natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved brev af 5. november 2007 (A/39031) og 21. december 2007 (A/40631) meddelte de italienske myndigheder Kommissionen, at de ikke havde nogen yderligere bemærkninger.
By letters dated 5 November 2007 (A/39031) and 21 December 2007 (A/40631), the Italian authorities informed the Commission that they had no further comments to make.
Beskatning af kapitalgevinster
Capital gains taxation
Det italienske skattesystem bygger i lighed med alle andre moderne skattesystemer på bestemte grundprincipper for selskabsbeskatning: de fleste juridiske personer (hovedsagelig erhvervsvirksomheder) er indkomstskattepligtige, men der er mulighed for, obligatorisk eller fakultativ, skattemæssig gennemsigtighed, hvad angår virksomheder, som ikke er juridiske personer, og visse typer personselskaber.
Italy shares with most modern taxing jurisdictions certain fundamental principles of taxation of business entities. There is an entity-level income taxation that is applied to most business entities having legal personality (mainly companies) although with some possibility for mandatory or optional fiscal transparency as for partnerships and certain entities or associations without legal personality.
Det skattepligtige selskabs aktionærer er særskilt skattepligtige i forhold til det selskab, som de har kapitalinteresser i, og er principielt forpligtede til at betale skat af kapitalgevinster og udbytte i forbindelse med den aktiekapital, de er i besiddelse af, selv om der findes ordninger, som kan dæmpe virkningerne af den dobbelte beskatning af aktieudbyttet.
Shareholders of the taxable entity are separate taxpayers from the company of which they own participations and are in principle subject to tax on all gains and dividends earned in respect of stock held, although various reliefs exist to mitigate double taxation.
Selskabets kapitalgevinster er også skattepligtige, når de er realiseret og anerkendt skattemæssigt.
Company capital gains are therefore separately taxable from the shareholders gains when the gains resulting from the sale or transfer of the company assets are realised and fiscally recognised.
Selskabets renteudgifter er principielt fradragsberettigede i modsætning til andre kapitalomkostninger, hvilket betyder, at det kun er skyldneren, der beskattes (med sin skatteprocent) af renteindtægterne, mens der er tale om dobbeltbeskatning af selskabet og, i hvert fald principielt, aktionæren i forbindelse med udbyttet af kapitalen.
Company interest expense is in principle deductible, while the cost of equity capital is not, resulting in tax only at the debt holder level (and at the debt holder rate of tax) on earnings paid as interest but tax is applied at the company level and, at least in principle, again at the shareholder level on dividends accruing to equity investors.
Når en aktionær erhverver en kapitalinteresse i et selskab, ændrer det ikke beskatningsgrundlaget for selskabets aktiver.
An acquisition by a shareholder of an interest in a company does not occasion a change in the company’s asset basis.
Derimod vil salg af et selskabs aktiver generelt medføre et skattepligtigt overskud eller underskud for selskabet.
On the other hand, the general rule is that a disposal of company assets generates a company-level taxable gain or loss.
Da skatten ved salg af aktiver normalt betales omgående, mens skattefordelene ved forøgelsen af de solgte aktivers værdi realiseres over tid (periodiske afskrivninger), vil et skattepligtigt salg af et selskabs aktiver normalt forøge den samlede nettobeskatning for både sælger og køber.
Since the tax on disposal is generally paid up front but the tax benefits of the stepped-up basis in the assets being sold arise over time (periodic depreciation), the effects of having a taxable sale of assets at the company level is generally an increase in the net aggregate tax of the seller company and the acquiring company.
Salg af et selskabs aktiver til dets aktionærer medfører ligeledes beskatning af det solgte aktivs værditilvækst med en tilsvarende forøgelse af dets beskatningsgrundlag, især hvis aktionærerne er selskaber, idet der ikke kan registreres en værdistigning for et aktiv, uden at der sker en skattemæssig anerkendelse af den realiserede kapitalgevinst.
The disposal of a company asset to its shareholders should also give rise to taxation of the inherent gain in the asset if there is a corresponding stepped-up basis in the relevant asset in the hands of shareholders, including if the latter are companies, because there should be no step-up in the basis of company assets without company-level tax recognition.
Opskrivning af aktiverne og justering generelt
Assets revaluations and realignments in general
En opskrivning af et selskabs aktiver er en regnskabstransaktion, hvorved selskabets bogførte anlægsaktiver opgøres i nutidsværdi (da anlægsaktiver normalt er afskrivningsberettigede, vil deres bogførte værdi forringes i tidens løb, mens deres markedsværdi kan forblive uændret og dermed være højere end deres bogførte værdi på grund af aktivernes værdiforøgelse i tidens løb).
