natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen kan heller ikke godtage de argumenter, Italien anfører på basis af generelle retsprincipper såsom berettigede forventninger og ligestilling.
Similarly, the Commission cannot accept Italy’s arguments concerning the general legal principles of legitimate expectation and equal treatment.
Italien hævder, at de værfter, som har ansøgt om støtte under ordningen, medens MDO-forordningen endnu var gældende, og som opfyldte forudsætninger for at komme i betragtning, men som ikke har fået støtte på grund af manglende budgetmidler, har en berettiget forventning om støtte; Italien hævder endvidere, at disse værfter ud fra det generelle princip om, at berettigede forventninger skal indfries (og med den begrundelse, at disse værfter bør ligestilles med de værfter, der faktisk har modtaget støtte), har krav på støtte, uanset om MDO-forordningen stadig er gældende eller ej.
Italy contends that shipbuilders who applied for aid under the scheme when the TDM Regulation was still in force and who met the conditions for qualifying for the aid, but did not receive it because of a lack of budgetary resources, have a legitimate expectation in receiving the aid; it also contends that under the general principle of protection of legitimate expectation (and also for reasons of equal treatment with those shipbuilders who did receive aid from the available funds), they are entitled to receive the aid, irrespective of whether or not the TDM Regulation still applies.
Det er fast retspraksis, at retten til at påberåbe sig princippet om, at berettigede forventninger skal indfries, kan gøres gældende af enhver, som Fællesskabets myndigheder ved at afgive klare forsikringer har givet berettigede forventninger.
According to settled case law the right to rely on the principle of protection of legitimate expectation extends to any individual who is in a situation in which it is clear that the Community authorities have, by giving him precise assurances, led him to entertain legitimate expectations.
Forudsætningen for at kunne gøre dette princip gældende er imidlertid, at myndighederne har afgivet klare forsikringer [13].
However, a person may not plead infringement of this principle unless he has been given precise assurances by the authorities [13].
I det foreliggende tilfælde er det Kommissionens opfattelse, at de potentielle støttemodtagere kan gøre den berettigede forventning gældende, at den støtte, der ydes som led i støtteforanstaltningen, således som denne blev godkendt af Kommissionen, dvs. med budgetbegrænsningen på 10 mio. EUR, er lovlig.
In the present case, the Commission considers that the scheme’s potential beneficiaries could argue a legitimate expectation that any aid granted on the terms of the scheme as approved by the Commission, including the budgetary limitation to EUR 10 million, would be lawful.
Hvad Italien argumenterer for, er imidlertid ensbetydende med en forventning om ikke blot at kunne få støtte efter ordningens udløb, men også at kunne få støtte ud over det godkendte budget, med andre ord en forventning om ny statsstøtte.
However, what Italy is arguing amounts to an expectation to benefit from aid after expiry of the scheme, and in particular to benefit from grants in excess of the approved budget, i.e. to an expectation to receive new State aid.
Principielt kan en virksomhed ikke nære nogen berettiget forventning om støtte, hvis denne ikke er godkendt af Kommissionen i overensstemmelse med den i traktaten fastlagte procedure [14].
An undertaking may not in principle entertain a legitimate expectation to receive aid which has not been approved by the Commission in accordance with the procedure provided for by the EC Treaty [14].
En virksomhed kan således heller ikke påberåbe sig et generelt ligestillingsprincip for at blive behandlet på samme måde som virksomheder, der har modtaget godkendt støtte.
For the same reason, it may not invoke a general principle of equal treatment in order to be treated on an equal footing with the beneficiaries of an approved aid.
Italien henviser ydermere til en fast retspraksis, som landet mener afspejler en regel om, at accessoriske krav følger hovedkravet (»accessorium sequitur principale«), hvoraf det udledes, at en ressourcemæssig ajourføring af offentlig støtte med det formål at afhjælpe tidsafhængige virkninger eller udligne virkningen af, at en udgiftsprognose har vist sig at være ansat for lavt, ikke udgør ny støtte, selv med en forhøjelse af det oprindelige tilskudsbeløb, subsidiært er forenelig med det retsgrundlag, der gjorde den oprindelige støtte berettiget.
Italy further quotes case law which, it considers, reflects application of the principle accessorium sequitur principale (the decision on the main issue applies to associated issues) and supports the inference that even if the updating of public policy resources, designed to correct the effect of time or cost forecasts that have proved inadequate, involves increasing the initial aid, it does not constitute new aid, or is compatible with the legal basis that justified the original aid.
Den citerede retspraksis understøtter imidlertid ikke Italiens påstand.
However, the case law cited does not support Italy’s position.
