natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I den forbindelse gør den danske regering opmærksom på, at tjenestemandsansættelse indebærer, at den enkelte tjenestemand som udgangspunkt har garanti for ansættelsen indtil pensionsalderen samt efterfølgende livslang pension.
In this context, the Danish government points out that employment as a civil servant means that the individual civil servant basically has a guarantee of employment until pension age and a subsequent lifelong pension.
Disse rettigheder opgives ved overgang til overenskomstansættelse.
These rights are surrendered in transferring to employment on a group contract basis.
Ved en overdragelse af et statsligt selskab, således at det fremover er undergivet privat kontrol, kan eventuelle tjenestemænd betragte dette som en uberettiget forflyttelse og dermed kræve sig afskediget.
When State companies are placed under private control, civil servants may regard it as an unjustified transfer and thereby request redundancy.
Dette udløser særdeles betydelige kompensationsbeløb til den enkelte tjenestemand.
This triggers off a particularly large amount of compensation to the individual civil servant.
Konsekvensen heraf er, at det har overordentlig stor økonomisk betydning for Danmark, at det er muligt at indgå aftaler med eventuelle tjenestemænd om overgang til overenskomstansættelse mod en rimelig kompensation, inden statsejede selskaber privatiseres.
This makes it extremely important for Denmark, from a financial point of view, that an agreement can be reached with any civil servants on a transfer to employment on a group contract basis in return for a reasonable amount of compensation prior to privatisation of State-owned companies.
Den danske regering mener, at den kompensation, som tjenestemændene vil kræve, i høj grad er afhængig af, om de føler en rimelig tryghed i ansættelsen selv efter overgangen til overenskomstansættelse.
The Danish government considers that the amount of compensation demanded by civil servants is largely dependent on whether they feel reasonable job security after the transfer to employment on a group contract basis.
Virkningen af, at staten kort tid efter indgåelsen af aftaler med tjenestemændene om overgang til overenskomstansættelse lod de tidligere tjenestemænd i stikken ved at lade selskabet gå konkurs, måtte derfor efter al sandsynlighed forventes at blive, at tjenestemænd i tilsvarende situationer fremover ville kræve betydeligt højere kompensation for en opgivelse af deres status.
The effect of the State leaving the former civil servants in the lurch by letting the company become bankrupt, shortly after concluding agreements with the civil servants on a transfer to employment on a group contract basis, would most likely be that all civil servants in a similar situation in the future would demand significantly higher compensation before surrendering their status.
I den forbindelse nævner den danske regering også som eksempel salget af visse divisioner i Banedanmark [32].
In this context, the Danish government also mentions the example of the sale of certain divisions of Banedanmark [32].
Banedanmarks Rådgivningsdivision blev pr. 1. juli 2001 solgt til WS Atkins International Limited [33].
Banedanmark’s Advisory Division was sold to WS Atkins International Limited on 1 July 2001 [33].
Den kontante salgspris var på 70 mio. DKK.
The cash selling price was DKK 70 million.
I tillæg til salgsprisen opnåede staten en likviditetsfordel på ca. 35 mio. DKK.
In addition to the selling price, the State acquired a cash payment of approx. DKK 35 million.
Banedanmarks rådgivningsdivision beskæftigede 326 medarbejdere, hvoraf 66 var tjenestemænd.
Banedanmark’s advisory division employed 326 employees, 66 of whom were civil servants.
Ved overdragelsen af Rådgivningsdivisionen forblev tjenestemændene som udgangspunkt i Banedanmark, da de i henhold til deres status som tjenestemænd ikke havde pligt til at gå over til den nye arbejdsgiver.
In the transfer of the Advisory Division, the civil servants basically remained civil servants in Banedanmark, as, according to their status as civil servants, they had no obligation to transfer to the new employer.
Der var imidlertid mulighed for, at den enkelte tjenestemand frivilligt kunne lade sig udlåne til køber.
There was, however, the option of the individual civil servants voluntarily being seconded to the buyer.
Tjenestemænd, som ønskede at overgå til overenskomstansættelse hos køber, fik af Banedanmark tilbudt 15 måneders løn ved fratrædelse.
Civil servants who wanted to transfer to employment on a group contract basis with the buyer were offered 15 months’ salary from Banedanmark at the time of severance.
Frikøbstilbuddet gjaldt frem til et år efter overtagelsesdagen.
The offer to buy them out applied for up to a year after the date of transfer.
