natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ingen markedsøkonomisk sælger kan forventes at beslutte sig for en køber, hvis der er realistiske udsigter til, at vedkommende ikke vil kunne betale købsprisen.
No private vendor could be expected to choose a buyer when there was a realistic possibility that the purchase price would not be paid.
Østrig har ikke på noget tidspunkt under sagsbehandlingen hævdet, at konsortiet ikke ville have været i stand til at betale købsprisen.
In the whole course of the procedure, Austria did not argue that the Consortium would not be capable of paying the purchase price.
Det andet element ved det første aspekt: godkendelsen fra finanstilsynet
The second element of the first aspect: approval of the FMA
Der er heller ingen tvivl om, at en markedsøkonomisk handlende sælger ikke ville vælge at sælge til en køber, som efter al sandsynlighed ikke ville kunne opnå den fornødne godkendelse fra finanstilsynet (eller anden kompetent myndighed).
It is also evident that a private market seller would not choose a buyer who would in all probability not obtain the necessary permission from the FMA (or any other authority involved in the deal).
Østrig har gjort gældende, at finanstilsynet aldrig ville have godkendt, at BB blev solgt til konsortiet, heller ikke, selv om konsortiets bud havde været det eneste.
Austria argued that the FMA would never have authorized a sale of BB to the Consortium – not even if this bid had been the only offer.
Ifølge Østrig var GRAWE’s bud ikke det højeste, men det var det »bedste bud«.
According to Austria, GRAWE’s offer, even if it had not been the highest bid, had been the ‘best bid’.
Rent proceduremæssigt bestrider Kommissionen ikke, at finanstilsynet efter østrigsk ret ikke ville have været i stand til at foretage den såkaldte »fit and proper-test« efter § 20 i BWG, fordi der var to mulige bydende. I realiteten giver finanstilsynet i sådanne sager først sin godkendelse, når der foreligger en konkret køber.
From a procedural point of view, the Commission does not dispute that the FMA was prohibited by Austrian law to carry out the so-called ‘fit & proper test’ based on Section 20 of the Banking Act in view of the two potential bidders; it is indeed a common requirement in any comparable procedure that a specific buyer has to be identified before regulatory approval can be given.
Det var derfor logisk, at finanstilsynet måtte afvise den »ansøgning« om godkendelse, som både konsortiet og GRAWE indgav, før beslutningen om salget blev truffet.
It is therefore coherent that the FMA rejected both the Consortium’s and GRAWE’s ‘applications’ for approval prior to the sales decision.
Kommissionen anerkender, at finanstilsynet efter østrigsk ret ikke må træffe nogen ex post-afgørelse.
Based on Austrian law, the Commission also accepts that an ex-post statement by the FMA was not possible.
Kommissionen må dog også fastslå, at finanstilsynet på intet tidspunkt under fremsendelsen af oplysninger om sin arbejdsgang eller i relation til den tidligere ansøgning fra SLAV AG åbent har tilsluttet sig Østrigs synspunkt i denne sag, men tværtimod over for Kommissionen gentagne gange har bekræftet, at udfaldet af dets undersøgelse havde været »fuldstændigt åbent«.
The Commission notes, however, that the FMA, while providing factual information on its procedures or the earlier application of SLAV AG, never openly endorsed Austria’s views in that regard, but confirmed to the Commission that the outcome of its investigation had been ‘completely open’.
I den forbindelse henviser Kommissionen tillige til, at finanstilsynet undlod at give nogen generelle oplysninger — uafhængigt af den konkrete sag — om, hvilke faktorer det ville lægge vægt på i sin undersøgelse (f.eks. en købers rating).
In this context, the Commission also notes that the FMA refrained from making general statements, independently of the case in point, on elements it would have considered crucial to its assessment — such as, for example, the existence of a buyer rating.
Der er således intet belæg for, at denne eller andre af Østrig fremførte faktorer ville have påvirket finanstilsynets afgørelse i negativ retning eller nødvendigvis have ført til et afslag.
There are therefore no elements whatsoever indicating that this or any other considerations advanced by Austria would have adversely influenced its assessment, let alone have led necessarily to a negative outcome.
Da der ikke foreligger nogen udtalelser fra finanstilsynet herom og heller ikke andre beviser, kan Kommissionen ikke godtage Østrigs argument om, at finanstilsynet helt sikkert ville have nedlagt forbud mod, at BB blev solgt til konsortiet.
In the absence of such statements by the FMA or other evidence, the Commission cannot accept Austria’s argument that the FMA would certainly have prohibited a deal with the Consortium.