I dommen i sag C 223/85 slog Domstolen fast, at det forhold, at Kommissionen ikke havde handlet inden for en rimelig frist, kombineret med den omstændighed, at støtten tog sigte på dækning af ekstraomkostninger i forbindelse med en foranstaltning, hvortil der var ydet godkendt støtte, havde vakt berettiget forventning hos modtageren om, at der ikke ville blive rejst indvendinger mod støtten.
In its judgment in Case C 223/85, the Court found that the Commission’s failure to act within a reasonable time in conjunction with the fact that the aid was intended to cover the additional costs of an operation which had been in receipt of authorised aid had given the beneficiary a legitimate expectation that the aid would encounter no objection.
Kommissionen kan imidlertid ikke se, hvordan denne præcedens skulle understøtte Italiens argument om, at ajourføringen af ordningens budget ikke udgør ny støtte, subsidiært er forenelig med det retsgrundlag, der gjorde den oprindelige støtte berettiget, dvs. MDO-forordningen.
However, the Commission does not see how this precedent supports Italy’s view that the updating of the scheme’s budget does not constitute new aid or, alternatively, that it is compatible according to the legal basis that justified the original aid, i.e. the TDM Regulation.
Tværtimod bemærker Kommissionen, at det af Domstolen i nævnte dom på ingen måde bestrides, at støtten, der »blev udbetalt til dækning af yderligere omkostninger til foranstaltninger, som der […] var ydet en godkendt støtte til«, krævede en godkendelse fra Kommissionen, jf. traktatens artikel 87, stk. 1 (på daværende tidspunkt artikel 93).
On the contrary, the Commission notes that in this ruling the Court in no way questioned that ‘aid … intended to meet additional costs of an operation which had been in receipt of an authorized aid’ required the Commission’s approval under Article 87(1) (then 93) of the EC Treaty.
Ydermere har Italien ikke godtgjort, at Kommissionen i det foreliggende tilfælde ikke har handlet inden for en rimelig frist.
In addition, Italy has not shown that in the present case the Commission failed to act within a reasonable time.
Tværtimod er sagen den, at Italien ikke anmeldte forhøjelsen af ordningen, medens MDO-forordningen endnu var gældende.
On the contrary, it was, rather, Italy that failed to notify an increase in the scheme while the TDM Regulation was still in force.
Sag C-364/90 underbygger heller ikke Italiens argument.
Case C-364/90 does not back up Italy’s view either.
I den del af dommen, som Italien henviser til, fastslår Domstolen blot, at Kommissionen ikke har givet en fyldestgørende begrundelse for et afslag på statsstøtte; domstolen præciserer derefter, at visse dokumenter, der var blevet fremlagt inden sagens indbringelse for Domstolen, var tilstrækkeligt klart affattede til, at samme argumenter kunne antages til realitetsbehandling under sagen for Domstolen.
In the part of the judgment to which Italy refers, the Court merely finds that the Commission failed to justify adequately a negative State aid decision and makes the point that certain documents submitted in the pre-litigation phase were sufficiently clear to make the same arguments admissible in the procedure before the Court.
Kommissionen forstår ikke, hvordan disse punkter af ren proceduremæssig art skulle kunne underbygge Italiens argument om, at forhøjelsen af foranstaltningens budget burde kunne godkendes på grundlag af MDO-forordningen, da der er tale om et materielt anliggende.
The Commission cannot see how these purely procedural points provide any authority for Italy’s view that increasing the budget of the scheme should, as a matter of substantive law, be approved on the basis of the TDM Regulation.
Med hensyn til Italiens argument om, at den anmeldte støtte ikke er i strid med en afgørelse, hvori WTO erklærer, at bestemmelserne i MDO-forordningen ikke opfylder WTO's krav, har Kommissionen allerede i forbindelse med andre beslutninger anført, at det følger af Domstolens retspraksis, at Fællesskabets bestemmelser så vidt muligt skal tolkes på grundlag af international ret, dvs. også under hensyntagen til EU's WTO-forpligtelser [15].
Finally, as regards Italy’s comment according to which the notified aid does not conflict with a decision of the World Trade Organisation (WTO) which found that the provisions of the TDM Regulation did not comply with WTO rules, the Commission has already noted in previous decisions that, according to the settled case law of the Court of Justice, Community legislation must, as far as possible, be interpreted in the light of international law, including the EC’s WTO obligations [15].
Fortolkningen af MDO-forordningen skal derfor ses på baggrund af Fællesskabets internationale forpligtelser [16].
Therefore interpretation of the TDM Regulation must also be seen in the light of the Community’s international obligations [16].
