natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen modtog desuden bemærkninger fra interesserede parter og sendte dem videre til Italien med en opfordring til at kommentere dem.
The Commission also received comments from other interested parties, which were forwarded to Italy, thus giving it the opportunity to respond to them.
Italiens bemærkninger blev fremsendt ved brev af 22. december 2006.
Italy’s comments were received by letter dated 22 December 2006.
Ved brev af 20. februar 2007 anmodede Kommissionen om supplerende oplysninger om takstordningen, som de italienske myndigheder fremsendte ved brev af 10. og 14. maj 2007.
By letter dated 20 February 2007, the Commission requested further information on the tariff scheme. That information was provided by Italy by letters dated 10 and 14 May 2007 respectively.
Den 18. september 2007 blev sagen opdelt i del A vedrørende de tre Terni-selskaber og del B vedrørende Alcoa.
On 18 September 2007, the case was split into part A, concerning the three Terni companies, and part B, with concerning Alcoa.
Den 20. november 2007 vedtog Kommissionen en endelig negativ beslutning med krav om tilbagebetaling af støtten til Terni-selskaberne [9].
On 20 November 2007, the Commission adopted a negative final decision concerning the Terni companies, ordering recovery of the aid [9].
I mellemtiden begyndte Kommissionen ved brev af 19. januar 2007 at undersøge, om det eventuelt var muligt at indføre overgangsforanstaltninger i forbindelse ned takstordningen for Alcoa på Sardinien på betingelse af, at Italien indførte et program for overdragelse af virtuel kapacitet (Virtual Power Plant, i det følgende benævnt »VPP«).
In the meantime, by letter dated 19 January 2007, the Commission started exploring the idea of transitional measures for the Alcoa tariff scheme in Sardinia, linked to the introduction of a virtual capacity release programme (Virtual Power Plant, hereinafter ‘VPP’).
Italien anmodede om et møde med Kommissionen, for at det kunne fremlægge de mulige betingelser for VPP.
Italy asked for a meeting with the Commission to review possible options for a VPP.
Sagen i hovedtræk
The main facts of the case
Aluminiumsproducenten Alcoa har siden 1996 betalt en nedsat el-takst i forbindelse med sine to smelteværker for primæraluminium på Sardinien (Portovesme) og i Veneto (Fusina).
The aluminium producer Alcoa has, since 1996, benefited from a preferential electricity tariff for its two primary aluminium smelters located in Sardinia (Portovesme) and Veneto (Fusina).
Taksten har dog ændret karakter i tidens løb og er blevet forlænget to gange af Italien, første gang i 2004 og på ny i 2005.
However, the nature of the tariff was modified over time, and twice prolonged by Italy, in 2004 and again in 2005.
Den pågældende takst subventioneres ved en kontant udbetaling fra den offentlige virksomhed Cassa Conguaglio [10], hvilket sænker den pris, der er fastsat ved kontrakt mellem Alcoa og virksomhedens el-leverandør ENEL.
The disputed tariff is subsidised by means of a cash payment by the Equalisation Fund (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico, a public body) [10], reducing the price established contractually between Alcoa and its electricity supplier ENEL.
De nødvendige midler tilvejebringes gennem en skattelignende afgift, som opkræves hos alle el-forbrugere (komponent A4 i el-taksten).
The required resources are raised via a parafiscal charge imposed on all electricity consumers by way of component A4 of the electricity bill.
De anfægtede lovbestemmelser og det italienske regelværk
The disputed legislative provisions and the regulatory context
Den favorable takstordning, som Alcoa er omfattet af, blev indført ved lovbestemmelser (2.2.1) og ved det udførlige regelværk, som el- og gasmyndigheden AEEG (2.2.2.1) har udarbejdet.
The preferential tariff scheme from which Alcoa benefits is provided for by the respective legislative provisions (2.2.1) and the detailed regulations laid down by the Authority for Electric Energy and Gas (Autorità per l’Energia Elettrica et il Gas — ‘AEEG’) (2.2.2.1).
