natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Italien valgte imidlertid en anden metode, der bestod i at behandle selskabet som en virtuel egenproducent.
However, Italy opted for a different method, which consisted in treating Società Terni as a virtual self-producer.
Dette gav god økonomisk mening, og det er på denne baggrund, det skal vurderes, om der foreligger en fordel.
This method made perfect economic sense, and it is within this reference framework that the presence of an advantage should be assessed.
Ud fra dette udgangspunkt må det konkluderes, at ordningen indtil udløbet af den oprindelige godtgørelsestakst — men kun indtil til dette tidspunkt — ikke har givet virksomheden nogen fordel.
Following this approach, one must conclude that, until the expiry of the original compensatory tariff arrangement (and only until that date) the beneficiaries did not receive an advantage.
Alternative beregninger af udbytte og tab ændrer ikke ved denne konklusion, og da slet ikke hvis beregningen sker retrospektivt.
This conclusion cannot be called into question as a result of applying alternative benefit and loss calculations, especially where these are carried out retrospectively.
Anvendelse af en retrospektiv metode fører til indbyrdes modstridende — og undertiden ligefrem ulogiske — resultater, som det fremgår af følgende eksempel.
Using a different method retrospectively (ex-post) would lead to conflicting or even illogical results, as the following example will illustrate.
Hvis man tænker sig, at de beløb, som den begunstigede virksomhed modtager, på grund af kraftigt stigende elpriser overstiger Terni-virksomhedens markedsværdi allerede inden for de første ti år af takstordningen, så følger det af den i undersøgelsen anvendte metode, at der er tale om overkompensation, og det selv om ordningen ifølge godtgørelsesaftalen skulle løbe over 30 år.
Suppose that, due to an explosion in energy prices, the financial amounts received by the beneficiaries had already exceeded the market value of Terni’s plant within the first 10 years of the tariff arrangement, following the study’s methodology, it should be concluded that there was an overcompensation, even though the expropriation package foresaw that the tariff would last 30 years.
Denne konklusion er åbenlyst forkert, eftersom den ikke tager hensyn til det indbyrdes forhold mellem tallene i den oprindelige godtgørelsesordning.
This would be an obvious fallacy, since it would not take into account the ratio of the original arrangement.
Samme konklusion må drages i det modsatte tilfælde, dvs. når de faktisk modtagne beløb ligger lavere end aktivernes værdi.
The same conclusion must apply a contrario, in the hypothesis that the actual amounts received fell short of covering the assets' value.
Hertil kommer, at en efterfølgende beregning af udbytte og tab er totalt malplaceret i forbindelse med en ekspropriering.
Besides, in the context of an expropriation, an ex-post recalculation of benefits and losses is totally out of place.
Den eksproprierede virksomheds økonomiske resultater over en længere periode kan ikke forudses på eksproprieringstidspunktet og kan derfor ikke mange årtier senere gøres til genstand for en revision med det formål at gøre virksomheden berettiget til yderligere godtgørelse.
The long-term economic outcome for the expropriated company, which is unpredictable at the time of the expropriation, cannot be the object of revision, many decades later, in order to justify further tranches of compensation.
Undersøgelsen er derfor irrelevant.
Therefore, the study can be dismissed as irrelevant.
Kommissionen har ikke desto mindre set nærmere på undersøgelsen og de heri anførte data og konklusioner.
The Commission has nevertheless examined the data and findings of the study.
Det viser sig, at den er behæftet med metodefejl.
This analysis has shown that the study is methodologically flawed.
Som det fremgår af nedenstående undervurderer undersøgelsen systematisk Terni-virksomhedernes takstfordel, samtidig med at de eksproprierede aktivers værdi sandsynligvis overvurderes.
As will be shown below, it systematically underestimates the tariff advantage for the Terni companies, and in all likelihood overestimates the value of the expropriated assets.
I undersøgelsen beregnes takstfordelen i tidsrummet 1963-1999 ved en sammenligning mellem den pris, der betaltes af Terni-selskabet (alternativ 1 — prisen på egenproduceret elektricitet) og den normale pris, der betales af en sammenlignelig forbruger, dvs. en egenproducent, som er fritaget for visse takstelementer (alternativ 2).
In order to calculate the tariff advantage for the period 1963-1999, the study compares the price paid by Terni (Alternative 1-the cost of self-produced electricity) to the ordinary price paid by a comparable customer, meaning a self-producer who was exempt from certain tariff components (Alternative 2).
