natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De har gjort gældende, at foranstaltningen opfylder de tre betingelser for at blive anset for ikke længere at være gældende efter tiltrædelsen, der er anført i betragtning 52 i Kommissionens beslutning om at indlede proceduren.
They claim that the measure meets the three conditions to be regarded as no longer applicable after accession within the meaning of paragraph 52 of the Commission decision initiating the procedure.
Efter deres opfattelse kan foranstaltningen ikke udgøre statsstøtte, da indholdet fremgår af dens navn: et tilsagn om skadesløsholdelse, dvs. et konventionelt handelsvilkår i en salgs- og købsaftale, der indgås som led i en åben og konkurrencepræget procedure.
They consider that the measure cannot constitute State aid, since it is what its name says: an indemnity undertaking, i.e. a conventional commercial term in a sale and purchase agreement concluded under an open and competitive procedure.
Den markedspris, der er betalt for Postabank, udelukker støtte.
The market price paid for Postabank precludes aid.
De har også gjort gældende, at Kommissionen ikke tog højde for, at Postabank blev solgt efter en åben, ikke-diskriminerende og betingelsesløs udbudsprocedure.
They also argue that the Commission did not take into account the fact that Postabank was sold following an open, non-discriminatory and unconditional tender procedure.
De har endvidere fremført, at omstruktureringen og privatiseringen af Postabank er to helt adskilte begivenheder og ikke en enkelt udelelig »pakke« som anført i Kommissionens analyse, hvori foranstaltningerne inden privatiseringen vurderes efter begivenheden.
They further state that the restructuring of Postabank and its privatisation are two entirely separate events and not one indivisible ‘package’ as stated in the Commission’s analysis, which assesses the pre-privatisation measures after the event.
Privatiseringen af Postabank var ikke en del af omstruktureringsprocessen, da bankens rentabilitet var blevet genoprettet på det pågældende tidspunkt.
The privatisation of Postabank was not part of the restructuring process, as the Bank had returned to viability by that time.
Foranstaltningen indgår derfor ikke i en række af interventioner, og behovet herfor opstod kun i forbindelse med privatiseringsprocessen.
Therefore, the measure is not part of a chain of interventions and the need for it arose only in the course of the privatisation process.
Vurderingen af omstruktureringen og privatiseringen som en enkelt pakke falder også uden for Kommissionens kompetence, da de fleste elementer i denne »pakke«, som Kommissionen selv erkender i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, ikke er gældende efter tiltrædelsen, hvilket betyder, at de ikke skal undersøges af Kommissionen.
The assessment of the restructuring and the privatisation as a single package is also beyond the jurisdiction of the Commission, since, as the Commission itself acknowledges in the decision to initiate the formal investigation procedure, most of the elements of this ‘package’ are not applicable after accession, which means that they are not examinable by the Commission.
De ungarske myndigheder har endvidere fremført, at foranstaltningen ikke i sig selv fordrejer konkurrencen, da markedsprisen blev betalt som led i privatiseringen, herunder værdien for Erste Bank af tilsagnet om skadesløsholdelse.
The Hungarian authorities further state that the measure does not in itself distort competition as the market price was paid in the course of the privatisation, which included the value to Erste Bank of the indemnity undertaking.
Det var foranstaltningen, der gjorde det muligt at gennemføre privatiseringen af Postabank.
It was the measure that enabled the privatisation of Postabank to go ahead.
De ungarske myndigheder har forklaret, at behovet for foranstaltningen blev klart under privatiseringsprocessen, da ingen bydende var rede til at købe Postabank uden muligheden for skadesløsholdelse.
The Hungarian authorities explained that the need for the measure became clear during the privatisation process, as no bidder was willing to buy Postabank without the possibility of indemnification.
Det blev derfor en uomgængelig nødvendig betingelse for, at privatiseringen kunne finde sted.
Therefore it became an indispensable condition for the privatisation to take place.
De ungarske myndigheder har gjort gældende, at potentielle købere ved vurderingen af virksomheden ikke var i stand til fuldt ud at vurdere risikoen for retstvister i betragtning af Postabanks problematiske fortid, hvilket var et typisk asymmetrisk informationsproblem.
The Hungarian authorities argue that potential buyers, in valuing the business, were not in a position to fully assess the risk of litigation resulting from Postabank’s troubled past, this being a typical asymmetric information problem.
Staten foretog som sælger en omfattende vurdering af risikoen for retstvister inden privatiseringen.
