natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De spanske myndigheder anfægter også Kommissionens kompetence til at modsætte sig denne generelle foranstaltning ved at fastslå, at Kommissionen ikke kan harmonisere beskatning med udgangspunkt i reglerne om statsstøtte.
The Spanish authorities also contest the competence of the Commission to challenge this general measure as they consider that the Commission cannot use State aid rules as the basis for harmonising tax issues.
De spanske myndigheders synspunkter støttes af tredive interesserede parter (i det følgende benævnt »de tredive interesserede parter«), mens to interesserede parter (i det følgende benævnt »de to interesserede parter«) mener, at artikel 12, stk. 5, i TRLIS udgør ulovlig statsstøtte, som er uforenelig med fællesmarkedet.
In general, 30 interested third parties (hereinafter the 30 interested parties) support the views of the Spanish authorities, whereas another two third parties (hereinafter the two parties) consider that Article 12(5) TRLIS constitutes an unlawful State aid measure incompatible with the common market.
I de følgende afsnit redegøres der derfor under ét for de tredive interesserede parters og de spanske myndigheders argumenter, mens de to interesserede parters argumenter fremlægges separat.
Hence the arguments of the 30 interested parties will be presented together with the position of the Spanish authorities, while the arguments of the two parties will be described separately.
Bemærkninger fra de spanske myndigheder og de tredive interesserede parter
Comments from the Spanish authorities and the 30 interested parties
De spanske myndigheder mener som udgangspunkt, at direkte skatter henhører under medlemsstaternes kompetence.
As an opening comment, the Spanish authorities stress that direct taxation falls within the competence of the Member States.
Kommissionen bør derfor på dette område henholde sig til subsidiaritetsprincippet som omhandlet i traktatens artikel 5.
Therefore, the Commission’s action in this field should comply with the subsidiarity principle in Article 5 of the Treaty.
De spanske myndigheder gør på den anden side opmærksom på, at artikel 3 og artikel 58, stk. 1, litra a), i traktaten giver medlemsstaterne mulighed for at indføre forskellige skatteordninger afhængigt af, hvor investeringen foretages, eller de skattepligtige er hjemmehørende, uden at dette betragtes som en begrænsning af den frie bevægelighed for kapital.
Moreover, the Spanish authorities recall that Articles 3 and 58(1)(a) of the Treaty allow Member States to establish different tax systems according to the location of the investment or the tax residence of the taxpayer, without this being considered a restriction on the free movement of capital.
De tredive interesserede parter fremfører desuden, at en negativ beslutning fra Kommissionens side ville krænke princippet om national autonomi på beskatningsområdet, som er fastsat i traktaten, samt artikel 56, der forbyder restriktioner for kapitalbevægelser.
The 30 interested parties also maintain that a negative Commission decision would breach the principle of national fiscal autonomy laid down in the Treaty, as well as Article 56 of the Treaty, which prohibits restrictions on the free movement of capital.
Den anfægtede foranstaltning udgør ikke statsstøtte
The measure at issue does not constitute State aid
De spanske myndigheder og de tredive interesserede parter mener ikke, at den anfægtede foranstaltning udgør statsstøtte, jf. traktatens artikel 87, stk. 1, da den: i) ikke giver nogen økonomisk fordel, ii) ikke begunstiger bestemte virksomheder og iii) ikke fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen mellem medlemsstaterne.
The Spanish authorities and the 30 interested parties consider that the measure at issue does not to constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty since: (i) it does not confer an economic advantage; (ii) it does not favour certain undertakings; and (iii) it does not distort or threaten to distort competition between Member States.
I overensstemmelse med den iboende logik i det spanske skattesystem mener de, at den anfægtede foranstaltning bør betragtes som en generel foranstaltning, der anvendes uden forskel på enhver virksomhed og aktivitet.
In line with the logic of the Spanish tax system, they maintain that the measure at issue should be considered a general measure that applies indiscriminately to any type of company and activity.
Den anfægtede foranstaltning giver ingen økonomisk fordel
The measure at issue does not confer an economic advantage
I modsætning til den holdning, som Kommissionen giver udtryk for i sin beslutning om at indlede proceduren, udgør artikel 12, stk. 5, i TRLIS efter de spanske myndigheders opfattelse ikke en undtagelse fra den spanske lovgivning om selskabsbeskatning, eftersom i) det ikke er relevant at henvise til den spanske regnskabsordning for at begrunde, at der foreligger en undtagelse i beskatningssystemet, og ii) hvis det var relevant, har karakteriseringen af finansiel goodwill som et aktiv, hvis værdi kan afskrives over en vis periode, længe været et integrerende element i de spanske regler for virksomheders regnskabsføring og beskatning.
