natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Et af koordinationscentrene fandt også, at centrets anmodning om forlængelse, som var indgivet efter Domstolens dom, men før lovens vedtagelse, støttede på en ret til forlængelse, som var hjemlet af dommen og ikke loven.
One of the coordination centres also takes the view that its request for an extension, made after the Court's judgment but prior to adoption of the Law, is based on a right of renewal recognised by the judgment but not by the Law.
V. KOMMISSIONENS VURDERING
V. ASSESSMENT BY THE COMMISSION
De argumenter, som Belgien og koordinationscentrene har fremført, tager sigte på at godtgøre, at Kommissionen skal godkende, at alle koordinationscentre kan være omfattet af ordningen indtil den 31. december 2010, enten i medfør af det af Domstolen omtalte lighedsprincip, ifølge hvilket den længst mulige overgangsperiode (dvs. frem til den 31. december 2010) burde gælde for alle koordinationscentre, eller i medfør af princippet om berettigede forventninger, ifølge hvilket Kommissionen burde fastsætte en anden dato end den 18. februar 2003, nemlig den dato, hvor dommen blev afsagt eller hvor nærværende beslutning vedtages, som begyndelsesdato for den overgangsperiode, der skulle fastsættes ifølge Domstolens dom.
The arguments presented by Belgium and the coordination centres are designed to demonstrate that the Commission must authorise all the coordination centres to benefit from the scheme until 31 December 2010, either in accordance with the principle of equality invoked by the Court, which would grant to all the centres the longest transitional period granted, i.e. until 31 December 2010, or under the principle of legitimate expectations, which would require the Commission to fix a date other than 18 February 2003, i.e. the date of the judgment or that of the present Decision, as the starting date of the appropriate transitional period demanded by the Court.
Hverken Belgien eller de berørte virksomheder har fremsat noget argument for, at den overgangsperiode, som koordinationscentrene ifølge Domstolen har brug for til at tilpasse sig til ændringerne i ordningen, skulle strække sig fra den 18. februar 2003 og indtil den 31. december 2010 og altså have en varighed på over 7 år og 10 måneder.
Neither Belgium nor the undertakings concerned have put forward any arguments to show that the appropriate transitional period, defined by the Court as the period necessary for the coordination centres to adapt to the change of scheme, should run from 18 February 2003 to 31 December 2010, i.e. for more than seven years and ten months.
Af de grunde, der anføres i denne del af beslutningen, finder Kommissionen, at overgangsperioden bør begynde at løbe fra 18. februar 2003 og bør have en rimelig varighed.
For the reasons set out in this section, the Commission takes the view that the starting date of the transitional period must be 18 February 2003 and that the transitional period must be of reasonable duration.
Ud fra de oplysninger, den er i besiddelse af, finder Kommissionen i øvrigt, at denne passende overgangsperiode udløb den 31. december 2005.
On the basis of the information in its possession, the Commission also considers that this appropriate transitional period came to an end on 31 December 2005.
Afgrænsning af Domstolens annulation af kommissionens beslutning
Limits to the annulment ordered by the Court
Allerførst er det vigtigt at bemærke, at Domstolen stadfæstede det berettigede i beslutning 2003/757/EF ved at betegne koordinationscenterordningen som en støtteordning, der var uforenelig med fællesmarkedet.
First, it is important to note that the Court confirms the merits of Decision 2003/757/EC in that it deems the State aid scheme for coordination centres to be incompatible with the common market.
Denne kvalificering blev anfægtet af Forum 187, men ikke af Belgien.
This view has been challenged before the Court by Forum 187 but not by Belgium.
Suspensionen og den delvise annullation af beslutningen gjaldt ikke denne kvalificering.
It is not concerned by the partial suspension and annulment of that Decision.
Koordinationscenterordningen var følgelig uforenelig med fællesmarkedet fra den dato, hvor beslutningen blev meddelt.
The coordination centre scheme is, therefore, compatible as from the date of notification of the Decision.
Dernæst fortolker Kommissionen Domstolens dom således, at denne annullation var baseret på en konstatering af, at beslutning 2003/757/EF bevirkede, at nogle virksomheder ikke fik del i de passende overgangsforanstaltninger, de burde have kunnet nyde godt af med henblik på at indrette sig efter ændringen i skatteordningen.
