natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Eksperten konstaterede i øvrigt på grundlag af regnskabsbilag, at alle salg af aktiver, som var pålagt ved beslutningen fra 2003 (betingelse iii) ovenfor) er gennemført.
Furthermore, the expert stated on the basis of accounting records that all disposals of assets imposed by the 2003 decision (condition (iii) above) had been effected. The net proceeds of the disposals amount to EUR 5,02 million.
Med hensyn til betingelsen om at undlade af være prisførende har Kommissionens ekspert dels efterprøvet, at SNCM har en procedure for kontrol med overholdelsen af den nævnte betingelse, dels undersøgt, hvordan SNCM har opfyldt betingelsen på de forskellige overfarter i perioden fra den 16. marts 2005 til den 31. december 2006.
With regard to the condition to refrain from price leadership, the Commission expert has verified that SNCM has an internal procedure to ensure that that condition is met. The expert also examined how SNCM applied that condition on its various services during the period from 16 March 2005 to 31 December 2006.
På baggrund af ovenstående konkluderer Kommissionen, at SNCM har leveret de kompenserende modydelser, der var pålagt virksomheden i henhold til beslutningen fra 2003.
That single factor should not therefore result in SNCM’s being considered to have failed to meet the conditions imposed upon it by the 2003 decision. (432) In the light of the foregoing, the Commission concludes that SNCM implemented the compensatory measures imposed by the 2003 decision.
Da de franske myndigheder den 11. september 2002 havde anmodet om at få rettet visse faktuelle fejl i beslutningen af 19. august 2002, vedtog Kommissionen den 27. november 2002 en beslutning om ændring af beslutningen af 19. august 2002 (offentliggjort i EFT C 308 af 11.12.2002, s. 29).
OJ L 83, 27.3.1999, p. 1. Since the French authorities decided on 11 September 2002 to correct some factual errors in the decision of 19 August 2002, the Commission adopted a decision on 27 November 2002 amending the decision of 19 August 2002 (published in the OJ C 308, 11.12.2002, p. 29).
Bestyreren af den spærrede konto har til opgave at frigive midlerne i takt med, at de pågældende medarbejdere, der ikke omplaceres internt i SNCM-koncernen, rent faktisk forlader rederiet, og frigive saldoen af det indefrosne beløb, når opgaven som bestyrer er fuldført […].«
The task of the sequestration is ‘to release funds as soon as the employees in question who have not been redeployed internally within the SNCM group actually leave the company and to release the balance of the amount seized at the end of its sequestration’. […]
Desuden havde SNCM ikke afhændet sin aktiepost i CCM som krævet i henhold til artikel 3 i Kommissionens beslutning, og endelig havde SNCM siden 2003 ført en aggressiv takstpolitik med priser, der var lavere end CFF's, i strid med beslutningens artikel 4 (billetter op til 30 % billigere for identiske eller sammelignelige transportydelser).
In addition, SNCM did not sell its shareholding in CCM in breach of Article 3 of the Commission decision. Finally, SNCM has had an aggressive tariff policy since 2003 with prices lower than those applied by CFF in breach of Article 4 of that decision (tickets up to 30 % cheaper for identical or comparable services).
Kommissionens beslutningsopraksis tilsiger, at den ikke blander sig i, hvilken form for kompensation medlemsstaten gør brug af, når blot den har sikkerhed for, at der ikke er tale om krydssubsidiering af konkurrenceprægede aktiviteter, jf. bl.a. Kommissionens beslutning af 12. marts 2002 om Italiens statsstøtte til Poste Italiane SpA (EFT L 282 af 19.10.2002, s. 29) og Kommissionens beslutning af 23. juli 2003 om kapitaltilførslen på 297,5 mio. EUR til La Poste Belge/De Post (EUT C 241 af 8.10.2003, p. 13).