Contrary to the Commission’s position as expressed in the initiating Decision, the Spanish authorities maintain that Article 12(5) TRLIS does not constitute an exception to the Spanish corporate tax system since: (i) the Spanish accounting system is not an appropriate point of reference to substantiate the existence of an exception to the tax system; and (ii) even if it were, the characterisation of financial goodwill as a depreciable asset over time has historically been a general feature of the Spanish accounting and corporate tax systems.
På grund af den manglende harmonisering af regnskabsstandarderne kan der for det første ikke henvises til regnskabsresultatet for at fastslå, om den anfægtede foranstaltning er af en usædvanlig karakter.
Firstly, because of the lack of harmonisation of accounting rules, the accounting result cannot serve as a reference point for establishing the exceptional nature of the measure at issue.
I Spanien beregnes beskatningsgrundlaget således ud fra regnskabsresultatet, som justeres i henhold skattereglerne.
Indeed, in Spain, the tax base is calculated on the basis of the accounting result, adjusted according to tax rules.
I den foreliggende sag kan der derfor efter Spaniens opfattelse ikke henvises til regnskabsbetragtninger i forbindelse med en beskatningsforanstaltning.
Therefore, in the case at hand, accounting considerations cannot, in Spain’s view, serve as a reference point for a tax measure.
For det andet er det ikke en korrekt vurdering, at afskrivningen af goodwill ikke indgår i den spanske regnskabsordnings logik, da både goodwill [18] og finansiel goodwill [19] kan afskrives over en periode på højest 20 år.
Secondly, it is incorrect to consider goodwill amortisation not to be within the logic of the Spanish accounting system since both goodwill [18] and financial goodwill [19] can be amortised over periods of up to 20 years.
Disse empiriske regler afspejler værditabet for de pågældende aktiver, hvad enten de er materielle eller ej.
These empirical rules reflect the loss of value of the underlying assets, whether or not tangible.
Artikel 12, stk. 5, i TRLIS udgør derfor ikke en undtagelse, da den ikke adskiller sig fra de regler for afskrivning af goodwill, der er fastsat i de spanske regnskabs- og beskatningssystemer.
Therefore, Article 12(5) TRLIS does not constitute an exception as it does not depart from the rules on amortisation of goodwill established in the Spanish accounting and tax systems.
De spanske myndigheder gør for det tredje opmærksom på, at den anfægtede foranstaltning ikke giver nogen egentlig økonomisk fordel, da det beløb, der er fradraget ved salg af den erhvervede kapitalandel, inddrives gennem beskatningen af kapitalgevinster, således at skatteyderen befinder sig i den samme situation som hvis artikel 12, stk. 5, i TRLIS ikke var blevet anvendt.
Thirdly, the Spanish authorities point out that the measure at issue does not constitute a true economic advantage since, in the case of sale of the acquired shareholding, the amount deducted is recovered by taxation of the capital gain, thus placing the taxpayer in the same situation as if Article 12(5) TRLIS had not been applied.
Det hævdes for det fjerde, at Kommissionen fejlagtigt henviser til artikel 11, stk. 4, og artikel 89, stk. 3, i TRLIS for at godtgøre, at der foreligger en fordel.
Fourthly, the Commission incorrectly refers to Articles 11(4) and 89(3) TRLIS to establish the existence of an advantage.
I beslutningen om at indlede proceduren fremfører Kommissionen, at det for at komme ind under artikel 12, stk. 5, i TRLIS ikke er nødvendigt, at der foreligger en sammenslutning af virksomheder, eller at kontrollen med målvirksomheden overtages.
In the initiating Decision, the Commission states that neither a business combination nor takeover of the target company is necessary to benefit from Article 12(5) TRLIS.
Denne erklæring er udtryk for en manglende forståelse af det spanske skattesystem, eftersom disse to artikler ikke forhindrer, at en gruppe af virksomheder, der sammen overtager kontrollen i en målvirksomhed, fradrager den del af goodwillen, der er resultatet af transaktionen.
This statement reflects a misunderstanding of the Spanish tax system since these two Articles do not prevent a group of companies that jointly acquires control of a target company from deducting a corresponding fraction of the goodwill resulting from the operation.