An assets revaluation in a company’s commercial statements is an accounting operation by which the book value of fixed assets is stepped-up to the current value (fixed assets are normally depreciable so that their book value devaluates over time, while their current value may be higher than their depreciated value because the assets maintained their value or appreciated over time).
Da der ikke kan registreres en forøgelse af den bogførte værdi af et selskabs aktiver uden en skattemæssig anerkendelse af selskabets realiserede kapitalgevinst, skal det overskud, der opstår ved opskrivningen, betragtes som en forøgelse af anlægsaktivernes værdi, der kan afskrives på de samme betingelser som selve aktiverne.
As there should be no step-up in the basis of company assets without company-level tax recognition, the revaluation surplus is a capital gain. The surplus is depreciable over time together with the relevant assets.
Ved det fremtidige salg af sådanne aktiver (efter opskrivning) vil den realiserede kapitalgevinst være lavere på grund af den mindre forskel mellem salgsprovenuet og aktivernes bogførte værdi.
Finally, upon future sale of the assets (with stepped-up value), there will be a lower capital gain resulting from the lower difference between the consideration received for the sale and the book value of the assets.
Opskrivninger er ekstraordinære regnskabstransaktioner, idet regnskabsreglerne er kendetegnet ved traditionelle forsigtighedskriterier, mens opskrivninger er baseret på den (ekstraordinære) antagelse, at et bestemt aktiv er mere værd, end den pris, der er betalt for det, eller dets restværdi. En sådan antagelse kan vise sig at være forkert på baggrund af fremtidige begivenheder på markedet.
Revaluations are extraordinary accounting operations because the accounting rules tend to give a prudential value for the companies’ assets and a revaluation is based on the assumption that a given asset is worth more than it was paid for and, as with any assumption, it can be proven incorrect in the light of future market events.
I øvrigt kræver de nyligt indførte regnskabsprincipper (nemlig de internationale regnskabsstandarder (»international financing reporting standards«) — de såkaldte IFRS-standarder), der er blevet obligatoriske i Italien for visse selskaber, især for bankerne, at selskabernes anlægsaktiver bogføres til deres dagsværdi (fair value), specielt når det gælder finansielle instrumenter (de pågældende gevinster og tab registreres derfor periodisk i årsregnskabet).
However, the recently introduced IFRS accounting principles, which became binding rules for certain companies and for banks in Italy, provide for fair values of assets to be booked, especially with respect to financial instruments (as a result, gains and losses will emerge).
I forbindelse med omstrukturering af selskaber ombyttes aktiverne desuden til deres nutidsværdi (der normalt er højere end deres bogførte værdi), og de pågældende værdistigninger bogføres i overensstemmelse dermed.
Furthermore, in company restructurings, assets are exchanged at their current value (which is normally higher than the book value) and re-valuations are accordingly booked.
Opskrivninger af aktivers bogførte værdi er principielt selskabsskattepligtige i den udstrækning, hvor der realiseres en gevinst, og der anerkendes en forøgelse af anlægsaktivernes skattemæssige værdi.
Assets revaluations would normally be taxable events as far as capital gains are realised and increased tax values recognised.
Kapitalgevinsterne forøger de begunstigedes skattepligtige indkomst og dermed deres skatteskyld, også selv om gevinsterne ikke er realiseret.
Capital gains would increase the taxable income and accordingly raise the current tax liability of the beneficiaries concerned even in case there is no cash realisation.
For at forhindre, at der skal betales selskabsskat af kapitalgevinster, som endnu ikke er realiseret, giver skattesystemet generelt mulighed for at fastfryse den skattemæssige merværdi, således at aktiverne fortsat bevarer deres oprindelige skattemæssige værdi, der er lavere end den bogførte.
To avoid paying tax on gains not yet realised in cash, the tax system generally freezes the tax gain by maintaining a lower tax value for the assets than the book value.
I så fald udskydes det regnskabsmæssige overskud (dvs. en realiseret gevinst, der endnu ikke er anerkendt som skattepligtig indkomst) indtil det tidspunkt, hvor gevinsten faktisk realiseres, f.eks. når aktiverne sælges.
In such case, the accounting gain (which is a profit realised but not recognised as taxable income) is deferred until the assets are eventually sold for cash.