Ordningen gennemføres af Cassa Conguaglio (2.2.2.2).
The Equalisation Fund is the implementing agency of the scheme (2.2.2.2).
Kommissionens undersøgelse af takstordningen for Alcoa skal derfor tage hensyn til både lovbestemmelserne og det italienske regelværk.
The Commission’s analysis of the Alcoa tariff scheme must therefore take account of both the legislative provisions and the Italian regulatory context.
Lovbestemmelserne
The legislative provisions
De relevante lovbestemmelser er artikel 1 i ministerpræsidentens dekret (Decreto del Presidente del Consiglio dei Ministri) af 6. februar 2004 [11] (i det følgende benævnt: »2004-dekretet«) som gennemført ved de relevante gennemførelsesbestemmelser, og artikel 11, stk. 11, i lovdekret (Decreto-legge) nr. 35 af 14. marts 2005, ophøjet til lov nr. 80/2005 om hasteforanstaltninger som led i handlingsplanen for den økonomiske, sociale og geografiske udvikling (»Disposizioni urgenti nell'ambito del Piano di azione per lo sviluppo economico, sociale e territoriale«) (i det følgende benævnt: »lov nr. 80/2005«) som gennemført ved de relevante gennemførelsesbestemmelser [12].
The legislative provisions concerned are Article 1 of the Prime Ministerial Decree of 6 February 2004 [11] (hereinafter ‘the 2004 Decree’), as implemented by the relevant regulatory provisions and Article 11(11) of Decree-Law No 35 of 14 March 2005, converted into Law No 80/2005 ‘Urgent Provisions under the Action Plan for Economic, Social and Territorial Development’ (hereinafter ‘Law No 80/2005’) as implemented by the relevant regulatory provisions [12].
Det italienske regelværk
The regulatory context in Italy
El- og gasmyndigheden
The AEEG
Den fastsætter og ajourfører især el-taksterne og betingelserne for tilvejebringelse af de midler, der er nødvendige til dækning af de generelle omkostninger ved systemet [14].
In particular, it sets and updates the electricity tariffs as well as the modalities for the collection of resources required to cover general system charges [14].
AEEG tager ved udøvelsen af sine funktioner hensyn til regeringens politik for levering af public service-ydelser [15].
In discharging these functions, the AEEG takes into account the policy indications given by the government as regards the provision of services in the general interest of the country [15].
I årenes løb har AEEG som led i sine beføjelser truffet mange beslutninger om nærmere betingelser for forvaltningen af de favorable takstordninger i Italien.
Acting within the powers attributed to it, the AEEG has, over the years, issued a large number of decisions (delibere) laying down precise modalities for the management of preferential tariff schemes in Italy.
Cassa Conguaglio
The Equalisation Fund
Baggrunden for indførelse af den nedsatte takst og dens udvikling i tidens løb
The context in which the preferential tariff was introduced and its changes over time
For at vurdere den takst, som Alcoa betaler, og som denne beslutning vedrører, er det nødvendigt at se på baggrunden for dens indførelse og dens udvikling i tidens løb.
In order to assess the Alcoa tariff which is the subject of this Decision it is necessary to revisit the context in which it was introduced and its changes over time.
Indførelsen af taksten: Alumix-beslutningen fra 1996
Introduction of the tariff: the 1996 Alumix decision
Som led i likvidationen af statskonglomeratet EFIM [16] i begyndelsen af 1990'erne blev den italienske aluminiumsproducent Alumix omstruktureret, privatiseret og solgt til Alcoa.
In the early 1990s, as part of the liquidation of the State-owned conglomerate EFIM [16], the Italian aluminium producer Alumix was restructured, privatised and sold to Alcoa.
Alumix drev to smelteværker for primæraluminium, et i Portovesme (Sardinien) og et i Fusina (Veneto).
Alumix operated two primary aluminium smelters, one in Portovesme, Sardinia, and the other in Fusina, Veneto.