Second, the Commission takes the Court's judgment to mean that the annulment is prompted by the finding that Decision 2003/757/EC deprived certain undertakings of the benefit of the appropriate transitional measures that should have been granted to them to enable them to adapt to the change of tax scheme.
Domstolens dom pålagde følgelig Kommissionen pligt til at godkende en forlængelse af godkendelserne, i det omfang hvor en sådan — midlertidig — forlængelse var nødvendig for at tilgodese koordinationscentrenes ret til en passende overgangsperiode.
The Court's judgment thus requires the Commission to authorise renewal of the authorisations in so far as these — temporary — renewals are needed to respect the right of the coordination centres to an appropriate transitional period.
Kommissionen konstaterer derfor, at Domstolen ikke annullerede alle virkningerne af forbuddet mod en — selv midlertidig — forlængelse af godkendelserne, hvilket Belgien og Forum 187 havde nedlagt påstand om, og hvilket generaladvokaten havde foreslået i sit forslag til afgørelse.
The Commission notes, therefore, that the Court does not annul all the effects of the prohibition of renewal — even temporarily — of the authorisations, as requested by Belgium and Forum 187 in their appeals and as proposed in the conclusions of the Advocate-General.
Dette forbud måtte derfor gælde, undtagen i det omfang, hvor det var nødvendigt at forlænge godkendelser for at efterkomme dommens indhold i realitetsspørgsmålet.
This prohibition thus produces its effects except in so far as the renewal of the authorisations is necessary to comply with the judgment as to substance.
Som det blev anført i de indkomne bemærkninger, kritiserede Domstolen også, at virksomhederne fik forskellige overgangsperioder — der strakte sig fra et par måneder til flere år — fordi det var i strid med lighedsprincippet.
As pointed out in the comments received, the Court also criticises the fact that differing transitional periods have been granted to the undertakings — ranging from a few months to several years — on the ground that this is at variance with the general principle of equality of treatment.
Domstolen antydede dermed, at Kommissionen burde have fastsat en og samme overgangsperiode for alle de berørte virksomheder, og at den skulle være passende, dvs. give dem mulighed for at indrette sig efter ændringen af ordningen.
It suggests, therefore, that the Commission should have fixed for all the undertakings concerned a single appropriate transitional period, i.e. one enabling them to adapt to the change of scheme.
Kommissionen begik derfor en fejl, da den tog hensyn til koordinationscentrenes berettigede forventninger på grundlag af godkendelsernes varighed (10 år) og gav nogle centre en for kort overgangsperiode (kortere end en passende overgangsperiode), mens overgangsperioden for andre centre var for lang (dvs. længere end den passende periode).
The Commission therefore committed an error by recognising for the coordination centres a legitimate expectation based on the duration (10 years) of the authorisations and it granted too short a transitional period (i.e. shorter than the appropriate transitional period) to some centres and too long a transitional period (i.e. longer than the appropriate transitional period) to others.
Domstolen formulerede imidlertid sin dom således, at annullationen af kommissionsbeslutningen kun gjaldt for den manglende passende overgangsperiode for visse virksomheder, »hvis begæring om forlængelse verserede på datoen for vedtagelsen af den anfægtede beslutning, eller hvis godkendelse udløb samtidig med eller kort efter meddelelsen af denne beslutning.« Domstolen præciserede desuden nærmere, hvad der skulle forstås ved »kort efter«, i dommens præmis 163.
However, the wording used by the Court is such as to limit the annulment to the absence of any appropriate transitional period for certain undertakings ‘with an application for renewal of their authorisation pending on the date on which the contested decision was notified or with an authorisation which expired at the same time as or shortly after the notification of the decision’. It goes on to explain, in paragraph 163 of its judgment, what it understands by ‘shortly after’.
Domstolens dom indebærer derfor ikke, at Kommissionen skal genoprette en fuldkommen ligebehandling af alle koordinationscentre, men den skal kompensere for virkningerne af denne forskelsbehandling af bestemte virksomheder, som mangelen på en passende overgangsperioden måtte have skadet.
Accordingly, the Court's judgment does not require the Commission to restore perfect equality of treatment as between all the coordination centres but to offset the effects of the inequality of treatment for certain undertakings that would have suffered from the lack of an appropriate transitional period.
Ligebehandling indebærer i denne sag, at man må sørge for, at alle virksomheder opnår en overgangsperiode, der giver dem tid til at indrette sig efter ordningen.
