natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Metoden er bedst til stabile organiske kemiske stoffer med en log Pow.-værdi mellem 1,5 og 6,0 (1), men den kan også anvendes for ekstremt lipofile stoffer (med log Pow > 6,0).
It is most validly applied to stable organic chemicals with log Pow values between 1,5 and 6,0 (1) but may still be applied to superlipophilic substances (having log Pow > 6,0).
Den på forhånd skønnede biokoncentreringsfaktor (BCF), undertiden benævnt KB, for sådanne ekstremt lipofile stoffer vil normalt være højere end den værdi af ligevægtsbiokoncentreringsfaktoren (BCFSS), man må forvente at finde ved laboratorieforsøg.
The pre-estimate of the bioconcentration factor (BCF), sometimes denoted as KB, for such superlipophilic substances will presumably be higher than the steady-state bioconcentration factor (BCFSS) value expected to be obtained from laboratory experiments.
Forhåndsskøn over biokoncentreringsfaktoren for organiske stoffer med log Pow-værdier op til ca. 9,0 kan beregnes efter udtrykket i Bintein et al (2).
Preestimates of the bioconcentration factor for organic chemicals with log Pow values up to about 9,0 can be obtained by using the equation of Bintein at al (2).
De parametre, der karakteriserer biokoncentreringspotentialet, er hastighedskonstanten for optagelse (k1), hastighedskonstanten for udskillelse (k2) og BCFSS.
The parameters which characterise the bioconcentration potential include the uptake rate constant (k1), the depuration rate constant (k2) and the BCFss.
Radioaktivt mærkede teststoffer kan gøre analyse af vand- og fiskeprøver lettere og kan benyttes til at afgøre, om der skal foretages identifikation og kvantitativ bestemmelse af nedbrydningsprodukter.
Radio-labelled test substances can facilitate the analysis of water and fish samples and may be used to determine whether degradate identification and quantification should be made.
Hvis den samlede mængde radioaktivt restmateriale måles (f.eks. ved forbrænding eller opløsning af væv), vil BCF blive baseret på den oprindelige forbindelse, eventuelle tilbageholdte metabolitter og assimileret kulstof.
If total radioactive residues are measured (e.g. by combustion or tissue solubilisation), the BCF is based on the parent compound, any retained metabolites and also assimilated carbon.
BCF-værdier, der baseres på det samlede indhold af radioaktivt materiale, kan derfor ikke altid sammenlignes direkte med en BCF-værdi, der er bestemt ved specifik kemisk analyse for den oprindelige forbindelse alene.
BCFs based on total radioactive residues may not, therefore, be directly comparable to a BCF derived by specific chemical analysis of the parent compound only.
Ved undersøgelser med radioaktivt mærkede stoffer kan der benyttes oprensningsprocedurer til bestemmelse af BCF baseret på den oprindelige forbindelse, og de vigtigste metabolitter kan om nødvendigt karakteriseres.
Clean-up procedures may be employed in radiolabelled studies in order to determine BCF based on the parent compound, and the major metabolites may be characterised if deemed necessary.
Man kan også kombinere en undersøgelse af metabolisme i fisk med en biokoncentreringsundersøgelse ved at analysere og identificere stofrester i væv.
It is also possible to combine a fish metabolism study with a bioconcentration study by analysis and identification of the residues in tissues.
Ved biokoncentrering/bioakkumulering forstås en koncentrationsforøgelse af teststoffet i eller på en organisme (eller specificerede væv deraf) i forhold til koncentrationen af teststoffet i det omgivende medium.
Bioconcentration/Bioaccumulation is the increase in concentration of the test substance in or on an organism (specified tissues thereof) relative to the concentration of test substance in the surrounding medium.
Ved biokoncentreringsfaktoren (BCF eller KB) på et givet tidspunkt under optagelsesfasen af akkumuleringstesten forstås koncentrationen af teststoffet i/på fiskene eller specificerede væv deraf (Cf i μg/g (ppm)) divideret med koncentrationen af det kemiske stof i det omgivende medium (Cw i μg/ml (ppm)).