Udgifterne til frikøb af tjenestemænd, som skulle afholdes af salgsprovenuet, kunne udgøre op til 23 mio. DKK, hvis alle tjenestemændene overgik til overenskomstansættelse.
The cost of buying out the civil servants, which was to be defrayed from the proceeds of the sale, could have come to DKK 23 million if all the civil servants had transferred to employment on a group contract basis.
Danmark har planer om at sælge hele Banedanmarks Entreprenørvirksomhed [34].
At the moment, Denmark is aiming at the total sale of Banedanmark’s Civil Engineering Division [34].
Entreprenørvirksomheden havde i 2004 en omsætning på ca. 1,3 mia. DKK og beskæftigede ved udgangen af året omkring 1470 medarbejdere, hvoraf 740 er tjenestemænd.
The civil engineering division had a turnover of approx. DKK 1,3 million in 2004 and employed about 1470 staff at the end of the year, 740 of whom were civil servants.
Ved et eventuelt salg af entreprenørvirksomheden vil tjenestemændene ikke have pligt til at overgå til ansættelse hos køber, og der skal derfor ligesom ved andre privatiseringer findes en model til løsning af tjenestemandsspørgsmålet.
In the event of a sale of the civil engineering division, the civil servants would not be obliged to transfer to employment with the buyer and a solution to the civil servant issue will therefore have to be found, as with other privatisations.
DSB er et selvstændigt offentligt selskab, som udfører passagertrafik som offentlig service efter forhandling på grundlag af en trafikkontrakt, der er indgået med den danske stat. Af virksomhedens 8500 medarbejdere er ca. halvdelen tjenestemænd.
Around half of the company’s 8500 employees are civil servants.
En privatisering af DSB vil indebære en overførsel til overenskomstforhold for samtlige disse tjenestemænd.
The privatisation of DSB would mean the transfer to group contract conditions for all these civil servants.
Den danske regering mener, at hvis staten havde ladet Combus gå konkurs efter at have kompenseret tjenestemændene for at overgå til overenskomstansættelse, ville den ved fremtidige privatiseringer formentlig ikke kunne have overtalt tjenestemænd til at overgå til overenskomstansættelse i stedet for tjenestemandsansættelse.
Denmark considers that, if the State had allowed Combus to become bankrupt after having compensated the civil servants for transferring to group contracts, it would have been impossible to persuade civil servants to go over to group contracts instead of civil service employment in the event of future privatisations.
Dermed ville staten være afskåret fra eller i hvert fald have væsentligt begrænsede muligheder for at iværksætte privatiseringer af statsejede selskaber med tjenestemænd.
The State would thereby be prevented from, or in any case have significantly reduced options for privatising State-owned companies with civil servants.
Ifølge den danske regering ville Combus' konkurs i bedste fald betyde, at statens troværdighed ville have lidt skade, og at tjenestemændene som følge heraf ville have krævet bedre vilkår i form af et betydeligt højere kompensationsbeløb for at overgå til overenskomstansættelse og frasige sig deres tjenestemandsrettigheder.
Denmark considers that at best, bankruptcy of Combus would have damaged the State’s credibility and the civil servants would, as a result, have demanded better terms in the form of significantly higher amounts of compensation to transfer to employment on a group contract basis and renounce their civil servant rights.
Anvendes Post Danmark som eksempel ville en fordobling af kompensationsbeløbet til den enkelte tjenestemand blot i relation til denne virksomhed betyde en yderligere udgift for den danske stat på 500 mio. DKK.
Using Post Danmark as an example, a doubling of the amount of compensation to individual civil servants in relation to that company alone would have meant a further outlay for the Danish State of DKK 500 million.
I den forbindelse bemærker den danske regering også, at den allerede tidligere havde ladet en virksomhed, der kort forinden var blevet omdannet til aktieselskab, gå konkurs, nemlig Statens Konfektion, der blev omdannet til statsligt aktieselskab i 1992.
The Danish government also points out in this context that it had already allowed a company, converted to a public limited company a short time before, to become bankrupt, namely Statens Konfektion, which was converted into a public limited company in 1992.
Forud for omdannelsen blev samtlige tjenestemænd tilbudt overenskomstansættelse mod en økonomisk kompensation.
Prior to the conversion, all the civil servants were offered employment on a group contract basis in return for financial compensation.