Fordelen beregnes således som forskellen mellem to alternative præferenceordninger, der er opstillet med henblik på godtgørelse af Terni-selskabet.
The advantage is thus calculated as the difference between the two alternative preferential treatments foreseen as compensation for Terni.
Kommissionen konstaterer, at beregninger af takstfordelen bør baseres på en sammenligning med den takst, der normalt vil skulle betales af en ikke-egenproducerende virksomhed med samme forbrugsprofil som Terni-selskabet.
The Commission notes that, to calculate the tariff advantage, Terni’s actual tariff should have been compared with the ordinary tariff payable by a non self-producer with Terni’s consumption profile.
Terni-selskabets takstfordel undervurderes således i undersøgelsen.
The study therefore underestimates Terni’s tariff advantage.
For tidsrummet 2000-2006 beregnes fordelen igen som forskellen mellem de to præferenceordninger; blot med den forskel, at den pris, der faktisk betaltes af Terni-selskabet, svarer til alternativ 2 (ikke længere alternativ 1, da dette ikke længere var muligt efter takstreformen).
For the period 2000-2006, the advantage is, again, taken to be the difference between the two preferential treatments, the only difference being that the actual price paid by Terni corresponds to Alternative 2 (and no longer Alternative 1, which was no longer possible after the reform of the tariff).
Denne metode resulterer i, at fordelen nogle år endog bliver negativ, hvilket er fornuftsstridigt i betragtning af, at Terni-selskabet altid har betalt en lavere takst end markedsprisen.
Using this method, for some years the advantage even turns out to be negative, which demonstrates the flaws in the methodology, considering that the Terni companies always paid a tariff below the market price.
I denne periode må takstfordelen principielt svare til det af Cassa Conguaglio betalte godtgørelseselement.
In principle, for this period, the tariff advantage should have been simply equivalent to the compensatory component paid by Cassa Conguaglio.
Fordelen er således nok en gang blevet væsentligt undervurderet.
Therefore, the advantage is, again, very significantly underestimated.
En anden fejl vedrører anlæggenes værdi.
Another flaw in the study concerns the value of the assets.
I undersøgelsen ansættes aktivernes regnskabsværdi simpelthen som forskellen mellem posten »maskiner og anlæg« i Terni-selskabets balance for 1962 (året forud for nationaliseringen) og samme post det følgende år.
The study simply takes as the book value of the assets the difference between the item ‘plant and machinery’ in Terni’s 1962 budget (the year before the nationalization) and the same item the following year.
Det skal først og fremmest understreges, at der ikke er noget konkret bevis på, at denne forskel udelukkes skyldes, at selskabet har mistet elanlægget.
Firstly, it should be noted that there is no concrete proof that the difference is attributable exclusively to the loss of the hydro power plant.
Og selv hvis man for argumentets skyld accepterer denne bogføringsværdi, så er der under alle omstændigheder anvendt en ukorrekt metode.
However, even if, arguendo, that book value could be accepted, the method used in the study would nonetheless be flawed.
Som bekræftet af Italien er anlæggets reelle værdi på eksproprieringstidspunktet knyttet til den resterende koncessionsperiode [22].
As confirmed by Italy, the real value of a hydro plant at the moment of an expropriation is linked to the residual duration of the underlying concession [22].
Anlæggets bogføringsværdi burde således have været berigtiget for at tage hensyn hertil.
Therefore, the book value of the plant should have been corrected to take this into account.
I undersøgelsen fremføres bogføringsværdien simpelthen til 2006, med indregning af inflationen.
In the study, the book value is simply actualized to 2006 in line with inflation.
Det er således godtgjort, at aktivernes værdi overvurderes i undersøgelsen.
Therefore, there is evidence suggesting that the study overestimates the assets' value.
Det konkluderes, at man helt kan se bort fra undersøgelsen.
In conclusion, the study can be dismissed altogether.
Forlængelserne af takstnedsættelsen
The extensions of the tariff
For så vidt angår forlængelserne af takstnedsættelsen forstår Kommissionen, at man tilstræbte en parallelitet i forhold til de vandkraftproducenter, hvis koncession var blevet fornyet.
As regards the extensions in time of the Terni tariff, the Commission appreciates that their rationale was to retain the parallelism in treatment with those hydropower producers who had seen their concessions renewed.
Denne parallelitet, der danner grundlaget for godtgørelsesordningen, skulle ifølge eksproprieringsbestemmelserne imidlertid kun vare 30 år, ikke løbe på ubestemt tid.