The bioconcentration factor (BCF or KB) at any time during the uptake phase of this accumulation test is the concentration of test substance in/on the fish or specified tissues thereof (Cf as μg/g (ppm)) divided by the concentration of the chemical in the surrounding medium (Cw as μg/ml (ppm)).
Ligevægtsbiokoncentreringsfaktoren (BCFSS eller KB) ændrer sig ikke væsentligt over et længere tidsrum, idet koncentrationen af teststoffet i det angivende medium er konstant i dette tidsrum.
The steady-state bioconcentration factor (BCFss or KB) does not change significantly over a prolonged period of time, the concentration of the test substance in the surrounding medium being constant during this period of time.
Man taler om et plateau eller en ligevægtstilstand i afbildningen af teststoffet i fisk (Cf) mod tiden, når kurven bliver parallel med tidsaksen, når tre på hinanden følgende analyser af Cf i prøver, der er udtaget med mindst to dages mellemrum, ligger inden for ± 20 % af hinanden, og når der ikke er nogen signifikante forskelle mellem de tre prøveudtagningsperioder.
A plateau or steady-state is reached in the plot of test substance in fish (Cf) against time when the curve becomes parallel to the time axis and three successive analyses of Cf made on samples taken at intervals of at least two days are within ± 20 % of each other, and there are no significant differences among the three sampling periods.
En biokoncentreringsfaktor, der er beregnet direkte ud fra kinetiske hastighedskonstanter (k1/k2), betegnes den kinetiske koncentreringsfaktor, BCFk.
Bioconcentration factors calculated directly from kinetic rate constants (k1/k2) are termed kinetic concentration factor, BCFK.
Ved octanol-vand fordelingskoefficienten (Pow) forstås forholdet mellem et kemisk stofs opløselighed i n-octanol og vand ved ligevægt (metode A.8), også betegnet Kow.
The octanol-water partition coefficient (Pow) is the ratio of a chemical's solubility in n-octanol and water at equilibrium (Method A.8) also expressed as Kow.
Logaritmen til Pow benyttes som rettesnor for et kemisk stofs potentiale for biokoncentrering i vandorganismer.
The logarithm of Pow is used as an indication of a chemical's potential for bioconcentration by aquatic organisms.
Ved eksponeringsfasen eller optagelsesfasen forstås det tidsrum, hvori fiskene udsættes for teststoffet.
The exposure or uptake phase is the time during which the fish are exposed to the test chemical.
Ved hastighedskonstant for optagelse (k1) forstås den talværdi, der angiver hastigheden for koncentrationsforøgelsen af teststoffet i eller på fiskene (eller specificerede væv deraf), når fiskene udsættes for stoffet (k1 udtrykkes i dag-1).
The uptake rate constant (k1) is the numerical value defining the rate of increase in the concentration of test substance in/on test fish (or specified tissues thereof) when the fish are exposed to that chemical (k1 is expressed in day-1).
Ved udskillelsesfasen forstås det tidsrum efter overførsel af forsøgsfiskene fra et medium med teststoffet i til et medium uden stoffet, hvor man undersøger udskillelsen (eller nettoafgivelsen) af stoffet fra forsøgsfiskene (eller specificerede væv deraf).
The post-exposure or depuration (loss) phase is the time, following the transfer of the test fish from a medium containing test substance to a medium free of that substance, during which the depuration (or the net loss) of the substance from the test fish (or specified tissue thereof) is studied.
Ved hastighedskonstant for udskillelse (k2) forstås den talværdi, der angiver hastigheden for koncentrationsfaldet af teststoffet i forsøgsfiskene (eller specificerede væv deraf), efter at de er overført fra et medium med teststoffet i til et medium uden dette stof (k2 udtrykkes i dag-1).
