natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I 2000 havde Tieliikelaitos' forgænger tæt ved 100 % af de forskellige regionale vejvedligeholdelseskontrakter, mens Tieliikelaitos' andel af Vejforvaltningens portefølje af vejvedligeholdelseskontrakter var 68 % ved udgangen af 2006.
In 2000 Tieliikelaitos’ predecessor accounted for close to 100 % of the respective regional road maintenance work whereas at the end of 2006 Tieliikelaitos’ share in the Road administration’s portfolio of road maintenance contracts was 68 %.
Hvis man fokuserer på Tieliikelaitos' andel af kontrakter, der blev indgået efter en offentlig udbudsprocedure, faldt den fra 77 % i 2001 til 68 % ved udgangen af 2006.
If one focuses on Tieliikelaitos’ share of contracts that were attributed through open tender procedure, it decreased from 77 % in 2001 to 68 % at the end of 2006.
Den stadig forholdsvis høje andel, som Tieliikelaitos har af vejvedligeholdelsesmarkedet, var forventelig, idet Tieliikelaitos ved begyndelsen af liberaliseringsprocessen havde en fordel i kraft af sin etablerede stilling, og de nye markedsaktører måtte bruge noget tid på at få fodfæste på det finske marked for vejvedligeholdelse.
This still relatively high Tieliikelaitos’ share of the road maintenance market was something to be expected in the sense that at the beginning of liberalisation process Tieliikelaitos had an advantage linked to its incumbent position and new entrants needed some time to establish a foothold in the Finnish market for road maintenance services.
Endvidere antyder en række indikatorer, at der faktisk har udviklet sig en konkurrencesituation.
Furthermore, a number of indicators suggest that effective competition has developed.
For det første er antallet af bud steget, og i 2006 blev der for hver ny kontrakt, der blev sendt i udbud, indsendt 5,7 bud, som opfyldte udbudsbetingelserne.
First, the number of bids has been increasing and in 2006 for each new contract put out to tender there were 5,7 bids received that met tender specifications.
I udbudsrunderne i 2006 gik ni ud af 15 kontrakter til andre aktører end de etablerede.
As a result of 2006 tendering, 9 of 15 contracts went to other operators than incumbents.
For det andet er priserne faldet.
Second, prices have decreased.
Priserne, som blev resultatet af udbuddet, underskred Vejforvaltningens forhåndsskøn med 16 % i 2005, 18 % i 2006 og 14 % i 2007.
The prices that were the outcome of tenders undercut the ex-ante estimation by the Road Administration by 16 % in 2005, by 18 % in 2006 and by 14 % in 2007.
Derfor var konkurrencen på markedet effektiv og skarp.
Therefore, competition on the market was effective and intense.
I øjeblikket er der seks forskellige entreprenører, der gennemfører regionale vedligeholdelseskontrakter.
Currently, there are six different contractors carrying out regional maintenance contracts.
Ud over det finske statsforetagende Tieliikelaitos er følgende entreprenører på markedet (markedsandel i parentes): YIT Rakennus Oy, tilhører YIT-gruppen (20 %), NCC Roads Oy (5 %), Koillistie Määttä Oy (3 %), Savon Kuljetus Oy (2 %) og en estisk entreprenør, AS Teho (2 %).
In addition to the Finnish Road Enterprise the following contractors are involved (market share in brackets): YIT Rakennus Oy belonging to YIT group (20 %), NCC Roads Oy (5 %), Koillistie Määttä Oy (3 %), Savon Kuljetus Oy (2 %) and an Estonian contractor, AS Teho (2 %).
De finske myndigheders samlede konklusion
Overall conclusions by the Finnish authorities
De finske myndigheder understreger, at de påståede støtteforanstaltninger hovedsagelig har været knyttet til overgangsperioden, som udløb i 2004.
The Finnish authorities emphasise that the alleged aid measures mainly have been associated with the transitional period, which ended in 2004.
Tieliikelaitos' virksomhed i andre medlemsstater var ubetydelig i overgangsperioden.
Tieliikelaitos’ activities in other Member States were insignificant during the transitional period.
Liberaliseringen af lukkede nationale markeder er et centralt mål i EU's konkurrencepolitik.
The liberalisation of closed national markets is a central goal of EU competition policy.
I den henseende henviser Finland til flere dokumenter.
In this respect, Finland refers to several documents.