For at anvende disse to artikler kræves der derfor ikke individuel kontrol med målvirksomheden for at kunne nyde godt af den anfægtede foranstaltning.
Hence, application of these two Articles does not require individual control of the target company in order to benefit from the measure at issue.
Det ville i denne kontekst ikke være korrekt at konkludere at artikel 12, stk. 5, i TRLIS sikrer en mere gunstig behandling end artikel 11, stk. 4, eller 89, stk. 3, i TRLIS, hvad angår de begunstigedes kontrolstilling.
In this context, it would be inappropriate to consider that Article 12(5) TRLIS offers more favourable treatment than Articles 11(4) or 89(3) TRLIS as regards the controlling position of the beneficiaries.
De spanske myndigheder mener også, at Kommissionen henviser fejlagtigt til artikel 12, stk. 3, TRLIS med henblik på at fastslå en fordel, som artikel 12, stk. 5, i TRLIS angiveligt skulle indebære: artikel 12, stk. 3, anvendes på situationer med værdiforringelse i tilfælde af objektivt tab, der registreres af målvirksomheden, mens artikel 12, stk. 5, i TRLIS, supplerer denne bestemmelse og afspejler værditab, der skyldes værdiforringelse af finansiel goodwill.
The Spanish authorities point out that the Commission also incorrectly refers to Article 12(3) TRLIS to establish an alleged advantage under Article 12(5) TRLIS: Article 12(3) applies to situations of depreciation in case of an objective loss recorded by the target company, whereas Article 12(5) TRLIS complements this provision and reflects the loss of value attributable to depreciation of the financial goodwill.
For det femte anføres det i Kommissionens meddelelse om anvendelsen af statsstøttereglerne på foranstaltninger vedrørende direkte beskatning af virksomhederne [21] (i det følgende benævnt »Kommissionens meddelelse«), udtrykkeligt at afskrivningsregler ikke udgør statsstøtte.
Fifthly, the Commission Notice on the application of the State aid rules to measures relating to direct business taxation [21] (hereinafter the Commission Notice) explicitly states that amortisation rules do not imply State aid.
Eftersom den nuværende koefficient for afskrivning af finansiel goodwill over en periode på minimum 20 år er den samme som afskrivningskoefficienten for goodwill, udgør reglen ikke nogen undtagelse fra den almindelige beskatningsordning.
Since the current amortisation coefficient for financial goodwill over a minimum of 20 years is the same as the amortisation coefficient for goodwill, the rule does not constitute an exception to the general tax system.
De tredive interesserede parter mener endelig også, at hvis den anfægtede foranstaltning udgjorde en fordel, ville de begunstigede i sidste instans være aktionærerne i målvirksomheden, eftersom de ville modtage den pris, der betales af køberen, som nyder godt af den anfægtede foranstaltning.
Finally, the 30 interested parties also consider that if the measure at issue constituted an advantage, the ultimate beneficiaries would be the target company’s shareholders since they would receive the price paid by the acquiring company benefitting from the measure at issue.
Den anfægtede foranstaltning begunstiger ikke bestemte virksomheder eller produktioner
The measure at issue does not favour certain undertakings or production
Ifølge Spanien er artikel 12, stk. 5, i TRLIS for det første en generel foranstaltning, fordi den finder anvendelse på enhver spansk virksomhed uafhængigt af dens aktiviteter, sektoren, dens størrelse, selskabsformen eller ethvert andet forhold.
Firstly, Spain maintains that Article 12(5) TRLIS is a general measure since it is open to any Spanish company whatever its activity, sector, size, form or other characteristics.
Den eneste betingelse ved den omhandlede foranstaltning for, at skatteyderen kan nyde godt af den, er at vedkommende er skattepligtig i Spanien.
The only condition for the taxpayer to be able to benefit from the measure at issue is to be tax resident in Spain.
Det forhold, at ikke alle skatteydere nyder godt af den anfægtede foranstaltning, gør den ikke selektiv.
The fact that not all taxpayers benefit from the measure in question does not make it selective.
I henhold til traktatens artikel 87, stk. 1, kan artikel 12, stk. 5, i TRLIS ikke være selektiv — hverken faktisk eller retligt.