Heller ikke sagsbehandlingstiden i finanstilsynet — under tre måneder for GRAWE, men op til et år for konsortiet — er i sig selv nok til at udelukke konsortiet som køber.
Also, the mere length of the FMA procedure – less than three months for GRAWE, but up to one year for the Consortium — is not sufficient to disqualify the Consortium.
Østrig har fremført, at den deraf følgende usikkerhed ville gå ud over BB, som i sidste ende kunne være kommet i vanskeligheder.
Austria pointed out that BB would have suffered from prolonged uncertainty, ending up as a bank in difficulty.
Kommissionen kan hverken principielt eller i den konkrete sag acceptere dette argument.
However, neither in principle nor in concreto can the Commission accept this argument.
For principielt ville det være ensbetydende med diskriminering mod alle bydende uden for EU og muligvis også mod bydende fra andre EU-lande, eftersom det samme argument ville kunne fremføres for enhver bydende, der ikke var kendt af finanstilsynet, altså for enhver ikke østrigsk virksomhed.
In principle, this would be tantamount to discriminating against any bidder outside the European Union — even maybe from another Member State, as this reasoning could equally be applied to any potential purchaser presently unknown to the FMA, i.e. any non-Austrian undertaking.
Og i den konkrete sag må Kommissionen fastslå, at BB på salgstidspunktet ikke befandt sig i vanskeligheder.
As to the case in point, the Commission notes that BB was not in difficulty at the time of sale.
Da man lige siden 2003 havde forsøgt at sælge banken, var det heller ikke indlysende, hvorfor det skulle gå så hurtigt.
As the sales procedures had been ongoing since 2003, the urgency is also not sufficiently explained.
Der blev i forbindelse hermed peget på, at GRAWE’s bud var tidsbegrænset, men heller ikke dette argument kan accepteres, da det ville betyde, at der ville være mange muligheder for at øve indflydelse på udbudsproceduren på en diskriminerende måde.
In this context, the argument that GRAWE had put a time limit on its offer is also not acceptable, since this would afford numerous opportunities to influence tender procedures in a discriminatory fashion.
Hvad angår delstaten Burgenlands overvejelser angående det mulige udfald af finanstilsynets undersøgelse, kan Kommissionen ikke følge Østrig i dennes henvisning til, at en forgænger til SLAV AG i 1994 havde fået afvist sin ansøgning om banktilladelse.
Referring to the Province of Burgenland’s own considerations in order to second-guess the FMA’s decision, the Commission also cannot accept Austria’s reference to an earlier application for a banking licence made by a predecessor of SLAV AG in 1994.
Kommissionen finder, at de to situationer ikke kan sammenlignes, selv om den »fit and proper-test«, der skulle foretages ved salget af BB, er en af de — langt mere omfattende — forudsætninger for at få meddelt en uindskrænket banktilladelse, som der blev ansøgt om i den tidligere sag [42].
The Commission would point out that the two situations are not comparable, even though the ‘fit & proper-test’ to be carried out in connection with the sale of BB is part of the — much wider — requirements of a full banking licence, as was applied for in the earlier case [42].
I hvert fald var ejerforholdene hos den tidligere ansøger helt anderledes, og også den politiske situation i Ukraine har siden ændret sig meget.
However, the ownership structure of the former applicant was quite different and the political situation in Ukraine has also changed considerably since.
Den eneste grund, Østrig nævner til, at ansøgningen blev afvist — at den fond, der ejede virksomheden, ikke fulgte de internationale regnskabsstandarder (IAS) — forekommer desuden at være rent formel; intet tyder på, at spørgsmålet om, hvorvidt konsortiet, der var sammensat helt anderledes, fulgte IAS, stadigvæk havde nogen relevans på tidspunktet for salget af BB.
In addition, the only reason put forward by Austria as to why permission was withheld — non-application of International Accounting Standards (IAS) by the fund owning the undertaking — seems to be of a purely formal nature and there was nothing to indicate that compliance with IAS was still an issue for the differently composed consortium at the time of the sale of BB.
Eftersom finanstilsynet ifølge loven har pligt til at behandle en ny ansøgning uhildet, går Kommissionen ikke ud fra, at denne tidligere sag, der drejede sig om en anden ansøger, kunne have spillet nogen rolle, hvis delstaten Burgenland havde solgt BB til konsortiet.
As the FMA is legally bound to evaluate a new application in an unbiased manner, the Commission does not think that this earlier procedure relating to a different party would have had any influence if the Province of Burgenland had sold BB to the Consortium.
Kommissionen må også tilbagevise de ubegrundede påstande, Østrig har fremført som argumenter for at afvise konsortiet som en seriøs køber.