In accordance with its practice in previous decisions, the Commission is unconcerned as to the means of compensation used by the Member State in so far as it can verify the absence of cross subsidy for competitive activities. See, inter alia, Commission decision of 12 March 2002 on the aid granted by Italy to Poste Italiane SpA (OJ L 282, 19.10.2002, p. 29) and Commission decision of 23 July 2003 concerning the capital increase of EUR 297,5 million in favour of La Poste Belge/De Post (OJ C 241, 8.10.2003, p. 13).
Det er interessant, at der ud over de traditionnelle løntilgodehavender eksisterer retlige lønbaserede fordringer, der hidrører fra afgørelser truffet af arbejdsretslige instanser: lønmodtageren lægger sag an ved arbejdsretten for at få vurderet, om hans krav er berettiget, og hvis kravet anerkendes, kommer det til at indgå i opgørelsen over fordringer på virksomheden.
It is interesting to note that, in addition to classic salary payables, there are judicial salary payables originating in decisions of labour courts. In the present case, the employee applies to the labour court for a ruling on the validity of his application and when that application is accepted, it is entered in the statement of debts of the company.
Kassationsrettens dom af 30. november 1993, nr. 91-20554, Bull. civ.IV, nr.440, s. 319.
Judgment of the Court of Cassation, 30 November 1993, No 91-20 554, Bull.civ. IV, No 440, p. 319.
Jf. Kommissionens beslutning af 17. juli 2002 om Société française de production (SFP) (EUT C 71 af 25.3.2003, s. 3), hvori det påpeges, at statens finansiering af en personalenedskæringsplan, der gør det muligt for en virksomhed at fristille en del af sit personale uden at skulle betale de fulde omkostninger, indebærer en selektiv fordel, der kan være omfattet af forbuddet mod statsstøtte.
See Commission Decision of 17 July 2002 on Société française de production (OJ C 71, 25.3.2003, p. 3). ‘The State financing of a plan to reduce staff numbers which enables a company to rid itself of some of its staff while not bearing the full costs of such a plan, is a selective advantage which may be prohibited under State aid rules.
Amadeus France
Amadeus France,
om støtteforanstaltning C 5/2000 (ex NN 118/97) iværksat af Spanien til fordel for virksomheden SNIACE SA, beliggende i Torrelavega, Cantabrien, og om ændring af beslutning 1999/395/EF
on measure C 5/2000 (ex NN 118/97) implemented by Spain in favour of SNIACE SA, located in Torrelavega, Cantabria, and amending Decision 1999/395/EC
(meddelt under nummer K(2009) 1479)
(Notified under document C(2009) 1479)
under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 88, stk. 2, første afsnit,
Having regard to the Treaty establishing the European Communities and, in particular, the first subparagraph of Article 88(2) thereof,
under henvisning til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, særlig artikel 62, stk. 1, litra a),
Having regard to the Agreement on the European Economic Area and, in particular, Article 62(1)(a) thereof,
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler [1], og under hensyntagen til disse bemærkninger, og
Having called on interested parties to submit their comments, pursuant to the provisions cited above [1], and having regard to those comments,
Ved brev af 17. april 1997 blev Kommissionen af en østrigsk virksomhed, Lenzing AG, Fællesskabets største producent af viskosefibre, gjort bekendt med en række foranstaltninger til fordel for virksomhedens spanske konkurrent, Sociedad Nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (i det følgende benævnt »SNIACE«).
By letter of 17 April 1997, the Commission received a complaint from the Austrian undertaking Lenzing AG, the Community’s main producer of viscose fibres, concerning a number of measures granted to its Spanish competitor Sociedad Nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (hereinafter SNIACE).
Ved brev af 7. november 1997 underrettede Kommissionen de spanske myndigheder om sin beslutning om at indlede proceduren efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, vedrørende ovennævnte foranstaltninger.
By letter of 7 November 1997, the Commission informed the Spanish Government of its decision to initiate the procedure laid down in Article 88(2) of the Treaty.