Alcoas overtagelse af Alumix var betinget af, at den statsejede el-leverandør ENEL godkendte en nedsat takst for levering af elektricitet til de to smelteværker.
The acquisition of Alumix by Alcoa was made conditional upon the provision by ENEL, the State-owned electricity supplier, of a preferential tariff for the supply of electricity to the two smelters.
Alcoas nedsatte takst blev indført ved ministerielt dekret (Decreto Ministeriale) af 19. december 1995 (i det følgende benævnt: »1995-dekretet«).
The preferential tariff for Alcoa was established by the Ministerial Decree of 19 December 1995 (hereinafter ‘the 1995 Decree’).
Den nedsatte takst blev vurderet i henhold til statsstøttereglerne i sag C 38/1992.
The reduced tariff was examined under the State aid rules in the case C 38/92.
Kommissionen konkluderede i sin beslutning af 4. december 1996 [18] (i det følgende benævnt »Alumix«-beslutningen), at der ikke var tale om statsstøtte af de grunde, der er beskrevet nedenfor.
In its decision of 4 December 1996 [18] (hereinafter ‘the Alumix decision’), the Commission ruled that it did not constitute State aid on the basis of the considerations summarised below.
Som led i den pågældende ordning fastsatte staten den takst, der skulle gælde for Alcoa, og Italiens eneste el-leverandør på daværende tidspunkt, ENEL, leverede elektricitet til Alcoa til den fastsatte takst.
Under the arrangement under consideration, the State set the tariff to be charged to Alcoa, and ENEL, the only supplier of electricity at the time in Italy, provided Alcoa with electricity at the prescribed tariff.
Taksterne for de to smelteværker var blevet fastsat for ti år.
The prices for both smelters were established for 10 years.
ENEL var på daværende tidspunkt en offentlig virksomhed, som havde monopol på el-forsyningen [19].
ENEL was at the time a State-owned body [19] with a monopoly on the supply of electricity.
Kommissionen havde derfor undersøgt, om ENEL anvendte den fastsatte takst over for Alcoa på markedsøkonomiske vilkår.
The Commission, therefore, examined whether ENEL was acting like a rational market operator in applying the price set to Alcoa.
Kommissionen havde foretaget en vurdering af udbudssituationen for elektricitet i de pågældende to regioner i den tiårsperiode, hvor den nedsatte takst skulle anvendes.
The Commission assessed the electricity supply situation in the two regions concerned over the ten-year period covered by the preferential tariff.
Den havde bemærket, at el-markedet på Sardinien og i Veneto var præget af overskydende produktionskapacitet, som sandsynligvis ikke ville forsvinde i de efterfølgende ti år. Desuden havde den bemærket, at producenterne ikke kunne eksportere elektricitet fra disse regioner.
It noted that in Sardinia and Veneto the electricity market was characterised by an overcapacity in electricity generation which was unlikely to disappear in the following ten years.
For Sardiniens vedkommende var der ikke tilstrækkelige el-forbindelser til det italienske fastland, og for Venetos vedkommende var der ingen efterspørgsel i de tilstødende regioner [20].
It also noted that it was impossible for generators to export electricity from these regions because of insufficient interconnection with mainland Italy in the case of Sardinia and due to lack of demand from neighbouring regions in the case of Veneto [20].
I denne situation mente Kommissionen, at en stor erhvervskunde som Alcoa havde en betydelig forhandlingsposition i forhold til ENEL, fordi lukningen af de to smelteværker, der hørte til ENEL's største kunder i Italien, ville medføre en endnu større overkapacitet og ville forværre ENEL's omkostningsstruktur.
In these circumstances, the Commission held that a large industrial client like Alcoa had substantial bargaining power with respect to ENEL, since the closure of the two smelters, which were among ENEL’s best customers in Italy, would entail even greater overcapacity and a worsening cost structure for ENEL.