Therefore, Article 12(5) TRLIS is neither de facto nor de jure selective within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
Ved brev af 14. juli 2008 [22] fremsendte de spanske myndigheder en række oplysninger vedrørende spanske selvangivelser fra 2006, som viser, at alle typer virksomheder (små og mellemstore virksomheder og store virksomheder) og virksomheder, der er aktive i forskellige erhvervssektorer, havde nydt godt af den anfægtede foranstaltning.
Accordingly, by letter dated 14 July 2008 [22], the Spanish authorities provided data extracted from the 2006 Spanish tax returns which show that all types of companies (SMEs and large undertakings), as well as companies active in different economic sectors, had benefited from the measure at issue.
De spanske myndigheder understreger også, at Førsteinstansretten i en nyligt afsagt dom [23] erklærede, at et begrænset antal begunstigede ikke i sig selv er nok til at fastslå, at reglen er selektiv, fordi de kan repræsentere samtlige virksomheder, som befinder sig i en situation, der faktisk og retligt er tilsvarende.
The Spanish authorities also stress that in a recent judgment [23], the Court of First Instance indicated that a limited number of beneficiaries is not sufficient in itself to establish the selectivity of the measure since that group can actually represent all of the undertakings in a particular legal and factual situation.
De spanske myndigheder understreger navnlig, at den anfægtede foranstaltning har træk til fælles med en nylig sag [24], hvor Kommissionen vurderede, at der var tale om en generel foranstaltning, hvorfor de anmoder om en tilsvarende behandling.
In particular, the Spanish authorities stress that the measure at issue bears similarities with a recent case [24] that the Commission considered to be a general measure and they therefore request the same treatment.
Ifølge de spanske myndigheder og de tredive interesserede parter har Kommissionen i sin beslutning om at indlede proceduren sammenblandet selektivitetsprincippet og de objektive foranstaltninger ved den anfægtede foranstaltning, som kun vedrører visse transaktioner (vedrørende kapitalandele i udenlandske målvirksomheder).
Secondly, according to the Spanish authorities and the 30 interested parties, in its initiating Decision the Commission mixed up the concept of selectivity and the objective conditions of the measure at issue which refer only to certain transactions (i.e. shareholding in a foreign target company).
Kommissionen gør således gældende, at artikel 12, stk. 5, i TRLIS er selektiv, fordi den ikke fastlægger de samme regler for tilsvarende investeringer i spanske virksomheder.
Indeed, the Commission alleges that Article 12(5) TRLIS is selective since the same treatment is not granted to comparable investments in Spanish companies.
Kommissionen ser imidlertid bort fra, at selektivitetskriteriet ikke bestemmes af, hvorvidt den anfægtede foranstaltning anvendes på en gruppe af virksomheder eller en multinational virksomhed, som har en kapitalandel i en målvirksomhed.
However, the Commission fails to recognise that the selectivity criterion is not determined by the fact that the beneficiary of the measure at issue is a group of companies or a multinational company that has a share in a target company.
Det forhold, at en foranstaltning kun begunstiger virksomheder, der opfylder det objektive kriterium, der indgår i den anfægtede foranstaltning, indebærer ikke i sig selv, at foranstaltningen er selektiv.
The fact that a measure benefits only companies that comply with the objective criterion laid down in the measure at issue does not in itself make it selective.
Selektivitetskriteriet indebærer et behov for at fastsætte subjektive restriktioner for den part, der er begunstiget af den anfægtede foranstaltning.
The selectivity criterion implies that subjective restrictions should be imposed on the beneficiary of the measure at issue.
Det selektivitetskriterium, der er fastsat til denne procedure, er i modstrid med Kommissionens tidligere praksis og desuden for vagt og bredt.
The selectivity criterion created for this procedure is inconsistent with previous Commission practice and too vague and broad.
Anvendelsen af dette begreb ville føre til den fejlagtige konklusion, at de fleste af de udgifter, der kan fradrages, er omfattet af traktatens artikel 87, stk. 1.
Taking this concept further would lead to the erroneous conclusion that most tax deductible expenses fall within the scope of Article 87(1) of the Treaty.
De spanske myndigheder tilføjer, at det forhold, at man begrænser afskrivningen af den finansielle goodwill til, hvad der er resultatet af erhvervelsen af en betydelig kapitalandel i en målvirksomhed, ikke er nok til at fratage den anfægtede foranstaltning sin generelle karakter, eftersom den anvendes uden forskel på enhver virksomhed, der betaler skat i Spanien, uden nogen anden betingelse.