However, such parallelism, which lies at the heart of the compensatory mechanism, was foreseen in the expropriation arrangement only for 30 years, not indefinitely.
Argumentet om, at disse forlængelser har karakter af godtgørelse, holder således ikke stik, jf. punkt 73-78.
Therefore, for the reasons already explained in paragraphs (73) to (78) above, these extensions did not have a compensatory nature.
Denne konklusion er endnu mere åbenlys for så vidt angår den anden forlængelse.
This conclusion is even more obvious for the second extension of the tariff.
Den betød jo, at den igangværende ordning blev standset; nævnte ordning, der tog sigte på en gradvis afvikling med det formål at lette overgangen til fuld takst, afspejlede de italienske myndigheders opfattelse, at selskaberne havde fået en fuld godtgørelse.
This extension interrupted a phasing-out mechanism intended to ease the companies' transition to the full tariff, which signalled the Italian authorities' conviction that the companies had been fully compensated for.
Italien har jo givet en fyldig forklaring på de årsager, der ligger bag den anden forlængelse, og som udelukkende bunder i landets industripolitik (jf. Italiens bemærkninger under punkt 60).
Italy itself has, indeed, extensively explained the reasons which led to this second extension, and which are related to industrial policy alone (see Italy’s comments in paragraph (61) above).
Spørgsmålet om, hvorvidt taksten har karakter af godtgørelse
Conclusions on the compensatory nature of the tariff
Kommissionen konkluderer af ovenstående gennemgang, at Terni-taksten havde karakter af godtgørelse frem til 1992.
In the light of the above, the Commission considers that the Terni tariff can be considered compensatory until 1992.
Indtil nævnte tidspunkt kan foranstaltningen ikke betragtes som statsstøtte.
Until that date, the measure does not qualify as State aid.
Omvendt må alle senere forlængelser af taksten vurderes ud fra statsstøttebestemmelserne.
All further extensions of the tariff, however, must be examined in the light of the State aid rules.
Spørgsmålet om, hvorved der foreligger støtte i den forstand, der omhandles i EF-traktatens artikel 87, stk. 1
Presence of aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty
Kommissionen undersøgte derefter, om den takstnedsættelse, som Terni-gruppen har haft udbytte af siden 1992, og i særdeleshed siden 1. januar 2005, dvs. ikrafttrædelsesdatoen for artikel 11, stk. 11, i lov nr. 80/2005, som er genstand for denne undersøgelse, er at betragte som statsstøtte i den forstand, der er omhandlet i EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
The Commission has therefore assessed whether the preferential tariff granted to the Terni group after 1992, and in particular as of 1 January 2005, date of entry into force of Article 11, paragraph 11 of Law 80/2005, which is the object of these proceedings, constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
Kommissionen noterer sig i den forbindelse den italienske regerings forklaring, hvori det fremføres, at beslutning EKSF 83/396 og Domstolens dom i sag C 99-92 er uden relevans i denne sag, og fastslår, at den er enig i, at nævnte beslutninger ikke kan lægges til grund ved vurderingen af, hvorvidt takstnedsættelsen til de tre virksomheder i Terni-området har karakter af statsstøtte.
In this context, the Commission takes note of the Italian clarifications as regards the irrelevance of the ECSC Decision 83/396 and Court judgment C 99/92 and can agree that such decisions have no bearing on the assessment of the State aid nature of the tariff granted to the three plants in the Terni area.
En foranstaltning er at betragte som statsstøtte i den i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, omhandlede forstand, hvis den opfylder følgende krav: a) den giver den begunstigede virksomhed en økonomisk fordel; b) den ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler og kan tilskrives staten; c) den er selektiv; d) den påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, og den er af en sådan art, at den kan fordreje EU's indre samhandel.
A measure constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the following conditions are cumulatively fulfilled: the measure (a) confers an economic advantage to the beneficiary; (b) is granted by the State or through State resources and is imputable to the State; (c) is selective; (d) has an impact on intra-community trade and is liable to distort competition within the EU.
Spørgsmålet om fordel
Advantage
Med udgangspunkt i overvejelserne i punkt 74-95 er Kommissionen nået frem til den konklusion, at den præferencetakst, som Terni-selskabet har haft gavn af, ikke har givet de begunstigede virksomheder nogen fordel i hele den periode, hvori den oprindelige godtgørelsesordning løb, dvs. indtil 1992.