The depuration (loss) rate constant (k2) is the numerical value defining the rate of reduction in the concentration of the test substance in the test fish (or specified tissues thereof) following the transfer of the test fish from a medium containing the test substance to a medium free of that substance (k2 is expressed in day-1).
Testen falder i to faser, en eksponeringsfase (optagelsesfase) og en udskillelsesfase.
The test consists of two phases: the exposure (uptake) and post-exposure (depuration) phases.
I optagelsesfasen udsættes separate grupper af fisk af én art for mindst to koncentrationer af teststoffet.
During the uptake phase, separate groups of fish of one species are exposed to at least two concentrations of the test substance.
De overføres dernæst til et medium uden teststoffet, hvor udskillelsesfasen forløber.
They are then transferred to a medium free of the test substance for the depuration phase.
Der kræves altid en udskillelsesfase, undtagen hvis optagelsen af stoffet under eksponeringsfasen har været ubetydelig (f.eks.hvis BCF er mindre end 10).
A depuration phase is always necessary unless uptake of the substance during the uptake phase has been insignificant (e.g. the BCF is less than 10).
Under begge testens faser følges koncentrationen af stoffet i eller på fiskene (eller specificerede væv deraf).
The concentration of the test substance in/on the fish (or specified tissue thereof) is followed through both phases of the test.
Der holdes samtidig en kontrolgruppe af fisk under samme betingelser, bortset fra at der ikke er noget teststof til stede, så man kan sammenholde eventuelle skadevirkninger i biokoncentreringstesten med en tilsvarende kontrolgruppe og bestemme baggrundskoncentrationer af teststof.
In addition to the two test concentrations, a control group of fish is held under identical conditions except for the absence of the test substance, to relate possible adverse effects observed in the bioconcentration test to a matching control group and to obtain background concentrations of test substance.
Optagelsesfasen varer i 28 dage, medmindre det godtgøres, at der inden da er indtrådt ligevægt.
The uptake phase is run for 28 days unless it is demonstrated that equilibrium has been reached earlier.
Ud fra ligningerne i bilag 3 kan man forudsige, hvor lang tid optagelsesfasen vil vare, og hvor lang tid der vil gå, inden der er ligevægt.
A prediction of the length of the uptake phase and the time to steady-state can be made from equation in Appendix 3.
Udskillelsesperioden indledes dernæst ved, at fiskene overføres til en ren beholder med samme medium, men uden teststof.
The depuration period is then begun by transferring the fish to the same medium but without the test substance in another clean vessel.
Når det er muligt, beregnes biokoncentreringsfaktoren både som forholdet (BCFSS) mellem koncentrationen i fiskene (Cf) og i vandet (CW) ved ligevægt, og som kinetisk biokoncentreringsfaktor (BCFK) som forholdet mellem hastighedskonstanterne for optagelse (k1) og udskillelse (k2), idet kinetikken antages at være af første orden.
Where possible the bioconcentration factor is calculated preferably both as the ratio (BCFss) of concentration of the fish (Cf) and in the water (Cw) at apparent steady-state and as a kinetic bioconcentration factor, BCFK as the ratio of the rate constants of uptake (k1) and depuration (k2) assuming first-order kinetics.
Hvis det er åbenbart, at kinetikken ikke er af første orden, må der benyttes mere komplekse modeller (bilag 5).
If first-order kinetics are obviously not obeyed, more complex models should be employed (Appendix 5).
Hvis der ikke nås ligevægt inden 28 dage, forlænges optagelsesfasen, indtil der er opnået ligevægt, dog højst 60 dage: Derefter påbegyndes udskillelsesfasen.
If a steady-state is not achieved within 28 days, the uptake phase should be extended until steady-state is reached, or 60 days, whichever comes first; the depuration phase is then begun.
Hastighedskonstanten for optagelse, hastighedskonstanten for udskillelse (eller konstanterne, hvis der er tale om mere komplekse modeller), biokoncentreringsfaktoren og så vidt muligt konfidensgrænser for hver af disse parametre beregnes ud fra den model, der bedst beskriver de målte koncentrationer af teststof i fisk og vand.