Det regnskabsmæssige overskud i forbindelse med den udskudte kapitalgevinst bogføres til skattemæssige formål i en særlig reserve, som repræsenterer den gevinst, der ikke er skattemæssigt anerkendt.
The accounting gain deriving from the realisation exchange is normally booked for tax purposes in a special reserve representing the non-recognised gain.
Så længe gevinsten ikke er skattemæssigt anerkendt, er der ikke overensstemmelse mellem aktivernes bogførte værdi og deres skattemæssige værdi.
Until the moment the realised gain is fiscally recognised, there is a misalignment between the book value and the tax value of the assets.
Der foretages derfor en justering, som er en skattemæssig transaktion, hvorved de pågældende aktivers skattemæssige værdi tilpasses efter deres bogførte værdi, og en kapitalgevinst anerkendes skattemæssigt og beskattes.
A realignment is therefore a tax operation by which the tax value is adjusted to the book value of the assets concerned and as a result a capital gain is fiscally recognised and subject to tax.
Det regnskabsmæssige overskud flyttes derfor fra den særlige reserve til regnskabsårets ordinære indtægter, mens de opskrevne aktiver bliver skattemæssigt afskrivningsberettigede.
The accounting gain is now released from the reserve and included in the ordinary earnings of the year, while the stepped-up value of assets accordingly becomes fiscally depreciable.
Det skal dog bemærkes, at kapitalgevinster er særlige former for indkomst, som til forskel fra regnskabsårets øvrige indtægter afspejler anlægsaktivernes værdiforøgelse over en periode, mens den skattemæssige anerkendelse nødvendigvis er en engangstransaktion.
It should be noted that capital gains are particular items of income, which, unlike ordinary income, reflect an economic surplus matured over time, while its tax recognition is necessarily a one-time operation.
Ud over at selskabernes realiserede kapitalgevinster udskydes indtil det tidspunkt, hvor der foretages en skattemæssig justering af de pågældende aktivers værdi, pålignes de generelt også en lavere skat (substitutionsskat) i stedet for den normale selskabsskat.
For this reason, capital gains realised by companies are not only deferred until the time of the tax realignment of the value of the relative assets, but are also subject to a preferential tax in lieu of the ordinary company tax.
Den lavere skat udgør en fordel for det pågældende selskab, fordi det betaler en lavere skat af overskuddet end den normale og kan udlodde overskuddet til sine aktionærer som dividende, hvilket kan give ret til en skattegodtgørelse eller skattefritagelse for de skatter, der allerede er betalt.
The preferential tax is an advantage as the company concerned not only pays a lower tax on the gains but can distribute such gains as dividends to its shareholders, which give right to a tax credit or exemption for the corporate taxes paid.
Hvad anvendelsen af statsstøttereglerne angår, kan den skattefordel, som substitutionsskatten medfører, begrundes med skattetekniske hensyn [4] i betragtning af de særlige forhold, der kendetegner kapitalgevinster i forhold til regnskabsårets ordinære overskud.
The tax advantage deriving from the substitute tax is however justified by the fiscal technique [4] in view of the specificity of capital gains as income vis-à-vis ordinary earnings.
Beskatningen af kapitalgevinster i Italien
Taxation of capital gains in Italy
For at beskrive de særlige karakteristika ved ordningen i den foreliggende sag er det nødvendigt at gennemgå de italienske regler for beskatning af kapitalgevinster, der er opnået som følge af tilførsel af aktiver i forbindelse med visse typer omstrukturering i henhold til lov 218/1990 vedrørende det italienske banksystem.
In order to describe the nature of the scheme in review, it is necessary to summarise the Italian rules governing the taxation of capital gains resulting from the contributions of assets following certain company restructurings of the type foreseen by Law 218/1990 for the Italian banking system.
Tilførsel af aktiver ved omstrukturering af bankkoncerner i henhold til lov 218/1990
Asset contributions relative to banking reorganisations pursuant to Law 218/1990
Med henblik på at rationalisere udøvelsen af bankvirksomhed i Italien blev der ved lov 218/1990 indført en særlig ordning, som skulle gøre det lettere at overføre anlægsaktiver og andre bankaktiver eller virksomhedsgrene inden for banksektoren, som ejes af lokale offentlige kreditinstitutter, til nyoprettede eller eksisterende private kreditinstitutter (artikel 1 i lov 218/1990).