In the light of the reasoning developed in points (73) to (94), the Commission has come to the conclusion that the preferential tariff for Terni did not provide an advantage to the beneficiaries throughout the duration of the original compensatory package, that is, until 1992.
Ved vurderingen af, om der foreligger en fordel, er det således kun forlængelserne af takstnedsættelsen, der skal tages i betragtning.
Therefore, only the extensions of the tariff have to be assessed in order to ascertain the presence of an advantage.
Der kan ikke herske tvivl om, at levering af elektricitet til en lavere pris end den normalt gældende takst, repræsenterer en klar økonomisk fordel for de begunstigede virksomheder, idet deres produktionsomkostninger nedsættes og deres konkurrenceposition styrkes.
There can be no doubt that the provision of electricity at lower prices compared to the ordinary electricity tariff constitutes a clear economic advantage for the beneficiaries, who see their production costs reduced and their competitive position strengthened.
Spørgsmålet om selektivitet
Selectivity
Denne særlige takstordning gælder kun for Terni-gruppen, og foranstaltningen er derfor selektiv.
Since this particular tariff arrangement applies only to the Terni group, the measure is selective.
Spørgsmålet om, hvorvidt finansieringen sker ved hjælp af statsmidler, og hvorvidt foranstaltningen kan tilskrives staten
Financing through State resources and imputability to the State
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt finansieringen er sket ved hjælp af statsmidler, skal det bemærkes, at den finansielle byrde, taksten medfører, siden 2002 har været båret af alle elforbrugere via en parafiskal afgift, som opkræves af Cassa Conguaglio gennem A4-elementet i eltaksten.
As regards the financing through State resources, it should be noted that, as of 2002, the financial burden arising from the tariff is borne by all electricity consumers in Italy by means of a parafiscal levy collected by Cassa Conguaglio via the A4 component of the electricity tariff.
Denne afgift er obligatorisk, da den er pålagt ved en AEEG-beslutning (delibera) til implementering af en national lov.
Such levy is obligatory as it imposed by means of Delibere of the AEEG which implement national legislation.
Cassa Conguaglio er en ved lov oprettet offentlig virksomhed, der varetager sine opgaver på grundlag af de præcise instruktioner, der er fastlagt i AEEG's beslutninger og bestemmelserne i de relevante love og forskrifter.
Cassa Conguaglio is a public body established by law, which carries out its functions on the basis of precise instructions laid down in the Delibere of the AEEG and the relevant legislative and regulatory provisions.
Det følger af helt fast retspraksis på området, at provenuet af en afgift, der er obligatorisk i kraft af national lovgivning, og som indbetales til en offentlig virksomhed, der er oprettet ved lov, er at betragte som statslige midler, jf. traktatens artikel 87, stk. 1, når hensigten er at finansiere en foranstaltning, der opfylder de øvrige kriterier i nævnte artikel [23].
It is settled case-law that, the yield of a levy which is obligatory under national law and is paid to a public body established by law constitutes State resources within the meaning of Article 87(1) of the Treaty when it is earmarked for the financing of a measure which fulfils the other criteria of that Article [23].
Italien citerer under punkt 68 Pearle-dommen [24] for at underbygge sit argument om, at de midler, der passerer gennem Cassa Conguaglio, ikke er at betragte som statsstøtte.
In paragraph (68) above, Italy quotes Pearle [24] in order to substantiate its claim that the resources transiting through Cassa Conguaglio do not constitute State aid.
I nævnte dom konstaterede Domstolen, at provenuet af en afgift, der passerer gennem en offentlig virksomhed, under visse helt bestemte forhold ikke er at betragte som statsmidler.
In Pearle, the Court found that under certain, precisely defined circumstances, the resources of a levy which transited through a public body could not be considered State resources.
I Pearle-sagen blev foranstaltningerne fuldt finansieret af en erhvervssektor, på initiativ af samme sektor, ved hjælp af en afgift, der passerede gennem en offentlig virksomhed, og de virksomheder, der betalte afgiften, var de samme som dem, der havde fordel af støtten.
In Pearle, the measures were financed entirely by an economic sector, at the initiative of that sector, by way of a levy which merely transited through a public body and the the subjects paying the levy were identical to those who received the benefits of the aid measure.
Ifølge Kommissionen er der i denne sag tale om et ganske andet forhold.
The Commission contends that the case at hand is manifestly different.