Overgangsordningerne har været en nødvendig forudsætning for liberaliseringen af Finlands marked for vejvedligeholdelse.
The transitional market arrangement has been a necessary precondition of the liberalisation of Finland’s road maintenance market.
Derfor har støtteforanstaltningerne været nødvendige for at befordre et projekt, som er i overensstemmelse med Fællesskabets overordnede interesser.
Therefore, the aid measures have been necessary to facilitate a project that is in accordance with the Community’s overall interests.
Desuden har de af klagerne påståede statsstøtteforanstaltninger været proportionale med de tilsigtede resultater, nemlig liberaliseringen af det finske marked for vejvedligeholdelse og færgefart.
Besides, the aid measures alleged by the complainants have been proportionate to the intended results, in other words the liberalisation of Finland’s road maintenance and ferry traffic markets.
Fordelene ved støtten har oversteget dens eventuelle skadelige virkninger.
The benefits from the aid have exceeded its possible adverse effects.
Endelig henviser de finske myndigheder til deres forpligtelse til at omdanne Tieliikelaitos til et statsejet aktieselskab, der er underlagt den normale konkurslov og selskabsskattelov, senest pr. 1. marts 2008.
Finally, Finland refers to its commitment to transform Tieliikelaitos into a State-owned limited company subject to normal bankruptcy and corporate income tax rules by 1 March 2008 at the latest.
FOREKOMST AF STØTTE EFTER EF-TRAKTATENS ARTIKEL 87, STK. 1
EXISTENCE OF AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 87(1) EC
I henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1, er det i princippet forbudt at yde statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, i det omfang, den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
Article 87(1) of the EC Treaty prohibits in principle any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods, in so far as it affects trade between Member States.
Tieliikelaitos er trods sin specielle juridiske status en enhed, der driver erhvervsvirksomhed og derfor som sådan en virksomhed efter EF-traktatens artikel 87.
Tieliikelaitos, in spite of its specific legal status, is an entity engaged in an economic activity and, as such, is an undertaking within the meaning of Article 87 of the EC Treaty.
Dette har de finske myndigheder ikke bestridt.
This has not been contested by the Finnish authorities.
Anvendelse af retspraksis fra Altmark-dommen
Applicability of the Altmark jurisprudence
Som det er skitseret ovenfor, hævder de finske myndigheder, at de omhandlede foranstaltninger udgør kompensation for de ekstra udgifter, som Tieliikelaitos måtte bære grundet de særlige opgaver, der blev pålagt foretagendet.
As has been outlined above, the Finnish authorities argue that the measures considered here constitute compensation for additional expenses that Tieliikelaitos had to bear due to special tasks imposed on it.
I Altmark-sagen afgjorde EF-Domstolen, at kompensationen for forsyningspligt ikke er statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, forudsat at fire kumulative kriterier er opfyldt.
In Altmark, the Court of Justice held that public service compensation does not constitute State aid within the meaning of Article 87 of the EC Treaty provided that four cumulative criteria are met.
For det første skal modtageren have en faktisk forsyningspligt at udføre, og forpligtelserne skal være klart defineret.
Firstly, the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and the obligations must be clearly defined.
For det andet skal de parametre, der danner grundlag for beregningen af kompensationen, være fastlagt på forhånd på en objektiv og gennemskuelig måde.
Second, the parameters on the basis of which the compensation is calculated must be established in advance in an objective and transparent manner.
For det tredje kan kompensationen ikke overstige, hvad der er nødvendigt for at dække alle eller en del af de omkostninger, der påløber ved leveringen af forsyningspligtydelserne, idet der tages hensyn til de relevante indtægter og et rimeligt overskud.
Third, the compensation cannot exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit.
Og for det fjerde skal der, hvis det foretagende, som skal levere forsyningspligtydelserne i et konkret tilfælde, ikke vælges efter en offentlig udbudsprocedure, der gør det muligt at vælge den kontrahent, der kan leveres ydelserne til de for samfundet laveste omkostninger, ske en fastlæggelse af kompensationsniveauet ud fra en analyse af de omkostninger, som et typisk veldrevet og tilstrækkeligt udstyret foretagende ville have haft ved levering af de pågældende forsyningspligtydelser.
Finally, where the undertaking which is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen pursuant to a public procurement procedure which would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately equipped, would have incurred.