In the present case, the equality of treatment calls for action to ensure that all the undertakings have a transitional period in which to adapt to the scheme.
Dommen annullerer ikke fastlæggelsen af overgangsperioden for de virksomheder, der fik en længere overgangsperiode, end hvad der var tilstrækkeligt til at indrette sig efter ordningen, og Kommissionen kan derfor ikke afkorte den for at genoprette ligheden.
The judgment does not annul the definition of the transitional period for the undertakings granted a transitional period longer than the appropriate transitional period for adapting to the change of scheme and so the Commission may not shorten it in order to restore equality of treatment.
Kommissionen bemærker dog, at Domstolen ikke udtalte sig nærmere om varigheden af passende overgangsforanstaltninger og ej heller om antallet af virksomheder, der blev berøvet sådanne passende foranstaltninger og altså var berørte af annullationen.
The Commission notes, however, that the Court refrains from specifying the duration of the appropriate transitional measures and that it does not specify either the number of undertakings deprived of such appropriate measures and thus concerned by the annulment.
I særdeleshed siges det ikke i dommen, at den passende overgangsperiode er perioden frem til den 31. december 2010, og i modsætning til, hvad Belgien hævder, påbyder den ikke Kommissionen, at Kommissionen alene på grundlag af ligebehandlingsprincippet skal fastsætte samme overgangsperiode for alle virksomhederne, svarende til den længste af de overgangsperioder, der blev indrømmet ved beslutning 2003/757/EF — dvs. indtil den 31. december 2010.
In particular, the judgment does not state that the appropriate transitional period invoked is that ending on 31 December 2010 and does not require the Commission, as Belgium claims, solely by virtue of the principle of equality of treatment, to align the transitional period for all the undertakings on the longest of the transitional periods granted by Decision 2003/757/EC, namely until 31 December 2010.
Domstolen forekommer derimod at mene, at det ville have været passende at fastsætte samme overgangsperiode for alle koordinationscentre udelukkende for at sætte dem i stand til at indrette sig efter ændringen af ordningen, og at det kun var de virksomheder, hvis godkendelse udløb kort efter, der var blevet berøvet en sådan overgangsperiode.
On the contrary, the Court seems to suggest that an identical period for all the coordination centres that was designed solely to allow them to adapt to the change of scheme would have been appropriate and that only those whose authorisation ended shortly after have been deprived of the appropriate period.
Kommissionen finder derfor, at den overgangsperiode, der blev fastsat i beslutning 2003/757/EF, kun bør ændres i et omfang svarende til Domstolens annullation.
Consequently, the Commission takes the view that the transitional period provided for in Decision 2003/757/EC must be adjusted only to the extent of the annulment ordered by the Court.
Den finder endvidere, at den passende overgangsperiode, Domstolen ønsker indført, bør fastlægges ud fra, hvad der kan anses for at være passende, dvs. ikke alene tilstrækkeligt, men også nødvendigt.
Similarly, it considers that the appropriate transitional period invoked by the Court must be determined on the basis of particulars demonstrating that it is appropriate, i.e. not only sufficient but also necessary.
Beslutningen om at udvide proceduren tog sigte på at give Belgien og interesserede tredjeparter mulighed for
The decision to extend the procedure was designed to give Belgium and interested third parties the opportunity:
at fremsætte deres bemærkninger til rigtigheden af de oplysninger, Kommissionen allerede var i besiddelse af, og som indikerede, at den passende overgangsperiode burde udløbe den 31. december 2005
to state their views on the relevance of the particulars already in the Commission's possession that seem to indicate 31 December 2005 as the end of the appropriate transitional period;
at fremføre andre forhold, der kunne tale for en forlængelse af den passende overgangsperiode til efter den 31. december 2005, eventuelt til den 31. december 2010 eller enhver anden dato.
to put forward other particulars liable to demonstrate that the appropriate transitional period should be extended beyond 31 December 2005, and where appropriate until 31 December 2010 or any other date.
I det følgende vil Kommissionen fremføre sin begrundelse for, hvorfor den af Domstolen krævede passende overgangsperiode burde være begyndt at løbe den 18. februar 2003 og udløbe den 31. december 2005 for alle koordinationscentre, og ikke den 31. december 2010.
The Commission takes pains below to demonstrate that the appropriate transitional period invoked by the Court should have begun on 18 February 2003 and should have ended on 31 December 2005 for all the coordination centres, and not on 31 December 2010.