Terni-taksten blev indført på initiativ af staten (ikke af en erhvervssektor); de virksomheder, der har gavn af taksten, bærer ikke den finansielle byrde, idet denne udelukkende påhviler elforbrugere; staten kan når som helst — ved hjælp af en AEEG-beslutning eller en anden lov eller forskriftsbestemmelse — give Cassa Conguaglio andre instrukser om, hvordan der skal disponeres over de midler, der indløber fra afgiften.
The Terni tariff was established at the initiative of the State, (not an economic sector), the beneficiaries of the tariff do not bear any of the financial burden of the levy, which rests solely on electricity consumers, and the State can, at any time, give instructions to Cassa Conguaglio via a Delibera of the AEEG or other legislative or regulatory provisions, as to how to dispose of the funds collected through the levy.
Den retspraksis, der er fastsat ved Pearle-sagen, er således irrelevant i det foreliggende tilfælde.
Therefore, Pearle is irrelevant to this case.
I Preussen/Elektra-sagen, der også anføres af Italien (punkt 68) fastslog Domstolen, at der ikke foreligger statsstøtte i tilfælde, hvor private elproducerende virksomheder pålægges pligt til at aftage elektricitet fra vedvarende energikilder til en minimumspris, der ligger over den faktiske økonomiske værdi af den pågældende type elektricitet, eftersom en sådan foranstaltning ikke indebærer nogen direkte eller indirekte overførsel af statsmidler.
In the Preussen-Elektra case, also quoted by Italy in paragraph (68) above, the Court considered that a purchase obligation imposed on private electricity supply undertakings to purchase electricity from renewable sources at minimum prices higher than the real economic value of that type of electricity did not constitute State aid because the measure did not involve any direct or indirect transfer of State resources.
Også i dette tilfælde er sagens substans klart anderledes.
Here again, the substance of the cases is clearly different.
I Preussen/Elektra-sagen hidrørte de midler, der krævedes for at finansiere foranstaltningen, direkte fra elproducenterne, dvs. uden involvering af nogen offentlig virksomhed, og det ikke engang som rent ekspeditionskontor.
In Preussen Elektra, the resources required to finance the measure were provided directly by the electricity suppliers without any public body being involved, not even as a passive vehicle for the transit of such monies.
I det anførte tilfælde kunne der ikke konstateres nogen overførsel af statsmidler.
In that case, no transfer of State resources could be identified.
I det foreliggende tilfælde sker der derimod det, at midlerne fra en parafiskal afgift, som påhviler den brede offentlighed, kanaliseres gennem en offentlig virksomhed, inden de videreekspederes til de begunstigede virksomheder.
In the case at hand, however, the monies come from the general public via a parafiscal charge which transits through a public body before being channelled to the final beneficiaries.
Der er således tale om et klassisk tilfælde af involvering af statsmidler.
This is therefore a classic case of involvement of State resources.
Det konkluderes derfor på baggrund af ovenstående, at den parafiskale afgift, der anvendes til finansiering af Terni-taksten, er en statsressource.
In the light of the above, therefore, the parafiscal levy used to finance the Terni tariff constitutes State resources.
Kravet om, at foranstaltningen skal kunne tilskrives staten [25], er også opfyldt, da Terni-takstens retsgrundlag er landets nationale lovgivning samt de beslutninger, der vedtages af AEEG, som er en offentlig virksomhed.
The criterion of imputability to the State [25] is also fulfilled, since the legal basis for the Terni tariff is laid down in national legislation, in conjunction with the Delibere of the AEEG which is a public body.
Spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningen påvirker samhandelen og fordrejer konkurrencen
Impact on trade and distortion of competition
For så vidt angår sidste kriterium i artikel 87, stk. 1 — påvirkning af samhandelen og konkurrencefordrejningsaspektet — afviser Kommissionen de argumenter, der fremføres af Terni-selskabet (se punkt 46), under henvisning til overvejelserne i punkt 109-116).
As regards the last criteria of Article 87(1) — impact on trade between Member States and distortion of competition — the Commission can dismiss the arguments put forward by the Terni companies in paragraph (46) on the basis of the considerations developed in points (109) to (116).
De begunstigede virksomheders hovedargument er, at de ikke er aktive inden for EU's interne samhandel, eftersom de afsætter størsteparten af deres produktion på landets eget marked.
The beneficiaries' main substantive argument is that the plants which benefit from the tariff are not active in intra-community trade as they sell most of their products on the domestic market.