I denne forbindelse skal Kommissionen anføre, at MDO-forordningens forenelighed med WTO's regler blev anfægtet af Korea.
In this context, the Commission recalls that Korea challenged the compatibility of the TDM Regulation with WTO rules.
Den 22. april 2005 offentliggjorde et panel en beretning, hvori det konkluderes, at MDO-forordningen og forskellige nationale MDO-ordninger — som var i kraft på det tidspunkt, hvor Korea indbragte sagen for WTO — er i strid med artikel 23, stk. 1, i Forståelsen vedrørende reglerne og procedurerne for tvistbilæggelse [17].
On 22 April 2005, a Panel issued a report concluding that the TDM Regulation and several national TDM schemes — in place at the time when Korea initiated the WTO dispute — were in breach of Article 23(1) of the Understanding on rules and procedures governing the settlement of disputes (DSU) [17].
Instansen til bilæggelse af tvister (DSB) vedtog den 20. juni 2005 panelets beretning, hvori det anbefaledes, at Fællesskabet skulle bringe MDO-forordningen og de nationale MDO-ordninger i overensstemmelse med de forpligtelser, der påhviler EU i medfør af WTO-aftalerne [18].
On 20 June 2005, the WTO Dispute Settlement Body (DSB) adopted the Panel report, which recommended that the Community should bring the TDM Regulation and the national TDM schemes into conformity with its obligations under the WTO Agreements [18].
Den 20. juli 2005 meddelte Kommissionen Instansen til bilæggelse af tvister, at Fællesskabets regler nu var i overensstemmelse med instansens afgørelser og henstillinger, idet MDO-forordningen var udløbet den 31. marts 2005, og medlemsstaterne ikke længere kunne yde driftsstøtte på grundlag af nævnte forordning.
On 20 July 2005, the Community informed the DSB that its rules were now in conformity with the DSB ruling and recommendations since the TDM Regulation had expired on 31 March 2005 and Member States could no longer grant operating aid under this Regulation.
I panelets beretning og DSB's afgørelse om vedtagelsen af nævnte beretning blev det fastslået, at MDO-forordningen var i strid med WTO's regler, og Fællesskabet fik pålæg om at standse anvendelsen heraf.
The Panel report and the DSB ruling adopting that report condemned the TDM Regulation per se for being in breach of WTO rules and required the Community to stop applying it.
Fællesskabets pligt til at implementere instansens afgørelse gælder også for eventuelle fremtidige beslutninger om ydelse af støtte på grundlag af MDO-forordningen [19].
The Community’s obligation to implement the DSB ruling also applies to future decisions to grant new aid in application of the TDM Regulation [19].
Fællesskabet afgav løfte om, at der ikke fremover ville blive ydet støtte på grundlag af forordningen, da det meddelte instansen, at dets regler nu var i overensstemmelse med instansens afgørelse og henstilling, eftersom MDO-forordningen var udløbet den 31. marts 2005, og medlemsstaterne ikke længere kunne yde driftsstøtte på grundlag af nævnte forordning.
The Community, by informing the DSB that its rules now complied with the DSB ruling and recommendations, since the TDM Regulation had expired on 31 March 2005 and Member States could therefore no longer grant operating aid under that Regulation, undertook no longer to apply the Regulation to grant new aid.
En godkendelse af den her omhandlede støtte vil følgelig krænke Fællesskabets internationale forpligtelser.
Accordingly, approving the present aid would result in a breach by the Community of its international commitments.
Konklusion
CONCLUSION
Kommissionen finder af ovenstående årsager, at den anmeldte støtte er uforenelig med fællesmarkedet
For the reasons set out above, the Commission finds that the notified State aid is incompatible with the common market,
Den statsstøtte, som Italien påtænker at yde ved en ændring af støtteordning N 59/04 vedrørende en midlertidig defensiv ordning for skibsbygningsindustrien, og som indebærer en forhøjelse på 10 mio. EUR af ordningens budget, er uforenelig med fællesmarkedet.
The State aid which Italy is planning to implement by altering scheme N 59/04 concerning a temporary defensive mechanism for shipbuilding, which entails an increase of EUR 10 million, is incompatible with the common market.
Støtten må derfor ikke ydes.
Therefore the aid may not be implemented.
Italien giver senest to måneder efter denne beslutning Kommissionen meddelelse om, hvilke foranstaltninger landet har truffet for at efterkomme beslutningen.
Italy shall inform the Commission, within two months of notification of this Decision, of the measures taken to comply with it.
EUT C 140 af 6.6.2008, s. 20.
OJ C 140, 6.6.2008, p. 20.