The Spanish authorities add that the fact of limiting the amortisation of financial goodwill to that resulting from the acquisition of a significant shareholding in a target company is not sufficient to remove the general character of the measure at issue, since it applies indiscriminately to any company that is tax resident in Spain with no further requirements.
I henhold til EF-domstolens retspraksis [25] kan en foranstaltning, der uden forskel er til fordel for alle virksomheder på det nationale område, ikke udgøre statsstøtte.
In line with the case-law of the European Court of Justice [25], a measure which benefits all undertakings in national territory, without distinction, cannot therefore constitute State aid.
Hvad angår tærsklen på 5 %, kræves der hermed ikke investering af et bestemt minimumsbeløb, og den anfægtede foranstaltning er derfor ikke udelukkende til fordel for store virksomheder.
Thirdly, as regards the 5 % threshold, this level does not set a minimum amount to be invested and therefore the measure at issue does not benefit only large undertakings.
Hvad angår det forhold, at det for at anvende den anfægtede foranstaltning ikke kræves, at sælgeren betaler skat af den opnåede gevinst, mener de spanske myndigheder ikke, at det er relevant, fordi de ikke har beføjelse til at føre kontrol med indtægter for sælgere, der er bosiddende i udlandet, og ikke er skattepligtige i Spanien.
As for the fact that there is no requirement for the seller to pay capital gains in order for the measure at issue to apply, the Spanish authorities consider this to be irrelevant since control of income received abroad by a seller who is not liable for tax in Spain lies outside their field of competence.
Det, at man af skattetekniske grunde begrænser rækkevidden af en foranstaltning til erhvervelse af aktier i målvirksomheder, er endelig i overensstemmelse med den situation, der er resultatet af anvendelsen af forskellige fællesskabsdirektiver.
Lastly, limiting the scope of a measure — for fiscal technical reasons — to shareholding acquisitions in target companies is consistent with the situation resulting from the implementation of various Community Directives.
Som følge af anvendelsen af Rådets direktiv 2003/49/EF af 3. juni 2003 om en fælles ordning for beskatning af renter og royalties, der betales mellem associerede selskaber i forskellige medlemsstater [26] (i det følgende »direktivet om beskatning af grænseoverskridende renter og royalties«) og Rådets direktiv 2003/123/EF af 22. december 2003 om ændring af direktiv 90/435/EØF om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater [27] (i det følgende »direktivet om moder- og datterselskaber«) kan beskatningen af dividende, renter og royalties f.eks. være forskellig alt efter, om betalingen foretages af en national eller en udenlandsk virksomhed.
For example, as a result of Council Directive 2003/49/EC of 3 June 2003 on a common system of taxation applicable to interest and royalty payments made between associated companies of different Member States [26] (hereinafter the Cross-border Interest and Royalty Payments Directive) and Council Directive 2003/123/EC of 22 December 2003 amending Directive 90/435/EEC on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States [27] (hereinafter the Parents-Subsidiary Directive), the tax treatment of dividends, interests or royalties may differ according to whether the payment is made to a domestic or a foreign company.
For det fjerde kan indførelsen af den anfægtede foranstaltning under alle omstændigheder retfærdiggøres ved neutralitetsprincippet, som er integreret i hele den spanske skattelovgivning.
Fourthly, the introduction of the measure at issue is in any case justified by the principle of neutrality, which underlies all Spanish tax legislation.
Dette princip indebærer, at beskatningen af en investering skal være neutral og uafhængig af de anvendte instrumenter, hvad enten der er tale om en overførsel af aktiver, en sammenslutning af virksomheder eller erhvervelse af kapitalandele.
This principle implies that the tax treatment of an investment should be neutral irrespective of the instruments used, whether transfer of assets, business combination or share acquisition.
Den skattemæssige afskrivning af en investering skal derfor være identisk, uanset hvilket instrument, der anvendes til at gennemføre den pågældende erhvervelse.
Therefore, the tax amortisation of an investment should be identical whatever the instrument used to carry out the acquisition in question.
Det endelige formål med den anfægtede foranstaltning er, set i dette bredere perspektiv, at garantere fri bevægelighed for kapital og at undgå, at der i forbindelse med beskatning sker forskelsbehandling, alt efter om der er tale om transaktioner i forhold til målvirksomheder eller rent nationale transaktioner.
The final aim of the measure at issue, in this broader perspective, is to ensure the free movement of capital by avoiding discriminatory tax treatment between transactions with target companies and purely domestic transactions.