Det var derfor i ENEL's økonomiske interesse at levere elektricitet til en særdeles rimelig pris til smelteværkerne i Portovesme og Fusina.
Therefore it was in ENEL’s economic interest to supply the smelters in Portovesme and Fusina with electricity at a particularly low price.
Kommissionen mente, at en rationel el-leverandør ville være indstillet på at sælge til en pris, der dækkede dens gennemsnitlige marginale produktionsomkostninger, beregnet på grundlag af det brændselsmiks, som el-værkerne i de pågældende regioner rent faktisk anvender, plus et beskedent bidrag til de faste omkostninger.
The Commission considered that a rational electricity supplier would be prepared to sell at a price that covered its average marginal cost of production, calculated on the basis of the actual fuel mix used by power plants in the regions concerned, plus a small contribution towards fixed costs.
Det viste sig, at den pris, der var fastsat for Alcoa, opfyldte disse kriterier.
The price set for Alcoa was shown to comply with these criteria.
Hvad angår de beskedne årlige prisstigninger for Alcoa i de efterfølgende ti år, fandt Kommissionen dem berettigede på grundlag af en forventning om, at ENEL's marginale produktionsomkostninger ville falde i årenes løb som følge af en forbedring af brændstofmikset og produktionsteknologierne.
As for the modest annual increases in the Alcoa price set for the following ten years, the Commission considered them justified by the prediction that ENEL’s marginal cost of production would decrease over the years, thanks to improvements in the fuel mix and generation technologies.
Kommissionen konkluderede derfor, at ENEL ved fastsættelsen af taksten handlede som en rationel aktør, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, og at foranstaltningen ikke indebar statsstøtte som omhandlet i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
The Commission thus concluded that ENEL was behaving like a rational market operator in granting the tariff and the measure was according declared not to constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
Ændring af Alcoas takst til en »generel systemomkostning« og væsentlige ændringer i finansieringsordningen
Transformation of the Alcoa tariff into a ‘general system charge’ and relevant changes in the financing mechanism
I årene umiddelbart efter Alumix-beslutningen blev det italienske elektricitetssystem omstruktureret som led i den gradvise liberalisering af EU's el-marked [21].
In the years immediately following the Alumix decision, the Italian electricity system was restructured with a view to the gradual liberalisation of the EU electricity market [21].
I 1997 blev standardelektricitetstaksten [22] omstruktureret og opdelt i takstkomponenter [23].
In 1997 the standard electricity tariff [22] was restructured and divided into tariff components [23].
Alcoa-ordningen blev ændret første gang.
The Alcoa tariff underwent a first change.
Alumix-taksten, som før reformen var et samlet tal, blev opdelt i flere takstkomponenter, så den blev tilpasset efter den nye takststruktur.
The Alumix price, which had been a global figure before the reform, was unbundled into tariff components, so that it would fit within the new standard tariff structure.
De takstkomponenter, der gjaldt for Alcoa, blev sat ned, så den endelige pris svarede nøjagtigt til den, der var fastsat i Alumix-beslutningen.
The tariff components applicable to Alcoa were reduced in such a way that the end-price corresponded exactly to that of the Alumix decision.
I denne fase forsatte ENEL, i sin egenskab af eneste el-leverandør i Italien, med at anvende taksten direkte: den anvendte Alumix-prisen på Alcoa uden at modtage nogen kompensation for leverancerne til denne virksomhed.
At this stage, ENEL, as Italy’s sole electricity supplier, was still granting the tariff directly: it charged Alcoa the Alumix price, and did not receive any separate compensation in respect of its supplies to the undertaking.
Da Italien i 1999 gennemførte EU's første liberaliseringsdirektiv [24], ophørte ENEL med at være Italiens monopolleverandør af elektricitet og blev opdelt i flere foretagender.
In 1999, when Italy transposed the first EU liberalisation directive [24], ENEL ceased to have a monopoly over electricity supplies in Italy and was split into several entities.