Domstolens dom af 14. november 1984 i sag SA Intermills mod Kommissionen, Sml. 1984, s. 3809, præmis 17.
Judgment of the Court Justice in Case 323/82 Intermills v Commission [1984] ECR 1984, p. 3809, paragraph 17.
Statsstøtte N 59/04 (EUT C 100 af 26.4.2005, s. 27).
State aid N 59/04 (OJ C 100, 26.4.2005, p. 27).
Beslutningen kan konsulteres på det autentiske sprog på http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/register/ii/by_case_nr_n2004_0030.html#59
The decision is available in the authentic language at http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/register/ii/by_case_nr_n2004_0030.html#59
Domstolens dom af 24. november 1987 i sag 223/85, RSV mod Kommissionen, Sml. 1987, s. 4617.
RSV v Commission [1987] ECR 4617.
Domstolens dom af 28. april 1993 i sag C-364/90, Italia mod Kommissionen, Sml. 1993, s. I-2097.
Italy v Commission [1993] ECR I-2097.
Se bl.a. Førsteinstansrettens endnu ikke offentliggjorte dom af 24. september 2008 i sag T 20/03, Kahla mod Thüringen Porzellan, præmis 146.
See, inter alia, the judgment of the Court of First Instance of 24 September 2008 in Case T20/03 Kahla/Thüringen Porzellan, not yet reported paragraph 146.
Se f.eks. Domstolen dom i sag C 5/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. 1990, s. I-3437, præmis 14.
See, for instance, the Court of Justice’s judgment in Case C-5/89 Commission v Germany [1990] ECR I-3437, paragraph 14.
Sag C 26/06 (ex N 110/06) (EUT L 219 af 24.8.2007, s. 25) og sag C 32/07 (ex N 389/06) (EUT L 108 af 18.4.2008, s. 23).
Cases C 26/06 (ex N 110/06) (OJ L 219, 24.8.2007, p. 25) and C 32/07 (ex N 389/06) (OJ L 108, 18.4.2008, p. 23).
Se EC — Measures affecting trade in commercial vessels, WT/DS301/R, pkt. 7184-7222 & 8.1(d).
See EC — Measures affecting trade in commercial vessels, WT/DS301/R, paragraphs 7.184-7.222 and 8.1(d).
Se EC — Measures affecting trade in commercial vessels, WT/DS301/R, pkt. 7.21.
See EC — Measures affecting trade in commercial vessels, WT/DS301/R, paragraph 7.21.
Kommissionen forlængede fristen til den 7. juli 2008 ved brev af 9. juni 2008.
By letter dated 9 June 2008, the Commission granted the request and extended the deadline for the submission of comments to 7 July 2008.
Italien fremsendte sine bemærkninger ved brev af 7. juli 2008, der blev registreret som indgået i Kommissionen på samme dato (dvs. inden for den forlængede frist).
Italy eventually submitted its comments by letter dated 7 July 2008, registered as received at the Commission on the same day (i.e. within the extended time limit).
(i det følgende benævnt »De Poli«), som mener at være berørt af sagen, fremsatte bemærkninger ved brev af 12. september 2008, der blev registreret som indgået i Kommissionen den 17. september 2008.
(hereinafter ‘De Poli’), which claimed to be an interested party, submitted comments by letter dated 17 September 2008, registered as received at the Commission on 17 September 2008.
De Poli er et italiensk skibsværft, der ligger i Venezia-Pellestrina.
De Poli is an Italian shipyard established in Venezia-Pellestrina.
Fristen for berørte parters indsendelse af bemærkninger udløb en måned efter det tidspunkt, hvor beslutningen om, at proceduren i traktatens artikel 88, stk. 2, skulle iværksættes, blev offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende, dvs. den 7. juli 2008.
However, the period within which interested parties could submit comments expired one month after the publication in the Official Journal of the European Union of the decision to initiate the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty, i.e. on 7 July 2008.
Bemærkningerne fra De Poli blev fremsat efter udløbet af denne frist.
De Poli’s comments were submitted after the end of this period.
Sag C-53/96, Hermes, Sml. 1998, s. I-3603, præmis 28; sag C-76/00 P, Petrotub, Sml. 2003, s. I-79, præmis 57.