The uptake rate constant, the depuration (loss) rate constant (or constants, where more complex models are involved), the bioconcentration factor, and where possible, the confidence limits of each of these parameters are calculated from the model that best describes the measured concentrations of test substance in fish and water.
BCF udtrykkes som en funktion af fiskenes samlede vægt.
The BCF is expressed as a function of the total wet weight of the fish.
I særlige tilfælde kan dog bestemte væv eller organer (f.eks. muskelvæv eller lever) anvendes, hvis fiskene er tilstrækkelig store, eller fiskene kan opdeles i en spiselig fraktion (filet) og en ikke-spiselig fraktion (indvolde).
However, for special purposes, specified tissues or organs (e.g. muscle, liver), may be used if the fish are sufficiently large or the fish may be divided into edible (fillet) and non-edible (viscera) fractions.
Da der for mange organiske stoffer er en tydelig sammenhæng mellem biokoncentreringspotentialet og stoffets lipofile karakter, er der en tilsvarende sammenhæng mellem forsøgsfiskenes fedtindhold og stoffernes observerede biokoncentrering.
Since, for many organic substances, there is a clear relationship between the potential for bioconcentration and lipophilicity, there is also a corresponding relationship between the lipid content of the test fish and the observed bioconcentration of such substances.
For at imødegå sådanne udsving i forsøgsresultater for stærkt lipofile stoffer (dvs. log Pow > 3) bør biokoncentreringen udtrykkes både i forhold til fedtindholdet og i forhold til den samlede legemsvægt.
Thus, to reduce this source of variability in test results for those substances with high lipophilicity (i.e. with log Pow > 3), bioconcentration should be expressed in relation to lipid content in addition to whole body weight.
Fedtindholdet skal om muligt bestemmes på det samme biologiske materiale, som benyttes til bestemmelse af teststoffets koncentration.
The lipid content should be determined on the same biological material as is used to determine the concentration of the test substance, when feasible.
Inden biokoncentreringstesten udføres, skal følgende oplysninger om teststoffet foreligge:
Before carrying out the test for bioconcentration, the following information for the test substance should be known:
opløselighed i vand
solubility in water
octanol-vand fordelingskoefficient Pow (betegnes også Kow, bestemt ved en HPLC-metode i A.8)
octanol-water partition coefficient Pow (denoted also as Kow, determined by an HPLC method in A.8)
hydrolyse
hydrolysis
fotokemisk omdannelse i vand bestemt ved bestråling med sollys og simuleret sollys under samme bestrålingsforhold som ved testen for biokoncentrering (3)
phototransformation in water determined under solar or simulated solar irradiation and under the irridiation conditions of the test for bioconcentration (3)
overfladespænding (dvs. for stoffer, hvis Pow ikke kan bestemmes)
surface tension (i.e. for substances where the log Pow cannot be determined)
damptryk
vapour pressure
umiddelbar bionedbrydelighed (når det er relevant)
ready biodegradability (where appropriate)
Blandt andre nødvendige oplysninger er toksiciteten over for den fiskeart, der benyttes til testen, helst den asymptotiske (dvs. tidsuafhængige) LC50.
Other information required is the toxicity to the fish species to be used in the test, preferably the asymptotic LC50 (i.e. time-independent).
Hvis der bruges 14C-mærkede teststoffer, skal den procentdel af radioaktiviteten, der skyldes urenheder, være kendt.
When 14C labelled test substance is used, the percentage of radioactivity associated with impurities should be known.