Den vil derefter komme ind på de situationer, hvor den finder, at den på grund af en berettiget forventning, som den selv har givet anledning til, bør give visse koordinationscentre mulighed for at være omfattet af ordningen efter den 31. december 2005.
It then examines situations in which, in its view, a legitimate expectation raised by it obliges it to allow certain coordination centres to benefit from the scheme beyond 31 December 2005.
Den passende overgangsperiodes begyndelsesdato
Starting date of the appropriate transitional period
I sine bemærkninger fremfører Belgien og de interesserede tredjeparter, at begyndelsesdatoen for den overgangsperiode, Kommissionen skal fastsætte efter Domstolens dom, ikke kan være den dato, hvor beslutning 2003/757/EF blev meddelt.
The comments from Belgium and interested third parties suggest that the starting date of the transitional period to be determined by the Commission following the Court's judgment cannot be the date on which Decision 2003/757/EC was notified.
De fremfører forskellige datoer, bl.a. datoen for beslutningens offentliggørelse i EU-Tidende og datoen for meddelelsen af nærværende beslutning.
Various dates are proposed, including the date of publication of that Decision in the Official Journal and the date of notification of the present Decision.
Kommissionen finder derimod, at den passende overgangsperiode, Domstolen kræver, må begynde at løbe fra datoen for meddelelsen af beslutning 2003/757/EF, dvs. fra 18. februar 2003.
However, the Commission takes the view that the appropriate transitional period invoked by the Court must be calculated as from the date of notification of Decision 2003/757/EC, i.e. as from 18 February 2003.
Allerførst bemærkes, at den 22. juni 2006 blev virkningerne af kendelsen af 26. juni 2003 erstattet med virkningerne af Domstolens dom i hovedsagen, med tilbagevirkende kraft til datoen for meddelelsen af beslutning 2003/757/EF.
First, on 22 June 2006 the effects of the order of 26 June 2003 were replaced by those of the Court's judgment as to substance, and this with retroactive effect from the notification of Decision 2003/757/EC.
Domstolens dom tager hensyn til koordinationscentrenes situation på den dato, hvor beslutningen blev meddelt.
The Court's judgment takes account of the situation of the coordination centres at the date on which that Decision was notified.
Der er derfor ingen grund til at mene, at Domstolen skulle kræve en overgangsperiode, der begyndte at løbe på en anden dato end datoen for den anfægtede beslutnings meddelelse.
There is, therefore, no reason to believe that the Court is demanding a transitional period the starting date of which would differ from the date on which the contested Decision was notified.
Desuden henviser Domstolen i sin dom udtrykkeligt til denne dato, eftersom beslutningen annulleres »i det omfang den ikke indeholder overgangsforanstaltninger for så vidt angår koordinationscentre, hvis begæring om forlængelse verserede på datoen for meddelelsen af den anfægtede beslutning, eller hvis godkendelse udløb samtidig med eller kort efter nævnte beslutnings meddelelse« (understregningen er Kommissionens).
Second, the wording of the Court ruling refers explicitly to that date since the Decision is annulled ‘insofar as it does not lay down transitional measures for those coordination centres with an application for renewal of their authorisation pending on the date on which the contested decision was notified or with an authorisation which expired at the same time or shortly after the notification of the decision.’ (underlining added).
Endvidere finder Kommissionen, at den berettigede forventning, koordinationscentrene havde på grundlag af Kommissionens tidligere beslutninger og vurderinger i denne sag, ophørte med at bestå senest på den dato, hvor beslutning 2003/757/EF blev meddelt.
Third, the Commission takes the view that the legitimate expectation that existed for the coordination centres on the basis of the Commission's previous decisions and positions on this matter was infringed at the latest on the date on which Decision 2003/757/EC was notified.
I denne beslutning betegner Kommissionen koordinationscenterordningen som statsstøtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, og kræver den ændret eller ophævet.
In that Decision the Commission described the aid scheme for the coordination centres as being incompatible with the common market and requested that it be amended or terminated.
Denne kvalificering blev ikke anfægtet, men stadfæstet af Domstolen i dennes dom af 22. juni 2006.
This description was not suspended and was confirmed by the Court in its judgment of 22 June 2006.
Den har derfor virkning fra og med den dato, hvor beslutning 2003/757/EF blev meddelt Belgien.