Case C-53/96 Hermes [1998] ECR, I-3603, paragraph 28; Case C-76/00 P, Petrotub [2003] ECR. I-79, paragraph 57.
af 19. januar 2010
of 19 January 2010
om bemyndigelse af Den Portugisiske Republik til at anvende en foranstaltning, der fraviger bestemmelserne i artikel 168, 193 og 250 i direktiv 2006/112/EF om det fælles merværdiafgiftssystem
authorising the Portuguese Republic to apply a measure derogating from Articles 168, 193 and 250 of Directive 2006/112/EC on the common system of value added tax
Den Portugisiske Republik (i det følgende benævnt »Portugal«) har ved Rådets beslutning 2004/738/EF [2] fået bemyndigelse til indtil den 31. december 2009 at anvende en fakultativ særordning for dørsalgssektoren, hvorefter på den ene side virksomheder i denne sektor, som har tilladelse til at anvende denne ordning som fravigelse af artikel 21, stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag [3], er betalingspligtige for moms på leveringer, der foretages af deres dørsalgsforhandlere til de endelige forbrugere.
The Portuguese Republic (hereinafter referred to as Portugal) was authorised by Council Decision 2004/738/EC [2] to apply until 31 December 2009 a special optional scheme for the taxation of doorstep sales, whereby, firstly, by way of derogation from Article 21(1)(a) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes – Common system of value added tax: uniform basis of assessment [3], any firm operating in this sector which has been authorised to apply this scheme is liable for the value added tax (VAT) payable on goods supplied by its resellers to final consumers.
Som fravigelse af artikel 22 i nævnte direktiv fritages dørsalgsforhandlerne på den anden side fra de i denne artikel nævnte forpligtelser for så vidt angår de pågældende leveringer.
Secondly, by way of derogation from Article 22 of the said Directive, the resellers are exempt from the obligations laid down in that Article for those goods supplied.
For at få en sådan tilladelse skal virksomhedens samlede omsætning hidrøre fra dørsalg udført af dørsalgsforhandlere i eget navn og for egen regning.
In order to obtain such an authorisation, the firm must derive its entire turnover from doorstep sales by resellers working in their own name and on their own account.
Desuden skal alle de varer, der sælges, være anført på en i forvejen opstillet liste over de priser, der anvendes i det endelige forbrugsled, og virksomheden skal sælge sine varer direkte til dørsalgsforhandlere, som derpå sælger dem direkte til de endelige forbrugere.
Moreover, all products sold by the firm must appear in a pre-established list of the prices applicable at the final consumption stage and the firm must sell its products direct to resellers who, in turn, sell direct to final consumers.
Ved brev registreret i Kommissionens Generalsekretariat den 30. juni 2009 anmodede Portugal om tilladelse til at forlænge denne særordning som fravigelse af artikel 193 og 250 i direktiv 2006/112/EF, og ved yderligere brev registreret i Kommissionens Generalsekretariat den 9. september 2009 anmodede Portugal om, at dørsalgsforhandlerne, som fravigelse fra artikel 168 i direktiv 2006/112/EF, ikke kan fradrage momsen på de varer, som den fravigende foranstaltning omfatter.
By letter registered by the Secretariat-General of the Commission on 30 June 2009, Portugal requested an extension of this special scheme for derogating from Articles 193 and 250 of Directive 2006/112/EC and, by additional letter registered by the Secretariat-General of the Commission on 9 September 2009, requested that resellers, by way of derogation from Article 168 of Directive 2006/112/EC, should not be allowed to deduct the VAT payable on the goods covered by the derogation.
I overensstemmelse med artikel 395, stk. 2, i direktiv 2006/112/EF underrettede Kommissionen ved brev af 27. oktober 2009 de øvrige medlemsstater om denne anmodning.
In accordance with Article 395(2) of Directive 2006/112/EC, the Commission informed the other Member States of that request, by letter of 27 October 2009.
Ved brev af 29. oktober 2009 meddelte Kommissionen Portugal, at den var i besiddelse af alle nødvendige oplysninger.
By letter of 29 October 2009, the Commission notified Portugal that it had all the necessary information.
Denne særordning bevirker, at virksomheder, der har behørig tilladelse, i stedet for en lang række dørsalgsforhandlere, udpeges som fradragsberettigede for den moms, der skal betales eller er betalt af dørsalgsforhandlerne for de varer, der er leveret til dem af de pågældende virksomheder, og som betalingspligtige for moms for dørsalgsforhandlernes levering af disse varer til de endelige forbrugere.
This special scheme has the effect of conferring on duly authorised firms, rather than numerous travelling salesmen, the right to deduct VAT payable or paid by these resellers on the goods these firms have supplied to them, and making the firms liable for the VAT payable on the supply of these goods to the final consumers by the resellers.
Disse virksomheder, der har fået tilladelse, pålægges desuden at opfylde de momsangivelses- og -betalingsforpligtelser, som deres dørsalgsforhandlere er fritaget for.
These authorised firms are also responsible for fulfilling the corresponding obligations to submit a VAT return and pay VAT, from which their resellers are exempt.