Mens ENEL tidligere havde solgt elektricitet direkte til Alcoa til den nedsatte takst, indebar den nye ordning [26], at ENEL skulle modtage den fulde pris, som anvendes over for erhvervskunder, og at de øvrige el-forbrugere skulle bidrage med de midler, der var nødvendige for at sikre, at Alcoa fortsat kunne betale Alumix-taksten. I praksis blev den fulde pris opkrævet nominelt hos Alcoa, som så fik et direkte fradrag på regningen.
While ENEL had previously sold electricity directly to Alcoa at the preferential rate, under the new mechanism [26] ENEL received the full ordinary price charged to large industrial clients, and other electricity customers provided the funds necessary to ensure that Alcoa continued to pay the Alumix price.
ENEL finansierede dette fradrag gennem indtægterne af en ny skattelignende afgift, som blev opkrævet via takstkomponent A4 hos alle el-forbrugerne [27].
In practice, Alcoa was nominally charged the full price, but benefited from a direct discount on its bill. ENEL financed this discount by retaining the proceeds of a newly introduced parafiscal charge by way of component A4 of the electricity tariff which was paid by all users [27].
I 2002 indgik Alcoa en bilateral kontrakt med ENEL til en nominel pris omtrent svarende til ENEL's standardtakst for levering af højspændingselektricitet.
In 2002, Alcoa concluded a bilateral contract with ENEL at a nominal price corresponding approximately to the standard tariff charged by the utility for the supply of high-voltage electricity.
I praksis betalte Alcoa ved denne ordning den pris, der var fastsat i kontrakten med ENEL, og modtog efterfølgende fra Cassa Conguaglio et udligningsbidrag, som betød, at den fortsat betalte Alumix-prisen.
In practice, by this mechanism Alcoa paid the price contractually agreed with ENEL and received ex post from the Equalisation Fund a compensatory contribution enabling it in reality to continue paying the Alumix price.
For Alcoa trådte denne nye administrationsordning i kraft i september 2004 og anvendes stadigvæk [28].
For Alcoa, this new administrative arrangement came into effect in September 2004 and still applies to date [28].
Den første anfægtede forlængelse af Alcoa-taksten
The first disputed extension of the Alcoa tariff
Ved 2004-dekretet forlængede den italienske regering — indtil den 30. juni 2007 — den nedsatte el-takst, der var blevet indført ved dekret af 19. december 1995 for »el-leverancer til produktion af aluminium, bly, sølv og zink i de anlæg, der eksisterer på tidspunktet for dekretets ikrafttræden, og som er beliggende på øer, hvorfra der ikke eller i utilstrækkeligt omfang er forbindelser til de nationale el- og gasnet« [29].
By the 2004 Decree the Italian government extended to 30 June 2007 the preferential electricity tariff established by the Decree of 19 December 1995 for ‘supplies of electricity for the production of aluminium, lead, silver and zinc, limited to plants already in existence at the time of entry into force of the present Decree, located in insular areas having insufficient or no connections to the national electricity and gas networks’ [29].
I praksis tog 2004-dekretet sigte på a) at forlænge den eksisterende takst, der gjaldt for Alcoa, indtil juni 2007 og b) at udvide ordningen til også at omfatte andre virksomheder på Sardinien: Portovesme, ILA og Euroallumina.
In practice, the 2004 Decree was designed to (a) prolong the existing tariff applicable to Alcoa until June 2007 and (b) extend the same treatment to three other companies located in Sardinia: Portovesme, ILA and Euroallumina.
Forlængelsen af taksten for Alcoa, der blev indført ved 2004-dekretet, blev iværksat, ved AEEG-beslutning nr. 148/04, som også indførte ændringer i den finansieringsordning, der er beskrevet ovenfor i betragtning 43.
The extension of the Alcoa tariff set out by the 2004 Decree was implemented, at the regulatory level, by AEEG Decision No 148/04/EC which also introduced the changes to the financing mechanism mentioned in recital 43 above.