TESTENS VALIDITET
VALIDITY OF THE TEST
Følgende betingelser skal være til stede, for at testen betragtes som gyldig:
The following conditions should apply for a test to be valid:
temperaturudsving må ikke være større end ± 2 oC
the temperature variation is less than ± 2 °C;
koncentrationen af opløst oxygen må ikke komme under 60 % af mætning
the concentration of dissolved oxygen does not fall below 60 % saturation;
koncentrationen af teststoffet i kamrene skal ligge inden for ± 20 % af gennemsnittet af de målte værdier under eksponeringsfasen
the concentration of the test substance in the chambers is maintained within ± 20 % of the mean of the measured values during the uptake phase;
dødeligheden og andre skadevirkninger/sygdomme må ved testens afslutning højst være 10 % både i kontrolgruppen og i de eksponerede fisk: Hvis testen strækker sig over flere uger eller måneder, må dødsfald og andre skadevirkninger i begge grupper højst være 5 % om måneden og højst 30 % i alt.
the mortality or other adverse effects/disease in both control and treated fish is less than 10 % at the end of the test; where the test is extended over several weeks or months, death or other adverse effects in both sets of fish should be less than 5 % per month and not exceed 30 % in all.
REFERENCESTOFFER
REFERENCE COMPOUNDS
Det kan være nyttigt at anvende referencestoffer med kendt biokoncentreringspotentiale til kontrol af forsøgsmetoden, hvis dette er påkrævet.
The use of reference compounds of known bioconcentration potential would be useful in checking the experimental procedure, when required.
Der kan dog endnu ikke anbefales nogen bestemte stoffer.
However, specific substances cannot yet be recommended.
Det skal omhyggeligt undgås, at der i nogen dele af udstyret anvendes materialer, der kan opløses eller adsorbere, absorbere eller afgive stoffer og have en skadelig virkning på fiskene.
Care should be taken to avoid the use of materials, for all parts of the equipment, that can dissolve, sorb or leach and have an adverse effect on the fish.
Der kan benyttes rektangulære eller cylindriske standardkar af kemisk inert materiale og passende størrelse i forhold til mængden af fisk.
Standard rectangular or cylindrical tanks, made of chemically inert material and of a suitable capacity in compliance with loading rate can be used.
Bløde plastslanger bør benyttes mindst muligt.
The use of soft plastic tubing should be minimised.
Der skal helst bruges rør og slanger af teflon (R), rustfrit stål eller glas.
Teflon®, stainless steel and/or glass tubing are preferably used.
Erfaringerne har vist, at det til stoffer med høj adsorptionskoefficient såsom syntetiske pyrethroider kan være nødvendigt at bruge silancoatet glas.
Experience has shown that for substances with high adsorption coefficients, such as the synthetic pyrethroids, silanised glass may be required.
I sådanne tilfælde må udstyret kasseres efter brug.
In these situations the equipment will have to be discarded after use.
Til testen benyttes sædvanligvis råvand, som skal være af ensartet kvalitet og komme fra en ikke-forurenet kilde.
Natural water is generally used in the test and should be obtained from an uncontaminated and uniform quality source.
Vand til fortynding skal være af en sådan kvalitet, at den valgte fiskeart kan overleve akklimatiserings- og testperioden, uden at deres udseende eller adfærd bliver unormal.
The dilution water must be of a quality that will allow the survival of the chosen fish species for the duration of the acclimation and test periods without them showing any abnormal appearance or behaviour.
Allerhelst bør det godtgøres, at fiskearten kan overleve, vokse og formere sig i fortyndingsvandet (f.eks. i laboratoriekultur eller en toksicitetstest over en hel livscyklus).
Ideally, it should be demonstrated that the test species can survive, grow and reproduce in the dilution water (e.g. in laboratory culture or a life-cycle toxicity test).
Vandet skal beskrives i hvert fald ved sit pH, hårdhed, tørstof i alt og organisk kulstof i alt, og gerne også indholdet af ammonium, nitrit og nitrat, samt for saltvandsfisk saltholdigheden.
The water should be characterised at least by pH, hardness, total solids, total organic carbon and, preferably also ammonium, nitrite and alkalinity and, for marine species, salinity.
Selv om det er velkendt, hvilke parametre der er vigtige for fisks velfærd, er der i bilag 1 anført anbefalede maksimumkoncentrationer for en række parametre for fersk- og saltvand til forsøg.