I beslutning 1999/395/EF [2] (i det følgende benævnt »1998-beslutningen«) erklærede Kommissionen den støtte, der var ydet gennem de spanske lønmodtageres garantifond, Fondo de Garantía Salarial (i det følgende benævnt »FOGASA«), og gennem den spanske socialsikringshovedkasse, Tesorería General de la Seguridad Social (i det følgende benævnt »TGSS«) til fordel for SNIACE for ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet, idet de aftaler om tilbagebetaling af gæld indgået mellem SNIACE og FOGASA og aftalen om gældsomlægning indgået mellem SNIACE og TGSS ikke var indgået på markedsvilkår, idet aftalernes rentesatser var lavere end markedsrenten.
By Decision 1999/395/EC [2] (hereinafter the Decision of 1998), the Commission considered the aid granted in favour of SNIACE by the Fondo de Garantía Salarial (the Wages Guarantee Fund, hereinafter FOGASA) and the Tesorería General de la Seguridad Social (the General Social Security Treasury, hereinafter the TGSS) to be unlawful and incompatible with the common market because the debt repayment agreements concluded between SNIACE and FOGASA and the rescheduling agreement concluded between SNIACE and the TGSS did not comply with market conditions as the interest rates applied to the agreements were below market rates.
Nævnte negativbeslutning pålagde de spanske myndigheder at tilbagesøge den anfægtede støtte fra støttemodtageren.
That unfavourable decision ordered Spain to require the recipient to repay the contested aid.
I sin dom afsagt den 29. april 1999 i sag C-342/96 Spanien mod Kommissionen (i det følgende benævnt »Tubacex-dommen«) [3] anlagde EF-Domstolen den betragtning, at aftaler om gældsomlægning indgået af TGSS og FOGASA ikke udgør statsstøtte, da de pågældende offentlige institutioner havde udvist samme adfærd, som en kreditor under normale markedsvilkår ville have udvist for at få tilbagebetalt en del af sine udestående fordringer, forudsat at rentesatsen mindst svarede til den rentesats, som en privat kreditor ville have anvendt [4], og at aftalen om gældsomlægning ikke ville føre til kumulering af ny gæld.
In the Judgment of the Court of Justice of the European Communities of 29 April 1999 in Case C-342/96 Spain v Commission (hereinafter Tubacex) [3], the Court considered that the debt rescheduling agreements concluded by the TGSS and FOGASA did not constitute State Aid as those public institutions had acted as a private creditor would have done to try to recover amounts owed to it, provided that the interest rate was at least equal to the rate that a private creditor would have applied [4] and that the rescheduling agreement did not result in new debts being accumulated.
Efter Tubacex-dommen besluttede Kommissionen at tage 1998-beslutningen op til fornyet vurdering, da konklusionerne på tilsvarende vis syntes at kunne anvendes på SNIACE-sagen.
In the light of the Tubacex judgment, the Commission decided to reassess the Decision of 1998, as it considered that its conclusions were applicable to SNIACE.
Ved brev af 16. februar 2000 til de spanske myndigheder besluttede Kommissionen således at indlede den formelle undersøgelsesprocedure [5] efter EF-traktatens artikel 88, stk. 2, første afsnit, med det formål delvis at annullere 1998-beslutningen (i det følgende benævnt »anden procedureindledning«).
Consequently, by letter of 16 February 2000 addressed to the Spanish authorities, the Commission decided to initiate the formal investigation procedure [5] laid down in the first subparagraph of Article 88(2) of the Treaty in order to partially revoke the Decision of 1998 (hereinafter the second initiation of the procedure).
Ved brev af 21. marts 2000 fremsendte de spanske myndigheder deres bemærkninger til Kommissionen vedrørende anden procedureindledning.
By letter of 21 March 2000, Spain sent its comments to the Commission on the decision concerning the second initiation of the procedure.
I betragtning af de spanske myndigheders og andre interesserede parters bemærkninger modtaget efter anden procedureindledning afsluttede Kommissionen den formelle undersøgelsesprocedure den 20. september 2000 med beslutning 2001/43/EF [6] (i det følgende benævnt »2000-beslutningen«) og konkluderede, at foranstaltningerne til fordel for SNIACE ikke udgjorde statsstøtte under henvisning til Tubacex-dommen.