Denne første forlængelse var omfattet af den formelle undersøgelsesprocedure, der blev indledt med hensyn til 2004-dekretet i sag C 38/04 [30].
This first prolongation was the subject of the formal investigation proceedings concerning the 2004 Decree opened in Case C 38/04 [30].
Ifølge Italien [31] har Alcoa ikke været omfattet af 2004-dekretet, men har fortsat været omfattet af taksten i henhold til det oprindelige retsgrundlag, nemlig 1995-dekretet.
According to Italy [31], the 2004 Decree was not implemented with respect to Alcoa, which continued to benefit from the tariff based on its original legal basis, the 1995 Decree.
Den anden anfægtede forlængelse af Alcoa-taksten
The second disputed extension of the Alcoa tariff
Ved artikel 11, stk. 11, i lov nr. 80/2005 forlængede de italienske myndigheder den nedsatte takst, der gjaldt for Alcoa, indtil 2010 på de betingelser, der var gældende den 31. december 2004 [32].
By Article 11(11) of Law No 80/2005, the Italian authorities extended until 2010 the preferential tariff for Alcoa at the tariff conditions in force on 31 December 2004 [32].
For at fastlægge den pris, som Alcoa skulle betale efter 2005, blev der ved lov nr. 80/2005 indført en indekseringsordning, hvorved den nedsatte takst (dvs. den takst, der blev fastsat i Alumix-beslutningen for 2005) fra 1. januar 2006 ville blive forhøjet med 4 % på årsbasis, eller, hvis sidstnævnte takst var højere, med den gennemsnitlige procentuelle forhøjelse af engrospriserne på el-børserne i Amsterdam og Frankfurt [33].
In order to determine the price which Alcoa should pay beyond 2005, Law No 80/2005 introduced an indexation mechanism whereby, from 1 January 2006, the preferential price (that is the price set in the Alumix decision for the year 2005) was to increase by 4 % yearly, or, alternatively, by the average percentage increase in the Amsterdam and Frankfurt electricity exchanges [33].
Efter konsultationer med støttemodtagerne anlagde AEEG dog en anden fortolkning af indekseringsordningen.
However, after consultations with the beneficiaries, the AEEG gave a different interpretation to the updated mechanism.
I AEEG's beslutning nr. 217/05 blev det nemlig fastslået, at den årlige takststigning ville følge de gennemsnitlige engrospriser, uden dog at kunne overstige 4 %.
AEEG Decision No 217/05 stipulated that the annual tariff increase would follow average wholesale prices, but could not increase by more than 4 %.
Denne indekseringsordning gav sig i praksis udslag i årlige takststigninger, som var lavere end dem, der oprindelig var fastsat i lovgivningen.
This updated mechanism resulted de facto in lower annual increases in the preferential tariff compared to what was originally provided for in the legislation.
Anden forlængelse blev omfattet af den formelle undersøgelsesprocedure, der blev indledt i sag C 36/06.
The second extension was the subject of the formal investigation proceedings opened in Case C 36/06.
Da Kommissionen indledte den formelle undersøgelsesprocedure med hensyn til artikel 11, stk. 12, i lov nr. 80/2005, gjorde AEEG, ved beslutning nr. 190/06, i henhold til lov nr. 80/2005 udbetalingerne betinget af, at Alcoa stillede en bankgaranti eller en moderselskabsgaranti til dækning af risikoen for tilbagesøgning af støtten.
When the Commission opened formal investigation proceedings in respect of Article 11(12) of Law No 80/2005, the AEEG, by Decision No 190/06, made payments under Law No 80/2005 conditional upon the provision by Alcoa of a bank or parent company guarantee to cover the risk of recovery of the aid.
Cassa Conguaglio's udbetalinger til Alcoa i perioden januar 2006-januar 2009 er gengivet i nedenstående tabel.
The payments made by the Equalisation Fund to Alcoa over the period from January 2006 to January 2009 are indicated in the table below.