Da Forsvaret, der var selskabets største kunde, efterfølgende sendte deres ordrer i offentligt udbud, forsvandt selskabets forretningsgrundlag.
When the Armed Forces, which were the company’s biggest customer, subsequently decided to invite tenders for their supply contracts, the company’s business base disappeared.
Selskabet gik derfor konkurs i 1992, hvilket medførte en kraftig kritik af den danske regering blandt andet fra de nu overenskomstansatte tjenestemænd.
The company therefore went bankrupt in 1992, which led to harsh criticism of the Danish government including by those now employed on a group contract basis.
Også i lyset af erfaringerne fra Statens Konfektion mener den danske regering, at den reelt ikke havde noget valg i forbindelse med salget af Combus, fordi endnu en konkurs ville være ødelæggende for forhandlingerne med tjenestemænd i sammenhæng med forberedelsen af senere privatiseringer
The Danish government considers that in the light of experiences from Statens Konfektion, it had no choice in connection with the sale of Combus, as yet another bankruptcy would have been devastating for negotiations with civil servants in connection with preparations for future privatisations.
Såfremt det ikke lykkes at få tjenestemændene over på en overenskomst i forbindelse med en privatisering, forklarer den danske regering endvidere, at så er afskedigelse af tjenestemændene ofte reelt eneste alternativ, fordi det ikke vil være muligt at tilbyde tjenestemændene andet arbejde inden for deres ansættelsesområde, som de vil være forpligtet til at påtage sig.
The Danish government furthermore explains that if it is not possible to transfer civil servants to a group contract in connection with privatisation, making the civil servants redundant is often the only real alternative because it would not be possible to offer them other work within their areas of employment which they would be obliged to accept.
I forbindelse med aktiesalget i Post Danmark er det anslået, at det koster 2 mio. DKK at afskedige en tjenestemand.
It has been estimated in connection with the sale of shares in Post Danmark that it costs DKK 2 million to make a civil servant redundant.
En sådan udgift pr. tjenestemænd ved fremtidige privatiseringer ville være ødelæggende for statens privatiseringsplaner, og udgifterne hertil vil i vidt omfang udhule de økonomiske gevinster ved en privatisering.
Such expenditure per civil servant for future privatisations would be devastating for the State’s privatisation plans and the expenditure on this would, to a great extent, undermine the financial benefits of privatisation.
Navnlig er det oplagt, at der er tale om udgifter, der langt overstiger den økonomiske byrde, som staten påtog sig ved kapitalindskuddene i Combus.
It is clear that such expenditure would far exceed the financial burden to the State of the capital injections into Combus.
Ud over spørgsmålet om at ændre tjenestemænds status for at forberede selskaber på privatisering mener den danske regering, at Combus' konkurs ville kunne have skadet statens omdømme som ansvarlig investor, og at dette ville kunne have haft en negativ indflydelse på alle statens finansielle aktiviteter og fremtidige investeringsmuligheder.
Beyond the issue of changing the status of civil servants in order to prepare companies for privatisation, Denmark considers that a bankruptcy of Combus would have damaged the State’s reputation as a responsible investor and would have had a negative influence on all the State’s financial activities and future investment options.
Især mener den danske regering, at en konkurs sandsynligvis ville have haft en negativ virkning på lånerenten og de generelle lånebetingelser for andre statsejede selskaber.
In particular, the Danish government considers that a bankruptcy would have had a negative effect on interest rates and general loan terms for other State-owned companies.
Som konklusion er det den danske regerings opfattelse, at staten — ikke mindst i lyset af den særlige problematik, der gjorde sig gældende i relation til tjenestemændene — ikke ville have handlet som en ansvarlig og loyal investor, hvis man havde valgt at lade Combus gå konkurs.
In conclusion, it is the Danish government’s view that the State — particularly in the light of the special problem that manifested itself in relation to the civil servants — would not have been acting as a responsible and loyal investor if it had chosen to allow Combus to become bankrupt.
Med hensyn til betragtning 88 i beslutningen om at indlede proceduren, hvor Kommissionen anførte, at EF-Domstolen kun accepterer hensynet til statens omdømme som begrundelse for en kapitaltilførsel, hvis der samtidig er udsigt til, at virksomheden bliver rentabel nok til at overbevise en privat investor i samme situation om at påtage sig risikoen ved foretagendet, bemærker den danske regering, at Arriva faktisk påtog sig risikoen ved foretagendet, da selskabet købte Combus.