In the light of the comments made by the Spanish authorities and interested parties after the second initiation of the procedure, the Commission terminated the formal investigation procedure on 20 September 2000 by means of Commission Decision 2001/43/EC [6] (hereinafter the Decision of 2000), concluding that the measures granted to SNIACE did not constitute State aid pursuant to the Tubacex judgment.
Med 2000-beslutningen ændredes 1998-beslutningen delvis, idet stk. 1 i artikel 1 blev affattet anderledes, og artikel 2 udgik.
The Decision of 1998 was partially amended pursuant to the Decision of 2000, whereby the first paragraph of Article 1 was replaced and Article 2 revoked.
Efter 2000-beslutningen indbragte Lenzing et annullationssøgsmål over for 2000-beslutning ved Retten i Første Instans.
In the light of the Decision of 2000, the undertaking Lenzing brought an action against the Decision of 2000 before the Court of First Instance.
Retten i Første Instans annullerede i sin dom afsagt den 21. oktober i sag T-36/99 [8] 2000-beslutningen grundet i en åbenlys skønsfejl begået af Kommissionen ved at anvende kriteriet med den private kreditor.
The Court of First Instance annulled the Decision of 2000 in its judgment of 21 October in Case T-36/99 [8] because the Commission made a manifest error of assessment when applying the private creditor behaviour test to the public creditor.
EF-Domstolen bekræftede dommen afsagt af Retten i Første Instans [9].
The Court of Justice confirmed the judgment of the Court of First Instance [9].
Grundet denne annullering er den anden formelle undersøgelsesprocedure således endnu ikke afsluttet.
As a result of that annulment, the second formal investigation procedure is still open.
Ved breve af 3. december 2004, 13. maj 2005,18. juli 2005 og 7. august 2008 anmodede Kommissionen de spanske myndigheder om yderligere oplysninger, og disse oplysninger blev fremsendt ved breve af 28. februar 2005, 4. juli 2005,29. september 2005,10. september 2008 og 15. september 2008.
By letters of 3 December 2004, 13 May 2005, 18 July 2005 and 7 August 2008, the Commission requested additional information from the Spanish authorities, which was provided by letters of 28 February 2005, 4 July 2005, 29 September 2005, 10 September 2008 and 15 September 2008.
SNIACE havde i 2007 en omsætning på 15 mio. EUR.
SNIACE’s turnover in 2007 was EUR 15 million.
FOGASA og TGSS har med SNIACE indgået de aftaler om tilbagebetaling og omlægning af gæld, som er nærmere beskrevet i betragtning 15-21.
FOGASA and the TGSS concluded debt repayment and rescheduling agreements with SNIACE as described in recitals 15 to 21.
Aftaler indgået med FOGASA
Agreements concluded with FOGASA
FOGASA er en selvejende institution under det spanske Arbejds- og Indvandringsministerium og finansieres gennem bidrag fra erhvervslivet.
FOGASA is an autonomous body answerable to the Ministry of Employment and Immigration which is financed by contributions from undertakings.
Ifølge artikel 33, stk. 1, første afsnit, i den spanske arbejdstagervedtægt er fondens hovedopgave »at lægge ud for løn til lønmodtagere, der ikke er blevet betalt på grund af arbejdsgiverens insolvens eller konkurs«.
Its main function, according to the first subparagraph of Article 33(1) of the Workers’ Statute, is to pay ‘to workers the remuneration owed to them in the event of insolvency or administration of their employers’.
Ifølge artikel 33, stk. 4, er FOGASA forpligtet til at indtræde i lønmodtagernes rettigheder og søgsmål for at opnå tilbagebetaling af de udlagte beløb.
Under paragraph 4 of Article 33, FOGASA is required to subrogate itself to the rights and actions of workers in order to obtain repayment of the sums advanced.