The State as seller conducted an extensive litigation risk assessment before the privatisation.
Der blev ikke identificeret nye krav, og man var overbevist om, at sådanne eventuelle krav ville være kommet for dagen inden privatiseringsprocessen, da banken havde været genstand for forskellige revisioner og inspektioner siden 1998.
No new claims were identified and it was strongly felt that any such claim would have come to light prior to the privatisation process as the Bank had been subject to various audits and inspections since 1998.
Med hensyn til alle retstvister var der på tidspunktet for salgs- og købsaftalen en vis risikodeling mellem den ungarske stat som sælger og Erste Bank som køber, idet køberen overtog alle potentielle forpligtelser med hensyn til verserende retstvister, mens forpligtelser med hensyn til truende og ukendte retstvister delvis blev overtaget i et begrænset omfang (for ukendte krav 10 % af de første 10 mia. HUF og for truende krav 50 % af de første 4 mia. HUF af de pågældende samlede bankforpligtelser).
With regard to all litigation claims, at the time of the sale purchase agreement there was a certain risk-sharing between the Hungarian State as seller and Erste Bank as buyer, whereby the buyer took over all potential liabilities in respect of pending litigation, while threatened and unknown litigation claims were partially undertaken to a limited extent (for unknown claims 10 % of the first HUF 10 billion and for threatened claims 50 % of the first HUF 4 billion of the relevant bank liabilities in total).
Ved at tilbyde risikodelingsmekanismen tilsigtede staten at sende et opmuntrende signal til de bydende om, at sælgeren var overbevist om, at staten ikke ville lide et økonomisk tab som følge af denne ordning, og derved styrke de bydendes vilje til at tillægge banken større værdi.
By offering the risk-sharing mechanism the State intended to send an encouraging signal to bidders that the seller was confident that the State would not suffer financial loss as a result of that arrangement and thereby to strengthen bidders’ willingness to attribute a premium value to the Bank.
Statens privatiseringsrådgiver skønnede, at den potentielle forpligtelse som følge af ukendte krav udgjorde nul i det bedst tænkelige scenario og 5 mia. HUF i det værst tænkelige scenario.
The privatisation advisor of the State estimated the potential liability arising from the unknown claims to amount to zero in the best-case scenario and HUF 5 billion in the worst-case scenario.
Den samlede skønnede teoretiske eksponering for alle retstvister (truende og ukendte) i det værst tænkelige scenario var betydeligt lavere end forskellen mellem salgsprisen på 101 mia. HUF og det provenu, som staten oprindeligt havde forventet inden privatiseringen.
The total estimated theoretical exposure to all litigation (threatened and unknown) in the worst-case scenario was significantly lower than the difference between the sales price of HUF 101 billion and the proceeds originally envisaged by the State before the privatisation.
Dette beløb var også betydeligt lavere end forskellen mellem salgsprisen og det højeste vejledende bud, der blev modtaget [6].
This amount was also significantly lower than the difference between the sales price and the highest indicative bid received [6].
De ungarske myndigheder mener derfor, at staten ved at afgive tilsagnet om skadesløsholdelse var i stand til at opnå en højere salgspris, og at staten fuldt ud handlede i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip.
Therefore, the Hungarian authorities believe that by giving the indemnity undertaking the State was able to generate an additional premium on the sale and that the State acted wholly in line with the market economy investor principle.
De ungarske myndigheder har endvidere fremført, at en rednings- og omstruktureringsanalyse er unødvendig, da foranstaltningen ikke udgør statsstøtte.
The Hungarian authorities furthermore state that a rescue and restructuring analysis is unnecessary since the measure does not constitute State aid.
I beslutningen om at indlede proceduren var Kommissionen af den opfattelse, at den strategiske samarbejdsaftale mellem Postabank og Magyar Posta (det ungarske postvæsen), der blev undertegnet i december 2002, styrker Postabanks konkurrencestilling på det ungarske marked og giver den en fordel ved at indrømme den eksklusivitet med hensyn til postsalg af nye produkter, der er udviklet i fællesskab.
In the decision initiating the procedure the Commission considered that the Strategic Cooperation Agreement between Postabank and Magyar Posta (Hungarian Post) signed in December 2002 reinforces the competitive position of Postabank on the Hungarian market and confers an advantage on it by granting it exclusivity for the postal sale of jointly developed new products.
De ungarske myndigheder har hævdet, at Kommissionen fejlfortolker forholdet mellem Magyar Posta og Postabank.