With respect to recital 88 of the decision to initiate the procedure, where the Commission stated that the ECJ only accepts consideration for the State’s reputation as grounds for an injection of capital if there is a prospect of the company becoming profitable enough to convince a private investor in the same situation to assume the risk at the time of carrying it out, the Danish government observes that Arriva actually assumed the risk for the undertaking when the company purchased Combus.
FORENELIGHED MED RAMMEBESTEMMELSERNE FOR OMSTRUKTURERING FRA 1999
COMPATIBILITY WITH THE 1999 RESTRUCTURING GUIDELINES
Ifølge den danske regering opfylder de anfægtede foranstaltninger alle betingelserne i rammebestemmelserne for omstrukturering fra 1999.
The Danish government considers that the contested measures fulfil all conditions set out in the 1999 restructuring guidelines.
Den danske regering har følgende bemærkninger til de punkter, hvor Kommissionen rejste tvivl i beslutningen om at indlede proceduren:
With respect to the points where the Commission had raised doubts in its decision to initiate the formal proceedings, the Danish government presents the following observations:
Engangsstøtte
One time, last time aid
Vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt støtteforanstaltningerne i henholdsvis 1999 og 2001 udgør én eller to selvstændige foranstaltninger, gør den danske regering gældende, at foranstaltningerne havde en sådan tidsmæssig og formålsmæssig sammenhæng, at de skal betragtes som én støtteforanstaltning.
As regards the question of whether the aid measures in 1999 and 2001 respectively constitute one or two separate measures, the Danish government asserts that the measures were connected so closely chronologically and in purpose that they should be regarded as one aid measure.
Som følge heraf er det rammebestemmelserne for omstrukturering fra 1999, der skal finde anvendelse på støtteforanstaltningen.
As a result of this, the 1999 restructuring guidelines should apply to this aid measure.
Den danske regering fremfører flere argumenter for dette synspunkt.
Denmark justifies this point of view with several arguments.
Rettens dom annullerer ikke punkt 3.4.6 i den oprindelige beslutning
The CFI judgement does not annul point 3.4.6 of the initial decision
Kommissionen fastholdt denne vurdering i punkt 50 og 54 i det svarskrift, den afgav til Retten.
The Commission maintained this opinion in paragraphs 50 and 54 of the defence it submitted to the CFI.
Den danske regering skal i den forbindelse gøre opmærksom på, at spørgsmålet om Kommissionens vurdering af foranstaltningernes karakter af engangsstøtte ikke ses at have været genstand for kritik i Combus-dommen [35].
In this connection, the Danish government would point out that the Commission’s assessment of the measures as being ‘one time, last time’ does not appear to have given rise to criticism in the Combus judgment [35].
Afgørelsen i BP Chemicals-sagen viser, at de to foranstaltninger skal behandles som én støtteforanstaltning
The application of the BP Chemicals jurisprudence shows that the two measures are to be treated as one single aid measure
Den danske regering gør opmærksom på, at Retten i sag T-11/95, BP Chemicals [36], har fundet, at bedømmelsen af, om det er rimeligt at udskille én betaling fra en anden skal baseres på den tidsmæssige rækkefølge af kapitalindskuddene, disses formål samt selskabets situation på det tidspunkt, hvor beslutningerne om de enkelte indskud blev truffet.
The Danish government recalls that in Case T-11/95, BP Chemicals [36], the CFI found that the assessment as to whether it is reasonable to separate one payment from another is to be made taking into account the chronology of the injections of capital, their purpose and the company’s situation at the date when the decisions on the individual injections were made.
De to foranstaltninger havde samme formål.
The two measures had the same purpose.
En politisk aftale om rekonstruktion og salg af aktierne i Combus blev indgået allerede den 26. november 1998, hvor den daværende regering og opposition indgik aftale om finansloven for 1999. Som det udtrykkeligt fremgår af Finansudvalgets aktstykke af 27. maj 1999, var formålet med kapitaltilførslen i 1999 at foretage en rekonstruktion af Combus netop med henblik på salg af aktierne dvs. en fuldstændig privatisering af selskabet.
A political agreement on the reorganisation and sale of shares in Combus was entered into on 26 November 1998 when the then government reached an agreement with the opposition on the Budget for 1999) As expressly stated in the Finance Committee’s bill of 27 May 1999, the purpose of the injection of capital in 1999 was to reorganise Combus prior to selling the shares, i.e. fully privatising the company.