Law 218/1990 had enacted a special scheme to facilitate the transfer of banking assets or branches of banking businesses held by the local public entities to newly created or existing private banks, with a view to rationalize the exercise of the banking activity in Italy (Article 1 of Law 218/1990).
I 1990 blev tilførsel af en virksomhedsgren sidestillet skattemæssigt med salg af aktiver og medførte således betaling af selskabsskat af forskellen mellem de tilførte aktivers nutidsværdi og deres skattemæssige værdi i henhold til artikel 54, stk. 5, og artikel 9 i det dagældende præsidentdekret nr. 917 af 22. december 1986 (DPR 917/1986).
In 1990, the transfer of a branch of business was a sale of assets which would have triggered company tax at the ordinary rate on the difference between the current value of the assets transferred and the cost of such assets pursuant to Articles 54(5) and 9 of DPR No 917 of 22 December 1986 (DPR 917/1986) in force at that time.
For at lette tilførsel af bankaktiver blev der i artikel 7, stk. 2, i lov 218/1990 blandt andet fastsat en skattemæssig undtagelsesordning, som går ud på, at kapitalgevinsten ved tilførsel af aktiver til private kreditinstitutter — som led i en omstrukturering efter artikel 1 i samme lov — til gengæld for aktierne i disse institutter ikke anerkendes skattemæssigt, før den faktisk realiseres enten ved salg af aktiverne eller ved udlodning af den i form af dividende til aktionærerne (udskydelse af den skattemæssige anerkendelse af kapitalgevinsten).
To facilitate the transfer of the banking assets, Article 7(2) of Law 218/1990 provided, among other tax facilities, a derogatory tax scheme by which the gain realised from the transfer of assets contributed to private banks in the framework of a reorganisation foreseen by the said Article 1 in exchange for the stock of such banks is not recognised for taxation until such time when the gain is further realised either from the sale of the assets or is distributed to the shareholders (suspended recognition of gains).
Formålet med lov 218/1990 kan sammenfattes således:
The objectives of Law 218/1990 can be summarised as follows:
det skal være muligt for offentlige foretagender, der driver virksomhed inden for banksektoren (især udlån til kunder), at være retligt organiseret som aktieselskab, hvilket anses for mere velegnet i forbindelse med kommerciel virksomhed
permit the public entities exercising a banking activity (essentially retail banking) to transform their legal form into that of a joint-stock company, considered a more appropriate form for a commercial activity;
disse offentlige kreditinstitutter skal kunne skaffe ny kapital ved at tiltrække aktionærer og konsolidere sig
permit such public banking entities to recapitalise by raising new capital, attract investors and consolidate;
der skal sikres lige vilkår for offentlige og private kreditinstitutter, således at sidstnævnte opnår den samme skattemæssige neutralitet med hensyn til realiserede kapitalgevinster ved omstrukturering, som tidligere kun var mulig for offentlige kreditinstitutter.
establish a level playing field between public and private banks by recognising to the latter companies the same tax neutrality privilege previously granted to the sole public banks.
I artikel 7, stk. 2, i lov 218/1990 blev det fastsat, at 15 % af de kapitalgevinster, der er realiseret i forbindelse med tilførsel af aktiver fra det (offentlige) kreditinstitut, indgik i dettes skattepligtige indkomst og blev beskattet med den almindelige selskabsskattesats (på daværende tidspunkt 52,2 %, nemlig 36 % som indkomstskat for juridiske personer (IRPEG) og 16,2 % som lokal indkomstskat (ILOR)).
Article 7(2) of Law 218/1990 provided that 15 % of the gain realised at the time of the transfers was taxed upon the contributing entity (the local public entity) at the ordinary company tax rate (at the time 52,2 %, including 36 % of company tax IRPEG and 16,2 % of local tax ILOR).
Ifølge loven kunne satsen på 15 % af den kapitalgevinst, der skulle beskattes, enten anvendes på de enkelte aktiver — som nyt beskatningsgrundlag anerkendt af den modtagende bank — eller angives som goodwill.
The statute provided that the 15 % amount of the gain being taxed could be imputed to either the single assets as new tax basis recognised by the transferee bank or goodwill.
Det blev endvidere fastsat i loven, at den skattemæssige værdi af de aktiver, der blev tilført banken, blev medtaget i sidstnævntes regnskaber (overført skattemæssig værdi) og desuden opført som værdien af de aktier, banken havde overtaget (skattemæssig substitutionsværdi), bortset fra andelen på 15 % af de beskattede kapitalgevinster, der blev anerkendt som en forøgelse af den skattemæssige værdi (overført værdi og substitutionsværdi).