Det er i kongeligt dekret nr. 505/85 af 6. marts 1985 [10] fastlagt, at FOGASA kan indgå aftaler om tilbagebetaling af udlagte beløb til betaling af lønninger og tillæg til arbejdstagerne, så det bliver lettere at få de skyldige beløb tilbagebetalt, med påløbne renter til den lovbestemte mindstesats.
Under the provisions of Royal Decree 505/85 of 6 March 1985 [10], FOGASA may conclude repayment agreements relating to the sums advanced to workers in payment of wages and compensation in order to assist the recovery of sums due, which will bear interest at the statutory rate in force.
FOGASA indgik henholdsvis den 5. november 1993 og den 31. oktober 1995 aftaler med SNIACE om tilbagebetaling af gæld.
FOGASA concluded two debt repayment agreements with SNIACE on 5 November 1993 and 31 October 1995.
I det første tilfælde beløb gælden sig til 1362708700 ESP (inkl. renter) og i det andet tilfælde 339459878 ESP (inkl. renter).
In the first case the sum owed was ESP 1362708700 (including interest) and in the second it was ESP 339459878 (including interest).
Den første aftale af 5. november 1993 (i det følgende benævnt »FOGASA I-aftalen«) vedrørte de beløb, som FOGASA havde udlagt til betaling af gæld i form af lønninger og tillæg, som SNIACE havde over for sine medarbejdere.
The first agreement, of 5 November 1993 (hereinafter the FOGASA I agreement), related to the amounts paid by FOGASA in wages and compensation that SNIACE owed to its staff.
Gælden beløb sig til 897652759 ESP, hvortil kom renter til en rentesats på 10 % på 465055911 ESP, i alt 1362708700 ESP.
The debt amounted to ESP 897652759, to which interest at a rate of 10 % amounting to ESP 465055911 had to be added, making a total of ESP 1362708700.
Gælden var sikret ved pant i SNIACE's aktiver og skulle tilbagebetales i overensstemmelse med en tidsplan, som blev genforhandlet den 18. marts 1999, med følgende afdrag (i ESP):
The debt was linked to mortgaging of SNIACE’s assets and was to be repaid in accordance with a schedule, which was renegotiated on 18 March 1999, setting out the amounts in pesetas (ESP) as follows:
FOGASA I-aftalen
The FOGASA I agreement
Oprindelig aftale af 5. november 1993
Initial agreement of 5 November 1993
Genforhandlet aftale af 18. marts 1999
Renegotiated agreement of 18 March 1999
Den anden aftale af 31. oktober 1995 (i det følgende benævnt »FOGASA II-aftalen«) vedrørte de beløb, som FOGASA fortsat havde udlagt i medfør af aftalen af 5. november 1993 til betaling af den gæld i form af lønninger og tillæg, som SNIACE havde over for sine medarbejdere.
The second agreement of 31 October 1995 (hereinafter the FOGASA II agreement) related to the amounts that FOGASA had continued to pay after the agreement of 5 November 1993 in wages and compensation that SNIACE owed to its staff.
Den nye gæld beløb sig til 229424860 ESP, hvortil kom renter til en rentesats på 9 % på 110035018 ESP, i alt 339459878 ESP.
The new debt amounted to ESP 229424860, to which interest at a rate of 9 % amounting to ESP 110035018 had to be added, making a total of ESP 339459878.
Gælden var sikret ved pant i SNIACE's aktiver og skulle tilbagebetales i overensstemmelse med en tidsplan, som blev genforhandlet den 18. marts 1999, med følgende afdrag (i ESP):
The debt was linked to mortgaging of SNIACE’s assets and was to be repaid in accordance with a schedule that was renegotiated on 18 March 1999 that set out the amounts in pesetas (ESP) as follows:
FOGASA II-aftalen
The FOGASA II agreement
Oprindelig aftale af 31. oktober 1995
Initial agreement of 31 October 1995
TGSS kan i medfør af artikel 20 i den spanske generelle lov om social sikring, Ley General de la Seguridad Social [11], bevilge afdragsordning eller ratemæssig betaling af skyldige socialsikringsbidrag med påløbne renter.