Når der var behov for en rekonstruktion med henblik på en gennemførelse af privatiseringen, skyldtes det, at selskabets økonomi var blevet markant forværret.
The reason there was a need for reorganisation with a view to privatisation because a significant deterioration had taken place in the company’s economy.
Det blev således konstateret, at Combus' egenkapital pr. 31. december 1999 ville udgøre ca. 47 mio. DKK, hvilket skal ses i forhold til et egenkapitalkrav på mindst 125 mio. DKK fra selskabets långivere.
This was how it was established that Combus’ equity capital as at 31 December 1999 would come to approx. DKK 47 million, which should be seen in relation to a requirement for equity capital of at least DKK 125 million on the part of the company’s lenders.
Den politiske aftale om privatisering kunne derfor kun gennemføres, hvis staten sikrede, at Combus havde et tilstrækkeligt kapitalgrundlag til, at selskabet kunne videreføres, indtil en køber var fundet.
The political agreement on privatisation could therefore only be carried out if the Danish government ensured that Combus had a sufficient capital base to continue operating until a buyer was found.
Støtten i 2001 havde præcis samme formål som kapitalindskuddet i 1999.
The aid in 2001 had exactly the same purpose as the injection of capital in 1999.
I 2000 var der fundet en potentiel køber, og afskrivningen af den ansvarlige lånekapital fra 1999 og de afgivne garantier skulle alle udgøre sidste brik i det økonomiske puslespil, der skulle muliggøre et salg af samtlige aktier i Combus.
In 2000, a potential buyer was found and the writing off of the subordinated loan from 1999 and the guarantees provided were intended as the last piece in the economic puzzle that would allow the sale of all shares in Combus.
Foranstaltningen i 2001 udgjorde således sidste del i salgsmodningen af selskabet.
The measure in 2001 was therefore the final stage in making the company more saleable.
Formålet med de to foranstaltninger var altså nøjagtig det samme: at salgsmodne Combus med henblik på privatisering.
The purpose of the two measures was therefore exactly the same: to make Combus more saleable with a view to privatisation.
Der var derfor både juridisk, økonomisk og logisk en direkte og åbenbar sammenhæng mellem foranstaltningerne i 1999 og 2001.
There was therefore a direct and obvious connection — legally, financially and logically — between the measures in 1999 and 2001.
Der er en nær tidsmæssig sammenhæng mellem de to foranstaltninger.
The two measures have a close chronological connection.
Som følge af den politiske aftale om privatisering af Combus blev Finansudvalgets akt af 27. maj 1999 vedtaget.
As a result of the political agreement on the privatisation of Combus, the Finance Committee’s bill of 27 May 1999 was passed.
Herved tilførte den danske stat kapital på i alt 300 mio. DKK, hvoraf de 100 mio. DKK var ansvarlig lånekapital.
The Danish government hereby injected capital amounting to a total of DKK 300 million, DKK 100 million of which was subordinated loan capital.
Den ansvarlige lånekapital blev etableret ved en låneaftale af 30. maj 1999.
The subordinated loan capital was established through a loan agreement of 30 May 1999.
Ved Finansudvalgets akt 177 af 13. december 2000 fik Trafikministeriet bemyndigelse af Finansudvalget til at afhænde alle aktier i det 100 % statsejede aktieselskab Combus.
The Finance Committee’s bill of 13 December 2000 authorised the Ministry of Transport to sell all shares in the public limited company, Combus, which was fully owned by the Danish State.
Trafikministeren blev i den forbindelse bemyndiget til at stille en række garantier over for køber i forbindelse med indgåelsen af en salgsaftale.
The Minister of Transport was also authorised to provide a number of guarantees to buyers in connection with the conclusion of a sales agreement.
De garantier, der er nævnt i aktstykket, indgik som grundlag for salgsaftalen af 15. januar 2001.
The guarantees, mentioned in the bill, were part of the basis of the sales agreement of 15 January 2001.
Folketingets Finansudvalg blev orienteret om disse garantier ved aktstykke 190 af 25. juni 2002.
The Danish Parliament’s Finance Committee was informed of these guarantees in bill 190 of 25 June 2002.
Fra tidspunktet for beslutningen om udbetaling af det første kapitalindskud og til salget af Combus gik der lidt mere end halvandet år.
Little more than 18 months passed between the date of the decision to pay the first injection of capital and the sale of Combus.