The statute also provided that the cost basis of the assets contributed to the beneficiary bank was carried over to the recipient bank (carried-over assets basis) and substituted to the shares of the bank received by the contributing entity (substituted shares basis), except for the taxed 15 % gain which was recognised (basis step-up).
Ordningen indebar derfor en delvis skattemæssig neutralitet, således at der ved tilførsel af en virksomhedsgren var mulighed for at udskyde betalingen af selskabsskatten, forudsat at de tilførte aktivers skattemæssige værdi blev tildelt de tilførte aktier, og at den modtagende virksomhed bogførte de modtagne aktiver til den skattemæssige værdi, de havde, da de tilhørte det indskydende selskab.
The scheme in essence provided for a regime of partial tax neutrality by which the contribution of a branch of business benefited from a roll-over relief provided that the tax basis of the business contributed was substituted to the shares received by the transferor and the business acquired is attributed by the transferee a tax basis equal to that which the assets had in the hands of the transferor prior to the contribution.
En sådan ordning medførte uoverensstemmelse mellem aktivernes faktiske værdi på det tidspunkt, hvor de blev tilført, og deres skattemæssige værdi.
Such a regime provided for a misalignment between the current values of the assets at the moment of the contribution and their tax basis.
I henhold til artikel 7, stk. 2, i lov 218/1990 var både det indskydende og det modtagende selskab forpligtede til at knytte et særligt bilag (»prospetto di riconciliazione«) til selvangivelsen, hvor de skulle redegøre for uoverensstemmelsen mellem de skattemæssige og de bogførte værdier.
Pursuant to Article 7(2) of Law 218/1990 both the transferee and the transferor had to annex to their tax returns a prospectus to record the misalignment of values.
Tilførsel af aktiver ved omstrukturering af virksomheder i henhold til fusionsdirektivet
Asset contributions relative to company reorganisations pursuant to the Merger Directive
Direktivet omhandler fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktiver vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater, der opfylder følgende tre kriterier: i) selskabet skal antage en af de former, der er anført i bilaget til direktivet, ii) selskabet skal i skatteretlig forstand være hjemmehørende i en medlemsstat og iii) selskabet skal være omfattet af en af de former for selskabsskat, der er anført i direktivets artikel 3, stk. 1, litra c).
The Merger Directive since its original version covers mergers, divisions, transfers of assets and exchanges of shares concerning companies of different Member States when the following three requirements are met: (1) the companies must be listed in the Annex to the Directive; (2) the companies must be fiscally resident in a Member State and (3) the company must be subject to one of the national company taxes listed in Article 3(c) of the Directive.
I fusionsdirektivet defineres tilførsel af aktiver som »den transaktion, hvorved et selskab uden at være opløst tilfører den samlede eller en eller flere grene af sin virksomhed til et andet selskab mod at få tildelt aktier eller anparter i det modtagende selskabs kapital« (der kan være tale om enten et nyoprettet datterselskab, hvis startkapital består af de tilførte aktier, eller et eksisterende selskab).
Under the Merger Directive, a transfer of assets is defined as a transaction whereby a company transfers without being dissolved all or one or more branches of its activity to another company in exchange for the transfer of securities representing the capital of the company receiving the transfer (either a newly established subsidiary whose initial capitalisation consists of the transferred shares or an existing company).
Efter direktivets artikel 2, stk. 1, litra i), skal de tilførte aktiver repræsentere en gren af en virksomhed, der defineres som »alle aktiver og passiver i en afdeling af et selskab, som ud fra et organisationsmæssigt synspunkt udgør en selvstændig bedrift, dvs. en samlet enhed, der kan fungere ved hjælp af egne midler«.
The Merger Directive requires the assets transferred to represent a branch of activity, which means all the assets and liabilities of a division of a company that from an organisational point of view constitute an independent business or entity capable of functioning by its own means (Article 2(i) of the Directive).
EF-Domstolen har i en nyere dom [6] fastslået, at tilførsel af aktiver, for at kunne være omfattet af fusionsdirektivet, skal omfatte alle aktiver og passiver i en gren af en virksomhed.
In a recent judgement [6], the Court of Justice has clarified that in order to be covered by the Merger Directive a transfer of assets must encompass all the assets and liabilities relating to a branch of activity in their entirety.