Under Article 20 of the General Law on Social Security [11], the TGSS may agree to the deferment or payment in instalments of the social security contributions owed and surcharges relating to those contributions.
Lovens artikel 27 fastlægger, at renter for sen indbetaling skal lægges til den gæld, der skal afdrages.
Article 27 of that Law states that surcharges for payments outside the time limit must be added to the deferred debt.
Aftalen af 8. marts 1996, som ændret ved aftalerne af henholdsvis 7. maj 1996 og 30. september 1997, vedrørte omlægning af gældsbetalingen for et samlet beløb på 3510387323 ESP, hvortil kom påløbne renter til en rentesats på 7,5 % på 615056349 ESP.
The agreement of 8 March 1996, as amended by the agreements of 7 May 1996 and 30 September 1997, provided for the rescheduling of the debt payment to a total amount of ESP 3510387323 plus accrued interest, which, at a rate of 7,5 %, amounted to ESP 615056349.
BEGRUNDELSE FOR INDLEDNING AF PROCEDUREN
REASONS THAT LED TO INITIATION OF THE PROCEDURE
Kommissionen anlagde i sin beslutning om at indlede proceduren den betragtning, at EF-Domstolens analyse i Tubacex-sagen kunne finde tilsvarende anvendelse på de foranstaltninger, der var omhandlet i 1998-beslutningen, hvorfor denne beslutning delvis burde annulleres og aftalerne indgået mellem SNIACE og de offentlige kreditorer på ny vurderes.
In its decision to initiate the procedure, the Commission considered that the Court of Justice’s analysis in the Tubacex case was fully applicable to the measures in question in the Decision of 1998 and, therefore, that that decision should be partially revoked and the agreements concluded between SNIACE and the public creditors should be reassessed.
Med henvisning til Tubacex-dommen gav Kommissionen udtryk for nogen tvivl med hensyn til de foranstaltninger, som de offentlige kreditorer havde sat i værk:
Indeed, in the light of the Tubacex judgment, the Commission expressed some doubts concerning the measures implemented by the public creditors:
for det første vedrørende forekomsten af statsstøtte i de foranstaltninger, der i 1998-beslutningen blev anset for at være uforenelige, og i fald det drejede sig om statsstøtte, dennes forenelighed og
firstly, concerning the presence of elements constituting State Aid in the measures deemed incompatible in the Decision of 1998 and, if so, their compatibility; and
for det andet vedrørende en privat kreditors adfærd under samme omstændigheder, som ville have krævet en højere rentesats end tilfældet var for de offentlige kreditorer.
secondly, concerning the behaviour of a private creditor who, in a comparable situation, would have demanded a higher interest rate than that required by the public creditors.
Kommissionen har ikke modtaget bemærkninger fra interesserede parter.
No comments were submitted by interested parties.
BEMÆRKNINGER FRA KONGERIGET SPANIEN
SPAIN’S COMMENTS
De spanske myndigheder fremsendte ved brev af 21. marts 2000 deres bemærkninger.
The Spanish Government submitted its comments by letter of 21 March 2000.
De spanske myndigheder er uenige i Kommissionens beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, i og med at proceduren efter deres mening ikke var nødvendig for at foretage den påtænkte delvise annullering af 1998-beslutningen.
The Spanish authorities disagree with the Commission’s decision to open the formal investigation procedure, inasmuch as in their view the investigation procedure was not necessary to carry out the envisaged partial revocation of the Decision of 1998.
Således gentager de spanske myndigheder deres påstand, at bevilling af henstand med anvendelse af de lovbestemte mindstesatser beskytter socialsikringssystemets interesser med hensyn til betaling af restancer bedre end noget andet initiativ, en privat kreditor kunne have truffet.
Thus, the Spanish authorities reiterate their argument that the granting of a deferment applying the legal interest rate protects the interests of the social security system, in terms of recovering debts, better than any other form of action that a private creditor could have taken.