Når disse fire kriterier (i det følgende benævnt Altmark-kriterierne) alle er opfyldt, indebærer det statslige indgreb ikke, at et foretagende får en fordel herved.
When these four criteria (hereinafter, ‘the Altmark criteria’) are met cumulatively, the State intervention does not entail conferring an advantage upon an undertaking.
For så vidt angår det første Altmark-kriterium, bemærker Kommissionen, at den opgave, der er pålagt foretagendet i medfør af § 3 i loven om Tieliikelaitos, nemlig forpligtelsen til at afgive bud på alle vejvedligeholdelseskontrakter og levering af færgefartydelser i hele landet, forekommer at være en forsyningspligt, dvs. pligt til at levere ydelser af almen økonomisk interesse.
As to the first Altmark criterion, the Commission notes that the task imposed on the undertaking by Section 3 of the Act governing Tieliikelaitos, namely the obligation to make offers for all road maintenance contracts and provision of ferry traffic throughout the country, appears to constitute a public service obligation, i.e. the obligation to provide services of general economic interest.
Det samme gælder pligten til at opretholde nødlagre af flydende brændstof i overgangsperioden og pligten til at opbevare, vedligeholde og reparere Vejforvaltningens nødbroudstyr uden vederlag (sidstnævnte forpligtelse var begrænset til 2001).
The same is true with respect to the obligation to take care of emergency stockpiles of liquid fuels during the transition period and the obligation to store, maintain and repair the Road administration’s emergency bridge equipment for free (the latter obligation was limited to 2001).
Faktisk har medlemsstaterne — undtagen i sektorer underlagt fællesskabslovgivningen — vide beføjelser, for så vidt angår definitionen af ydelser, der kan kategoriseres som værende af almen økonomisk interesse, og det skal kun kontrolleres af Kommissionen, om der er begået åbenlyse fejl i denne kategorisering.
In fact, with the exception of the sectors in which there are Community rules governing the matter, Member States have a wide discretion in the definition of services that could be classified as being services of general economic interest, which is subject only to a control by the Commission that no manifest error has been committed in such classification.
Således er Kommissionen enig i, at Tieliikelaitos' pligt til at opretholde nødlagre af flydende brændstof i overgangsperioden, foretagendets løbende forpligtelse til at byde på alle vejvedligeholdelseskontrakter og færgefartkontrakter, som blev sendt i udbud af Vejforvaltningen, samt pligten til at opbevare, vedligeholde og reparere dens nødbroudstyr uden vederlag i 2001 helt klart er byrder, som Tieliikelaitos' konkurrenter ikke har fået pålagt, og som kan kategoriseres som forsyningspligtydelser.
Thus, the Commission agreed that Tieliikelaitos’ task to take care of emergency stockpiles of liquid fuels during the transition period, its continuous obligation to bid for all road maintenance and ferry services contracts tendered out by the Road administration as well as the obligation to store, maintain and repair of emergency bridge for free during 2001 are clearly burdens that Tieliikelaitos competitors are not subject to and can be classified as public service obligations.
Med hensyn til andre beredskabsforanstaltninger og personaleuddannelsesforpligtelser, som blev pålagt Tieliikelaitos, har Kommissionen ikke modtaget tilstrækkelige oplysninger til at kunne udelukke, at disse pligter, som klagerne hævder, ikke er mere belastende end de risikostyringsforanstaltninger, som foretagendets konkurrenter gennemfører (alle virksomheder skal opretholde et beredskab, idet det er led i enhver virksomheds risikostyringssystem).
As regards other emergency preparation measures and staff training obligations imposed on Tieliikelaitos the Commission has not been provided with sufficient information to exclude that, as is claimed by the complainants, they are not more burdensome than the risk management measures its competitors are carrying out (all undertakings must prepare for emergency conditions, it being a part of all undertakings’ risk management system).
Desuden bemærker Kommissionen, at de pågældende forpligtelser kun gjaldt veje, som Tieliikelaitos selv skulle vedligeholde.
Furthermore, the Commission notes that the respective obligations only extended to roads whose maintenance was entrusted to Tieliikelaitos itself.
Imidlertid er der ingen grund til at fortsætte undersøgelsen af dette punkt, da der ser ud til at være problemer med at opfylde andre Altmark-kriterier.
However, there is no need to pursue further the examination of this point as it appears that there are problems with the fulfilment of other Altmark criteria.