The Hungarian authorities claim that the Commission misinterprets the relationship between Magyar Posta and Postabank.
De har fremført, at den strategiske samarbejdsaftale fuldt ud er en kommerciel aftale og ikke indrømmer nogen af parterne nogen form for generel eksklusivitet.
They state that the Strategic Cooperation Agreement is a wholly commercial agreement and does not grant either party any form of general exclusivity.
Hvis foranstaltningen skulle betragtes som statsstøtte, er de ungarske myndigheder ikke enige i den tvivl, som Kommissionen har givet udtryk for (se betragtning 135-138 i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure) med hensyn til anvendelsen af artikel 45, stk. 2, i Europaaftalen i den foreliggende sag til at retfærdiggøre foranstaltningerne til fordel for Postabank.
If the measure were to qualify as State aid, Hungary does not agree with the doubts expressed by the Commission (see paragraphs 135-138 of the decision to initiate the formal investigation procedure) in respect of the application of Article 45(2) of the Europe Agreement in the present case to justify the measures granted for Postabank.
De har gjort gældende, at Kommissionen bør tage højde for, at Ungarn endnu ikke var medlem af EU, da de pågældende foranstaltninger blev truffet.
They argue that the Commission should take into account the fact that Hungary was not yet a member of the EU when the measures under assessment took place.
De har hævdet, at den ungarske stat ikke kunne have ladet Postabank krakke i 1998 på et tidspunkt, hvor den oplevede sine største vanskeligheder, og det ungarske marked ikke var stabilt.
They claim that the Hungarian Government could not have allowed Postabank to fail in 1998 at a time when it was experiencing its greatest difficulties and the Hungarian market was not stable.
Postabanks krak kunne i betragtning af dens størrelse have ført til en betydelig finanskrise.
The failure of Postabank, given its size, could have led to a major financial crisis.
Bemærkninger fra Erste Bank
Comments by Erste Bank
Erste Bank fremførte lignende argumenter som dem, der var fremført af de ungarske myndigheder.
Erste Bank submitted arguments similar to those put forward by the Hungarian authorities.
Erste Bank er ikke enig i Kommissionens konklusioner om, at foranstaltningen udgør støtte, der ikke er forenelig med fællesmarkedet.
Erste Bank disagrees with the conclusions of the Commission that the measure constitutes aid incompatible with the common market.
Erste Bank har også bestridt påstanden om, at foranstaltningen er gældende efter tiltrædelsen.
Erste Bank also contests the contention that the measure is applicable after accession.
Den har hævdet, at foranstaltningen er begrænset med hensyn til rækkevidde, beløb og varighed.
It claims that the measure is limited in scope, amount and duration.
Alle de potentielle krav var klart defineret forud for tiltrædelsen; der kunne derfor ikke opstå nogen ny støtte som følge heraf efter tiltrædelsen.
All the potential claims were clearly defined before accession; therefore, no new aid could arise as a result of it after accession.
Banken har endvidere gjort gældende, at foranstaltningen ikke indebærer en kommerciel fordel eller fordrejer konkurrencen, da den blot er et normalt markedsvilkår i en aktiekøbsaftale i forbindelse med særlige risici, og den blev aftalt som led i en konkurrencepræget procedure, hvilket sikrer, at markedsprisen blev betalt for tilsagnet om skadesløsholdelse, og at der derfor ikke var noget støtteelement.
It further argues that the measure does not confer a commercial advantage or distort competition, because it is simply a standard market term in a share purchase agreement for dealing with particular risks and it was agreed on under a competitive procedure, which ensures that the market price was paid for the indemnity undertaking and that, therefore, there was no element of aid.
På grundlag af retspraksis i forbindelse med privatiseringer, der er gennemført på grundlag af åbne, ikke-diskriminerende, konkurrenceprægede og gennemsigtige procedurer, gjorde Erste Bank gældende, at den havde berettigede forventninger om, at salget af Postabank ikke var forbundet med, at den fik tildelt statsstøtte.
On the basis of case-law in relation to privatisations conducted under open, non-discriminatory, competitive and transparent procedures, Erste Bank argued that it had legitimate expectations that the sale of Postabank did not involve any State aid being conferred on it.
Endvidere er foranstaltningen i modsætning til en garanti, som kan være en selvstændig retlig forpligtelse, efter sin art et tilsagn om skadesløsholdelse, som ikke kan betragtes som en selvstændig foranstaltning, da den altid er uløseligt knyttet sammen med en specifik salgsaftale.