Accordingly, it produces its effects as from the date on which Decision 2003/757/EC was notified to Belgium.
Beslutningen var i øvrigt ledsaget af en pressemeddelelse fra Kommissionen og fik stor pressedækning.
That Decision was also accompanied by a Commission press release and received wide press coverage.
Kommissionen finder derfor, at den kan anse datoen for meddelelsen af beslutning 2003/757/EF som den seneste dato, hvor den berettigede forventning, koordinationscentrene havde angående ordningens forenelighed med fællesmarkedet, ophørte med at bestå og dermed som den dato, hvor de overgangsforanstaltninger, som denne hidtidige berettigede forventning retfærdiggjorde, begyndte at løbe.
The Commission considers, therefore, that it can regard the date on which Decision 2003/757/EC was notified as the final date of infringement of the legitimate expectation placed by the coordination centres in the compatibility of the scheme with the common market and thus as the starting date of the transitional measures justified by this previous legitimate expectation.
Da den berettigede forventning ophørte med at bestå med meddelelsen af beslutning 2003/757/EF, finder Kommissionen, at det ikke er rimeligt at udskyde overgangsperiodens begyndelsesdato til en senere dato, heller ikke til datoen for beslutningens offentliggørelse i EU-Tidende.
Since the legitimate expectation was infringed once Decision 2003/757/EC had been notified, the Commission takes the view that deferment of the start of the transitional period is not justified, not even until the date of publication of that Decision in the Official Journal.
Organisationen Forum 187, der repræsenterer og handler på vegne af koordinationscentrene og efter eget udsagn anerkendes som sådan af Belgien, indbragte beslutning 2003/757/EF for Domstolen i slutningen af april 2003 — altså før beslutningen var blevet offentliggjort i EU-Tidende — hvilket viser, at koordinationscentrene via den organisation, som de har givet fuldmagt til at repræsentere sig, havde kendskab til indholdet af denne beslutning, i særdeleshed til ordningens kvalificering som statsstøtte, der var uforenelig med fællesmarkedet, og den pligt, Belgien fik pålagt til at ændre eller ophæve ordningen.
Forum 187, the association representing and acting on behalf of the coordination centres and, as it has itself stated, recognised as such by Belgium, lodged a detailed appeal before the Court at the end of April 2003 against 2003/757/EC, i.e. prior to publication of the Decision in the Official Journal. This shows that, through the association charged with defending their interests, the coordination centres were aware of the content of that Decision, and in particular the description of the aid as being incompatible with the common market and the requirement that Belgium amend or terminate the scheme in question.
Endelig konstaterer Kommissionen, at ingen af koordinationscentrene i praksis har lidt skade ved forbuddet mod at forlænge godkendelserne, og at de alle sammen, enten i medfør af beslutning 2003/757/EF eller i medfør af kendelsen af 26. juni 2003, allerede fra den 18. februar 2003 har kunnet nyde godt af en overgangsperiode til at indrette sig efter den ordning, Kommissionen forlangte indført.
Lastly, the Commission notes that no coordination centre has, in practice, suffered from the prohibition on renewing the authorisations and that, pursuant to either Decision 2003/757/EC or the order of 26 June 2003, all have been able since 18 February 2003 to benefit from a transitional period enabling them to adapt to the change of scheme imposed by the Commission.
Kendelsen af 26. juni 2003 henviser også udtrykkeligt til datoen for meddelelsen af beslutning 2003/757/EF, idet den ophæver virkningerne af beslutningen »for så vidt som denne forbyder Kongeriget Belgien at forlænge de godkendelser af koordinationscentre, der var gældende på tidspunktet for meddelelsen af den nævnte beslutning« (understregningen er Kommissionens).
The order of 26 June 2003 also refers explicitly to the date on which Decision 2003/757/EC was notified by suspending the effects of the decision ‘insofar as it prohibited the Kingdom of Belgium from renewing coordination centre authorisations effective as at the date of notification of the decision’ (underlining added).
Denne udsættelse af gennemførelsen gjorde det således muligt at forlænge de godkendelser, der var gældende pr. 17. februar 2003, og forlænge ordningen frem til senest den 22. juni 2006, som er den dato, hvor dommen i hovedsagen blev afsagt.
This suspension thus paved the way for renewal of the authorisations in force on 17 February 2003 and for extension of the effects of the scheme until 22 June 2006 at the latest, the date of the judgment as to substance.