Ingen af de foranstaltninger, der beskrives i punkt 2.4, var beregnet til at være kompensation for den eventuelle økonomiske byrde, som de pågældende opgaver kunne udgøre.
None of the measures described in Section 2.4 was targeted at compensating the possible financial burden created by the respective tasks.
Det er i strid med præmis 90 og 91 i Altmark-dommen, hvori der forudsættes en forbindelse mellem omkostninger og kompensation (kompensationen skal fastlægges på forhånd ud fra objektive parametre).
This goes against points 90 and 91 of the Altmark judgement, which presuppose a link between the costs and the compensation (compensation to be set ex ante on the basis of objective parameters).
Dette forekommer overhovedet ikke i tilfældet Tieliikelaitos.
There is nothing of that kind in the case of Tieliikelaitos.
Faktisk er de forskellige fordele blevet givet og beregnet ud fra målsætninger, som slet ikke er knyttet til de påståede forsyningspligtydelser.
In fact, the various advantages have been granted and calculated on the basis of objectives that are wholly unrelated to the alleged public service obligations.
Det andet Altmark-kriterium er således ikke opfyldt.
Thus, the second Altmark criterion is not fulfilled.
Endvidere gør de finske myndigheders oplysninger det ikke muligt for Kommissionen at konkludere, at kompensationen ikke overstiger, hvad der er nødvendigt for at dække omkostningerne, der påløber ved leveringen af forsyningspligtydelser (det tredje Altmark-kriterium).
Furthermore, the data provided by the Finnish authorities do not make it possible for the Commission to conclude that the compensation does not exceed what is necessary to cover costs incurred in the discharge of the public service obligations (third Altmark criterion).
Det forhold, at der ikke blev budgetteret med kompensation for forsyningspligtydelser efter udløbet af overgangsperioden, understøtter yderligere den påstand, at den pakke af foranstaltninger, der blev gennemført til gavn for Tieliikelaitos, ikke var nødvendig for at hjælpe foretagendet med at bære omkostningerne ved de påståede forsyningspligtydelser.
The fact that that there were no public service compensations budgeted after the end of the transitional period further supports the contention that the package of measures carried out for the benefit of Tieliikelaitos was not needed to help it to cope with the alleged public service obligations.
Endelig blev Tieliikelaitos ikke valgt til at levere de pågældende ydelser ved offentligt udbud.
Finally, Tieliikelaitos was not selected to provide the respective services through an open tender procedure.
Ej heller blev de pågældende omkostninger fastlagt ud fra en analyse af de omkostninger, som et typisk veldrevet og tilstrækkeligt udstyret foretagende ville have haft.
Nor were the costs involved determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately equipped, would have incurred.
Pakken af foranstaltninger kan derfor som helhed ikke anses for at udelukke forekomst af statsstøtte på grundlag af Altmark-kriterierne.
The set of measures taken together therefore cannot be considered to exclude the involvement of State aid on the basis of the Altmark criteria.
Kommissionen er derfor nødt til at analysere, om de berørte foranstaltninger er selektive (punkt 6.2 nedenfor), giver Tieliikelaitos en fordel, som finansieres af statsmidler (punkt 6.3 nedenfor), og om de forvrider eller truer med at forvride konkurrencen og påvirke medlemsstaternes samhandel (punkt 6.4 nedenfor).
Therefore, the Commission must analyse whether the measures concerned are selective (Chapter 6.2 below), confer an advantage upon Tieliikelaitos that is financed through State resources (Chapter 6.3 below), and whether they distort or threaten to distort competition and affect trade between Member States (Chapter 6.4 below).
Alle disse elementer er kumulative betingelser for konstateringen af, at en foranstaltning omfatter statsstøtte efter EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
All these elements are cumulative conditions for the finding that a measure involves State aid within the meaning of Article 87(1) EC.
Foranstaltningernes selektivitet
Selectivity of the measures
Det bestrides ikke, at alle de relevante foranstaltninger enten var specifikt beregnet til Tieliikelaitos eller begrænset til foretagender, som har status af et finsk statsforetagende.
It is not contested that all the relevant measures were either specifically designed for Tieliikelaitos or are limited to undertakings benefiting from the Finnish State Enterprise status.
Det står lige så klart, at Tieliikelaitos på de markeder, hvor foretagendet driver virksomhed, er i konkurrence med foretagender, som ikke er statslige.