The Commission also has to reject the unsubstantiated claims which Austria has made in order to disqualify the Consortium as a credible buyer.
Kommissionen må træffe sine beslutninger på grundlag af fakta.
The Commission’s Decision needs to be based on facts.
Det gælder for det første Østrigs henvisning til det andet privatiseringsforsøg, hvor finanstilsynet ifølge Østrig havde antydet, at et salg til en litauisk, men russisk ejet bank ikke ville være blevet godkendt.
This point concerns, first, the reference made by Austria to the second privatisation procedure, where, according to Austria, the FMA had implied that the sale to a Lithuania-based bank with a Russian owner would not have been permitted.
Denne påstand er ikke blevet underbygget af nogen beviser, og desuden drejede det sig om en helt anden part.
Not only was this allegation not substantiated but also it referred to a completely different party.
For det andet henviste Østrig på et meget sent stadium i sagsbehandlingen til en dom afsagt af en tysk domstol, som stadfæstede en afgørelse truffet af det tyske finanstilsyn, der nedlagde forbud mod en ikke nærmere identificeret ukrainsk koncerns køb af aktier i en tysk bank [43].
Second, the Austrian authorities referred at a very late stage in the procedure to the German court judgment confirming a BaFin decision prohibiting a sale of shares in a German bank to an unidentified Ukrainian group [43].
Disse oplysninger forelå ikke på det afgørende tidspunkt og ville derfor ikke kunne have spillet nogen rolle for finanstilsynets eventuelle afgørelse.
This information would not have been available at the relevant time and could thus not have played any part in a possible decision of the FMA.
Desuden minder Kommissionen ikke mindst om, at finanstilsynet jo som nævnt skal behandle enhver ansøgning uhildet.
Last but not least, as already noted, the Commission notes that the FMA is bound to examine each case on its own merits.
I lyset af det ovenstående må Kommissionen drage den konklusion, at der hverken er beviser for eller tegn på, at finanstilsynet ville have nedlagt forbud mod et salg til konsortiet.
On the basis of the above, the Commission concludes that there is neither any evidence nor any indication that the FMA would have forbidden a sale to the Consortium.
En markedsøkonomisk handlende sælger ville derfor ikke have fravalgt konsortiet på dette grundlag.
A private market vendor would therefore not have disqualified the Consortium on this basis.
Det andet aspekt: Ausfallhaftungs betydning for salgsbeslutningen
The second aspect: the influence of Ausfallhaftung on the sales decision
Ligesom i enhver anden sag kan Kommissionen kun tage hensyn til de faktorer, som en markedsøkonomisk investor vil tage med i betragtning [44].
As in any other case, the Commission confirms that only those factors can be considered which would have been taken into consideration by a market economy investor [44].
Det betyder, at der ikke kan tages hensyn til risici, der beror på muligheden for at blive forpligtet til at betale en statsstøtte, fordi en markedsøkonomisk investor ikke ville have taget hensyn til sådanne risici [45].
This excludes risks stemming from potential liability to pay state aid as these would have not been incurred by a market economy investor [45].
Med hensyn til privatiseringen af BB er det afgørende element her den Ausfallhaftung, som Østrig anfører som begrundelse for salget til GRAWE.
As far as the privatisation of BB is concerned, the decisive element in this respect is the existence of Ausfallhaftung, which Austria puts forward to justify the sale to GRAWE.
Efter Kommissionens opfattelse burde delstaten Burgenland ikke have taget hensyn til denne Ausfallhaftung.
The Commission is of the opinion that Ausfallhaftung is an element which should not have been considered by the Province of Burgenland.
Hvis man tager hensyn til Ausfallhaftung, vil man som anført i åbningsbeslutningen blande delstaten Burgenlands rolle som yder af statsstøtte og dens rolle som sælger af banken sammen.
As stated in the opening decision, taking Ausfallhaftung into account would mix up the role of the Province of Burgenland as grantor of the aid and the role of the Province of Burgenland as seller of the bank.
Kommissionen må allerførst tilbagevise alle de argumenter, Østrig fremfører for ikke at betragte Ausfallhaftung som (eksisterende) statsstøtte.
The Commission first has to reject all Austria’s arguments which call the categorisation of Ausfallhaftung as (existing) State aid into question.
Efter Kommissionens beslutning K(2003) 1329 endelig om ophævelse af Ausfallhaftung [46], som blev vedtaget efter en aftale mellem Østrig og Kommissionen, og som Østrig ikke har indbragt for EU-domstolene, kan dette argument ikke godtages.
