO-forordningen henviser til forordningen om skibsbygningsindustrien.
Furthermore, the Commission can see no inconsistency between its position in the present case and the fact that the TDM Regulation referred, for some of its provisions, to the Shipbuilding Regulation.
Der er blot tale om en lovgivningsteknisk formuleringsmåde, der bruges for at undgå gentagelser: Visse definitioner og regler, der allerede er fastsat i forordningen om skibsbygningsindustrien, indarbejdes ved en henvisning.
This was simply a matter of legislative technique whereby, to avoid repetition, the TDM Regulation did not reiterate certain definitions or rules already given in the Shipbuilding Regulation but simply incorporated the substance of these provisions by reference to them.
Resultatet heraf er ikke, at MDO-forordningens anvendelse på disse punkter gøres afhængig af, at forordningen om skibsbygningsindustrien fortsat er gældende, men at der skabes nye selvstændige bestemmelser i MDO-forordningen med et indhold svarende til de bestemmelser i forordningen om skibsbygningsindustrien, som de henviser til.
The effect of this was not to make the application of the TDM Regulation on these points dependent upon the continued validity of the Shipbuilding Regulation but rather to create new, autonomous provisions in the TDM Regulation of similar substance to the provisions of the Shipbuilding Regulation to which they referred.
Dette er på ingen måde i modstrid med det standpunkt, Kommissionen indtager i denne sag, nemlig at retsakter vedtaget af Fællesskabets institutioner skal have et retsgrundlag, der er gyldigt på det tidspunkt, hvor retsakten vedtages.
This in no way contradicts the Commission’s view in the present case that an act of the Community institutions must have a legal basis which is in force on the date on which the act is adopted.
Som Kommissionen anførte i beslutningen af 30. april 2008 om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure, er MDO-forordningen ikke længere i kraft og kan derfor ikke tjene som retsgrundlag ved vurderingen af den nye støtte.
As stated in the Commission’s decision of 30 April 2008 opening the formal investigation procedure, the TDM Regulation is no longer in force and thus cannot serve as a legal basis for the assessment of the new aid.
Bestemmelserne om statsstøtte til skibsbygningsindustrien [12] kan ikke begrunde, at den anmeldte støtte er forenelig med fællesmarkedet, af de årsager, der er gjort rede for i punkter 9 og 10 i beslutningen om iværksættelse af den formelle undersøgelsesprocedure, og andre statsstøttebestemmelser kan tilsyneladende heller ikke lægges til grund.
For the reasons indicated in the decision to initiate the investigation procedure (paragraphs 9 and 10), the notified aid is not compatible with the common market under the Framework on State aid to shipbuilding [12], nor does it seem to be compatible with the common market on the basis of any other applicable State aid provisions.
Kommissionen konstaterer, at Italien ikke har foreslået noget alternativt retsgrundlag for vurderingen af, om støtten er forenelig med fællesmarkedet, idet landet hævder, at der ikke er tale om »ny støtte«, hvilket Kommissionen som forklaret i betragtning 18-22 ikke kan acceptere.
The Commission further notes that Italy has not proposed any alternative legal basis for assessing the compatibility of the aid, but rather argued that this is not ‘new aid’ which, as explained in points 18 to 22, the Commission cannot accept.