It is equally clear that, in the markets where it is active, Tieliikelaitos is in competition with undertakings that are not State Enterprises.
Kommissionen finder, at de omstridte foranstaltninger som sådan er selektive.
As such, the Commission considers that the measures at stake are selective.
Selektiv fordel givet ved anvendelse af statsmidler
Existence of a selective advantage granted through the use of State resources
Under denne overskrift vil Kommissionen verificere, om de foranstaltninger, som den finske regering har truffet, finansieres af statsmidler, og om de giver Tieliikelaitos en selektiv fordel.
Under this heading the Commission will verify whether or not the measures put in place by the Finnish government are financed through State resources and confer a selective advantage to Tieliikelaitos.
Sidstnævnte indebærer en vurdering af, om de pågældende foranstaltninger lægger den byrde på Tieliikelaitos, som et foretagende normalt må lægge ind i sit budget, og om de derfor må betragtes som en økonomisk fordel, som foretagendet ikke ville have fået under normale markedsvilkår.
The latter entails assessing whether the measures in question lighten for Tieliikelaitos the burdens normally assumed in an undertaking’s budget and are therefore to be regarded as an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions.
Statsligt præferencelån
Grant of a preferential State loan
Den langfristede lånekapital på 39,5 mio. EUR (237 mio. FIM), som Tieliikelaitos fik ved dannelsen, er blevet defineret forskelligt af klagerne og de finske myndigheder.
The long-term borrowed capital in the amount of EUR 39,5 million (FIM 237 million) provided to Tieliikelaitos at the moment of its formation has been defined differently by the complainants and the Finnish authorities.
Mens klagerne betragtede det som et lån, mente myndighederne, at det var en overførsel af aktiver med en tilbagebetalingsforpligtelse.
While the former considered it to be a loan, the latter considered it to be the transfer of assets with a repayment obligation.
I denne henseende mener Kommissionen, at definitionen af foranstaltningen er mindre vigtig end dens faktiske virkning på de byrder, som det berørte foretagende har båret, nemlig om foretagendet bliver lettet for byrder, det normalt skulle bære.
In this respect the Commission considers that the definition of the measure is less important than its actual impact on the charges borne by the undertaking concerned, namely whether it relieves that undertaking of charges it would normally have to bear.
For at vurdere støtteelementet i foranstaltningen skal situationen ses fra den private långivers synspunkt på tidspunktet for godkendelsen af lånet.
For the purposes of evaluating aid element of the measure, the situation should be viewed from the point of view of the private lender at the moment the loan was approved.
Da det pågældende gældsbevis fra Finlands finansministerium blev underskrevet den 28. december 2000 (lån til statsforetagende nr. 6030-14), måtte Kommissionen for at beregne statsstøtteelementet i præferencelånet anvende den referencesats, som var gældende for Finland på den pågældende dato.
As the respective promissory note of the Finland’s State Treasury was signed on 28 December 2000 (State Enterprise loan No 6030-14), for the purposes of calculation of State aid element of the preferential loan, the Commission has to use the reference rate that was in force at that date for Finland.
I overensstemmelse med den relevante meddelelse fra Kommissionen er den sats, der skulle anvendes i hele kreditaftalens løbetid, dermed 5,7 %, idet rentesatsen er beregnet som femårs interbankrente (swap) forhøjet med en præmie på 75 basispoint.
In line with the relevant Commission notice the applicable rate to be applied throughout the duration of the credit agreement thus is 5,7 % — the interest rate calculated as five-year interbank swap rate plus a premium of 75 basis points.
Dermed nød Tieliikelaitos i 2001 godt af en 4,7 procentpoint lavere rentesats, i 2002, 2003 og 2004 en sats, der var henholdsvis 4,2, 3,2 og 2,2 procentpoint lavere og i de følgende år en 0,7 procentpoint lavere rentesats.
Thus, in 2001 Tieliikelaitos benefited from 4,7 percentage point lower interest rate, in 2002, 2003 and 2004, respectively 4,2, 3,2 and 2,2, and in subsequent years — 0,7 percentage point lower interest rate.
Ved at gange rentedifferencen med den udestående lånesum hvert år ved årets begyndelse er Kommissionen nået frem til et samlet støtteelement på 7,2 mio. EUR.
Multiplying the respective interest rate difference with the outstanding credit sum at the beginning of each year, the Commission has arrived at the total aid element of EUR 7,2 million.