In the light of Commission Decision C(2003) 1329 final on the abolition on Ausfallhaftung [46], which followed an agreement between Austria and the Commission and which was not challenged by Austria before the European Courts, this argument is not acceptable.
Hvis Østrig — således som det nu kunne se ud til — rent faktisk ikke havde været indforstået med, at Ausfallhaftung skal betragtes som statsstøtte, kunne Østrig være gået til Domstolen og have anfægtet det.
Had Austria — as it would appear in the course of these proceedings — indeed disagreed with the categorisation of Ausfallhaftung as State aid, it was free to challenge this before the Court of Justice.
Hvad angår Østrigs argument om, at en eksisterende støtte er lovlig, bemærker Kommissionen, at en eksisterende støtte stadigvæk er en støtte ydet af en offentlig myndighed.
Furthermore, in response to Austria’s argument that existing aid is legal, it should be stressed that existing aid is still aid given by a public authority.
I alle hidtidige domme er der altid blevet taget udgangspunkt i princippet om, at man ved afgørelsen af, hvordan en markedsøkonomisk investor ville have handlet, ikke må blande statens rolle som sælger af en virksomhed sammen med de forpligtelser, den har som udøver af offentlig myndighed [47].
All Court decisions so far clearly set out the basic principle that the role of the State as seller of an undertaking and the role of the State and its obligations as a public authority should not be mixed up when applying the market-economy investor test [47].
Østrigs synspunkt underbygges ikke af retspraksis, og der er ingen præcedens for, at en markedsøkonomisk kapitalgiver skulle kunne tage hensyn til en forpligtelse, der er at betragte som statsstøtte. I den hypotese ville ingen markedsøkonomisk kapitalgiver have påtaget sig en forpligtelse, som ikke stemte overens med princippet om en markedsøkonomisk investor, og beslutningen om, at Ausfallhaftung skulle ophæves, bekræfter, at denne Ausfallhaftung-kaution ikke blev stillet på markedsvilkår.
There is no precedent to back up Austria’s view that a market economy investor would have taken into account a guarantee categorised as state aid: ex hypothesi, no market investor would have issued a guarantee that did not conform to the market investor principle and the decision on the abolition of Ausfallhaftung confirms that Ausfallhaftung was not granted on market terms.
EF-Domstolen har statueret, at forpligtelser, der er blevet kvalificeret som ulovlig statsstøtte, ikke kan tages i betragtning ved beregningen af likvidationsomkostningerne [48].
The Court of Justice has held that specific guarantees, which were considered to be illegal aid, could not be taken into account when calculating the potential costs of liquidation [48].
Det betyder dog ikke omvendt, at der kan tages hensyn til en eksisterende statsstøtte.
This does not mean that a contrario an existing aid measure could be taken into account.
Efter Kommissionens opfattelse er det ikke relevant, om der var tale om en ulovlig støtte eller en eksisterende støtte.
The Commission considers that it is not relevant whether the aid was illegal or existing.
Så længe den pågældende forpligtelse er at betragte som statsstøtte, ville ingen markedsøkonomisk investor have accepteret den og derfor heller ikke taget hensyn til den [49].
As long as the measure qualifies as aid, no private vendor would have granted it and would not therefore have taken such a measure into consideration [49].
Det kunne muligvis have forholdt sig anderledes, hvis delstaten Burgenland på linje med en markedsøkonomisk kapitalgiver havde stillet en garanti på kommercielle vilkår og ikke en kaution, som udgør statsstøtte.
It might have been different if the Province of Burgenland had granted a commercial guarantee, as a private investor and not as state aid.
Men det er jo ikke tilfældet i den foreliggende sag.
This is however not the case here.
Østrig har ikke peget på nogen andre faktorer såsom risici uden for balancen eller andre forpligtelser end Ausfallhaftung, som der kunne være blevet taget hensyn til ved vurderingen af buddene.
Austria did not mention any other factors, such as off-balance-sheet risks or guarantees other than Ausfallhaftung, which could have been taken into account for the evaluation of the bids.
Eftersom »BB’s fortsatte eksistens uden brug af delstatens Ausfallhaftung« var en af bevæggrundene, og måske den afgørende grund til, at delstaten Burgenland besluttede sig for at sælge BB til GRAWE, selv om GRAWE’s bud var lavere, finder Kommissionen på grundlag heraf, at Østrig ikke har handlet som en markedsøkonomisk sælger.
In view of these findings, given that ‘continued operation of BB and, at the same time, avoidance of the use of Ausfallhaftung’ was one, if not the decisive element in the Province of Burgenland’s decision to sell BB to GRAWE regardless of its lower bid, the Commission finds that Austria did not behave as a private market vendor would have done.