The parameters which are important for optimal fish well-being are fully known, but Appendix 1 gives recommended maximum concentrations of a number of parameters for fresh and marine test waters.
Vandet skal være af konstant kvalitet under hele forsøget.
The water should be of constant quality during the period of a test.
Dets pH skal være mellem 6 og 8,5, men for en given test skal det ligge konstant inden for ±0,5.
The pH value should be within the range 6,0 to 8,5, but during a given test it should be within a range of ±0,5 pH units.
For at sikre, at fortyndingsvandet ikke ubehørigt påvirker forsøgsresultatet (f.eks. ved kompleksdannelse med teststoffet) eller indvirker negativt på fiskebestanden, udtages der regelmæssigt prøver til analyse.
In order to ensure that the dilution water will not unduly influence the test result (for example, by complexation of the test substance) or adversely affect the performance of the stock of fish, samples should be taken at intervals for analysis.
Indholdet af tungmetaller (f.eks. Cu, Pb, Zn, Hg, Cd og Ni), vigtige anioner og kationer (f.eks. Ca, Mg, Na, K, Cl og SO4) pesticider (f.eks. organiske phosphorforbindelser i alt og organiske chlorforbindelser i alt), organisk kulstof i alt og opslæmmet tørstof bør bestemmes f.eks. hver tredje måned, når fortyndingsvandet vides at være af forholdsvis konstant kvalitet. Hvis vandkvaliteten kan påvises at have været konstant i mindst et år, kan hyppigheden sættes ned (til f.eks. hvert halve år).
Determination of heavy metals (e.g. Cu, Pb, Zn, Hg, Cd, Ni), major anions and cations (e.g. Ca, Mg, Na, K, Cl, SO4), pesticides (e.g. total organophosphorous and total organochlorine pesticides), total organic carbon and suspended solids should be made, for example, every three months where a dilution water is known to be relatively constant in quality.
Hvis vandkvaliteten påviseligt har været konstant over mindst et år, kan analyserne foretages mindre hyppigt og med større intervaller (f.eks. hver sjette måned).
If water quality has been demonstrated to be constant over at least one year, determinations can be less frequent and intervals extended (e.g. every six months).
organisk materiale, hvilket kan nedsætte dets biotilgængelighed (4).
The natural particle content as well as the total organic carbon (TOC) of the dilution water should be as low as possible to avoid adsorption of the test substance to organic matter which may reduce its bioavailability (4).
Den højeste acceptable værdi er 5 mg/l for partikler (tørstof, der ikke passerer et 0,45 μm filter) og 2 mg/l for organisk kulstof i alt (se bilag 1).
The maximum acceptable value is 5 mg/l for particulate matter (dry matter, not passing a 0,45 μm filter) and 2 mg/l for total organic carbon (see Appendix 1).
Om nødvendigt må vandet filtreres inden brugen.
If necessary, the water should be filtered before use.
Bidraget til indholdet af organisk kulstof i vandet fra testfiskene (ekskrementer) og føderester skal holdes så lavt som muligt.
The contribution to the organic carbon content in water from the test fish (excreta) and from the food residues should be as low as possible.
Under hele testen må koncentrationen af organisk kulstof i testkarret ikke overstige koncentrationen af organisk kulstof hidrørende fra teststoffet og et eventuelt opløsende stof med mere end 10 mg/l (± 20 %).
Throughout the test, the concentration of organic carbon in the test vessel should not exceed the concentration of organic carbon originating from the test substance and, if used, the solubilising agent by more than 10 mg/l (± 20 %).
Testopløsninger
Test Solutions
Der fremstilles en stamopløsning af teststoffet med en passende koncentration.
A stock solution of the test substance is prepared at a suitable concentration.
Den skal helst fremstilles ved simpel blanding eller omrystning af teststoffet med vand.
The stock solution should preferably be prepared by simply mixing or agitating the test substance in the dilution water.