In addition, in contrast to a guarantee, which can be a legal obligation in its own right, the measure is, by its nature, an indemnity undertaking, which cannot be viewed as a stand-alone measure, since it is always inextricably linked to a specific sale agreement.
Tilsagnet om skadesløsholdelse har til formål at beskytte værdien af de aktiver, der blev overdraget på salgstidspunktet, mod risici, der måtte opstå med hensyn til perioden forud for salget.
The indemnity undertaking serves to protect the value of the assets transferred at the time of the sale against risks arising in respect of the period prior to the sale.
Erste Bank har også gjort gældende, at foranstaltningen bør vurderes uafhængigt af tidligere foranstaltninger, og at den analyse af princippet om den private investor, som Kommissionen har foretaget, ikke bør behandle omstruktureringsforanstaltningerne til fordel for Postabank forud for tiltrædelsen og bankens privatisering under ét.
Erste Bank also argues that the measure should be assessed in isolation from past measures and that the private investor test analysis carried out by the Commission should not lump together the pre-accession restructuring measures for Postabank and its privatisation.
Foranstaltningen er ikke en omstruktureringsforanstaltning, men et tilsagn om skadesløsholdelse, som er uløseligt knyttet sammen med aktiekøbsaftalen, som er adskilt fra omstruktureringsprocessen.
The measure is not a restructuring measure, but an indemnity undertaking inextricably linked to the share purchase agreement, which is separate from the restructuring process.
Postabank var rentabel på privatiseringstidspunktet.
Postabank was viable at the time of its privatisation.
For det andet har Kommissionen ikke kompetence til at undersøge tidligere omstruktureringsforanstaltninger, der ikke er gældende efter tiltrædelsen.
Second, the Commission has no jurisdiction to examine previous restructuring measures that are not applicable after accession.
Som følge af tilgangen med at behandle foranstaltninger, der ikke er gældende efter tiltrædelsen, og skadesløsholdelsen for ukendte krav under ét behandler Kommissionen foranstaltningerne i 1998-2002 som støtte, selv om den ikke har kompetence til at undersøge dem.
The Commission’s approach of lumping together measures not applicable after accession and the indemnity undertaking for unknown claims treats the 1998-2002 measures as aid, although it has no jurisdiction to examine them.
Erste Bank har også fremført som et yderligere argument, at Kommissionens analyse af princippet om den private investor under alle omstændigheder er ufuldstændig, da den ikke undersøger likvidationsomkostningerne eller de relevante ungarske bankregler, der forhindrer likvidationer.
Erste Bank also states, as a subsidiary argument, that the Commission’s private investor test analysis is, in any event, incomplete as it does not examine the costs of liquidation or the relevant Hungarian banking rules preventing liquidations from taking place.
Erste Bank mener, at eftersom foranstaltningen ikke udgør statsstøtte og ikke er gældende efter tiltrædelsen, er der ikke behov for en vurdering af foreneligheden.
Erste Bank considers that, since the measure does not constitute aid and is not applicable after accession, there is no need for a compatibility assessment.
Banken har også hævdet, at vurderingen af foreneligheden er baseret på den fejlagtige antagelse, at foranstaltningen er en omstruktureringsforanstaltning og ikke et element i privatiseringen.
It also claims that the compatibility assessment is based on the mistaken assumption that the measure is a restructuring measure rather than an element in the privatisation.
Erste Bank har endvidere gjort gældende, at foranstaltningen ikke fordrejer konkurrencen eller indebærer en kommerciel fordel, da den blev iværksat som led i en konkurrencepræget procedure, hvor Postabank blev solgt til markedspris.
Erste Bank further argues that the measure does not distort competition or confer a commercial advantage, since it came about in the context of a competitive procedure under which Postabank was sold at a market price.
Under alle omstændigheder vil en eventuel fordel ifølge retspraksis forblive hos sælgeren og ikke blive videregivet til køberen.
In any event, according to the case-law, the benefit of any advantage would remain with the seller and would not be passed on to the buyer.
Der var derfor ikke tale om en selektiv kommerciel fordel for Erste Bank (med hensyn til tilsagnet om skadesløsholdelse for ukendte krav eller andet), da staten havde været rede til at sælge Postabank til en hvilken som helst virksomhed, der havde tilbudt den højeste pris.
Therefore, there was no selective commercial advantage in favour of Erste Bank (in respect of the indemnity undertaking for unknown claims or otherwise) as the State would have been prepared to sell Postabank to whichever company had offered the highest price.