Den økonomiske fordel, GRAWE fik, svarer mindst til en tredjedel af forskellen mellem konsortiets bud og den faktiske købspris [50].
The economic advantage to GRAWE is at least equal to the difference between the Consortium’s bid and the actual sales price [50].
Betingelserne knyttet til salget af BB
The conditions attached to the sale of BB
Selv om alene den kendsgerning, at det ikke var det højeste bud, der blev valgt, i denne sag allerede beviser, at der foreligger statsstøtte, må Kommissionen også se på, i hvilket omfang udbudsvilkårene kunne have påvirket købsprisen.
Even if the existence of aid is already proven by the choice of the lower bid in this case, the Commission also had to consider to what extent the different conditions of the tender might have affected the sales price.
Som nævnt havde Kommissionen i åbningsbeslutningen givet udtryk for tvivl om, hvorvidt udbudsproceduren havde været åben, gennemsigtig og ikke-diskriminerende. Desuden udtrykte Kommissionen tvivl angående disse betingelsers virkninger for potentielle bydende (som måske kunne have afholdt dem fra at byde) samt betingelsernes virkninger på buddene (som måske havde været lavere, hvis der ikke havde været betingelser knyttet til udbuddet).
As stated, the Commission had doubted in the opening decision that the tender had been open, transparent and non-discriminatory; furthermore, the Commission had expressed doubts regarding the impact of the conditions on potential bidders who might have refrained from bidding and regarding the impact of the conditions on the price offered by the bidders (those bids being potentially lower than in an unconditional tender).
Ud fra de oplysninger, den kom i besiddelse af under den formelle undersøgelsesprocedure, finder Kommissionen, at konsortiet rent proceduremæssigt (»due diligence«-undersøgelse, muligheder for møder, finanstilsynet) øjensynligt ikke blev stillet ringere af de HSBC-eksperter, der havde fået til opgave at gennemføre udbuddet.
On the basis of the information obtained during the formal investigation procedure, the Commission finds that the Consortium, from a purely procedural point of view (due diligence, possibility of meetings, FMA) does not seem to have been disfavoured by the HSBC experts mandated to carry out the tender procedure.
Efter Kommissionens opfattelse bekræftes dette af den udførlige sagsfremstilling, Landesgericht Eisenstadt gav i sin dom af 20. maj 2006 [51].
The Commission finds this view also confirmed by the extensive fact-finding carried out by the Eisenstadt Regional Court, as evidenced by its ruling of 20 May 2006 [51].
Kommissionen så nærmere på, hvilke virkninger udbudsbetingelserne havde på buddene.
The Commission evaluated the impact of the conditions on the offers.
De betingelser, der var knyttet til privatiseringen, tyder på, at delstaten Burgenland ikke bestræbte sig på at opnå den højeste pris for banken.
The conditions set out in the privatisation procedure might suggest that the Province of Burgenland did not endeavour to obtain the highest price for the bank.
Kommissionen har dog ingen grund til at antage, at dette rent faktisk begrænsede antallet af byderne eller påvirkede prisen.
The Commission has no grounds to consider that in fact this restricted the number of bidders or influenced the price.
Den modtog ingen bemærkninger fra implicerede parter, hvoraf det fremgik, at de oprindeligt havde været interesseret i BB, men at betingelserne i Process Letter derefter havde afholdt dem fra at gå videre.
No comments by third parties were received indicating that they had initially been interested in buying BB, but had been deterred from continuing with the tender process in view of these conditions in the process letter.
Udbuddet blev også bekendtgjort offentligt i tilstrækkeligt omfang.
The tender had also been made public sufficiently.
Selv om flere af de andre udbudsbetingelser (»tidsmæssige krav«, »vilje til at foretage eventuelt nødvendige kapitalforhøjelser« og »bevarelse af BB’s selvstændighed«) stadigvæk forekommer tvivlsomme, forekommer de ikke at have haft nogen indvirkning på buddenes størrelse.
Even if some of the other conditions of the tender are still questionable (‘time constraints’, ‘willingness to conduct any necessary capital increases’ and ‘maintenance of the autonomy of BB’), their impact on the value of the offers is not apparent.
Kommissionen har således hverken fundet belæg for eller tegn på, at man skulle kunne drage den konklusion, at et salg af BB kunne have givet en højere pris, hvis hele bankens potentiale blev lagt til grund.
The Commission has therefore not found any evidence or indications to suggest that a procedure allowing the full potential of BB to be realised would have led to a higher bid.