Erste Bank har fremført, at Kommissionen ikke identificerer retsgrundlaget for sin undersøgelse af, om foranstaltningen er gældende, og at det for at vise, at Kommissionen har kompetence til at undersøge foranstaltningen i henhold til artikel 88, stk. 2, skulle have været påvist, at tilsagnet udgjorde ny støtte som omhandlet i bilag IV, kapitel 3, til tiltrædelsesakten.
Erste Bank states that the Commission does not identify the legal grounds for its applicability test and that in order to show that the Commission has the jurisdiction to examine the measure under Article 88(2), it would have to be shown that the undertaking constituted new aid within the meaning of Annex IV(3) of the Act of Accession.
Banken har endvidere fremført, at Ungarn ikke var medlem af EU på det tidspunkt, hvor foranstaltningerne blev udarbejdet, og derfor ikke direkte undergivet bestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
It also states that Hungary was not a member of the EU at the time the measures were created and therefore not directly subject to Article 87(1) EC.
Kommissionen kan ikke anvende statsstøtteregler på situationer, som ligger endeligt fast forud for tiltrædelsen, såsom aktiekøbsaftalen i forbindelse med Postabank, der er en bindende retsakt, da dette ville være i strid med forbuddet mod tilbagevirkende kraft.
The Commission cannot apply State aid rules to situations definitively fixed before accession, such as the Postabank share purchase agreement, which is a legally binding act, as this would contravene the principle of non-retroactivity.
På privatiseringstidspunktet var hverken Ungarn eller Erste Bank klar over kravet om, at risici skal være præcist definerede, for at tilsagn om skadesløsholdelse ikke anses for at være gældende efter tiltrædelsen.
At the time of privatisation neither Hungary nor Erste Bank was aware of the requirement that risks have to be precisely defined in order for indemnity undertakings not to be considered applicable after accession.
Som beskrevet ovenfor såvel som i beslutningen om at indlede proceduren undersøges det først i Kommissionens vurdering, om den foranstaltning, der er årsagen til, at den formelle undersøgelsesprocedure blev indledt, dvs. tilsagnet om skadesløsholdelse for ukendte krav, er gældende efter tiltrædelsen ifølge de kriterier, der er anført i betragtning 14.
As explained above as well as in the decision initiating the procedure, the Commission’s assessment first examines whether the measure on which the formal investigation procedure was initiated, i.e. the indemnity undertaking for unknown claims, is applicable after accession according to the criteria set out in paragraph 14.
Spørgsmålet, om støtte er »gældende efter tiltrædelsen«, er et andet spørgsmål end spørgsmålet, om en foranstaltning udgør støtte (på et hvilket som helst givet relevant tidspunkt), og er underlagt særlige kriterier.
The question of aid being ‘applicable after accession’ is a distinct question from the question of whether a measure qualifies as aid (at any given relevant time) and is subject to distinct criteria.
I den uigenkaldelige ensidige erklæring, der blev undertegnet den 29. april 2004 af køberen af Postabank, Erste Bank, fastsættes et øvre loft på 200 mia. HUF og en snævrere definition af risikoen med hensyn til Ungarns ansvar over for køberen, som fastsat i aktiekøbsaftalen.
The irrevocable unilateral declaration signed on 29 April 2004 by Postabank’s buyer, Erste Bank, provides for an overall cap of HUF 200 billion and a narrower definition of risk in respect of Hungary’s liability towards the buyer, as laid down in the share purchase agreement.
Trods denne fastsættelse af et øvre loft og indskrænkningen af foranstaltningens omfang bemærker Kommissionen imidlertid, at det tilsagn om skadesløsholdelse, som den ungarske stat havde afgivet for at fremme salget af Postabank, ikke var præcist defineret og ikke opstillet i en udtømmende og bindende liste, der forblev endelig fra og med tiltrædelsesdatoen.
However, despite this setting of an overall cap and narrowing of the scope of the measure, the Commission notes that the indemnity undertaken by the Hungarian Government in order to facilitate the sale of Postabank was not precisely defined and did not involve an exhaustive and binding list finalised by the date of accession.
Foranstaltningen omfatter derimod skadesløsholdelse af vidtrækkende karakter, er ikke præcist defineret og har et højt øvre loft, som desuden blev indført på et senere tidspunkt.
On the contrary, the measure covers indemnities with a wide scope, is not precisely defined and is capped at a high level, which moreover was introduced at a later date.