natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De betaler i dag en pris (40-72 EUR/MWh), der stort set ligger på linje med de elpriser, der betales af selskaber med en tilsvarende forbrugsprofil i det øvrige EU.
The Terni companies are currently paying a price (between 40 and 72 EUR/MWh) which is largely in line with electricity prices paid by companies with an equivalent consumption profile in the EU.
Italien har forelagt en »undersøgelse«, der er udarbejdet af den private konsulentvirksomhed Energy Advisor S.r.l. på Terni-virksomhedernes vegne.
Italy has submitted a ‘study’ carried out by the private consultant Energy Advisor S.r.l. on behalf on the Terni companies.
Undersøgelsen, der måske bedre kan betegnes som en simpel beregning, eftersom den blot består af en tabel med nogle få siders metodeforklaring, indeholder en vurdering af elanlæggenes værdi og en sammenligning af dette tal med den kumulative takstfordel, Terni-virksomhederne har haft.
The study, which is perhaps better described as simple ‘calculation’, since it consists of one table with a few pages of methodological explanations, aims to assess the value of the electricity assets and compare this figure with the cumulative tariff advantage enjoyed by Terni.
I undersøgelsen fremføres elaktivernes bogførte værdi til 2006, med justering for inflationen.
The study takes the book value of the electricity assets and actualizes it to 2006 in line with inflation.
Derpå beregnes Terni-virksomhedernes nettotakstfordel.
The study then calculates the net tariff advantage for Terni.
For tidsrummet 1963-1999 beregnes forskellen mellem en analog forbrugers årlige eludgifter (alternativ 2) og Terni-virksomhedernes faktiske årlige omkostninger på basis af »egenproduktionsomkostningerne« (alternativ 1).
For the period 1963-1999, the study considers the difference between the annual electricity costs of a comparable customer (Alternative 2) and the actual annual costs sustained by Terni on the ‘own production costs’ basis (Alternative 1).
I denne beregning forstås ved analog forbruger en egenproducent (som bl.a. er fritaget for betaling af sovrapprezzo termico).
For the purpose of this calculation, a comparable customer is a self-producer of electricity (exempted, inter alia, from payment of the sovrapprezzo termico).
For tidsrummet 2000-2006 beregnes takstfordelen som forskellen mellem de årlige omkostninger, som Terni-virksomhederne ville have skullet afholde, hvis taksten havde været beregnet på grundlag af egenproduktionsomkostningerne (alternativ 1 — ikke længere mulig efter takstreformen) og de omkostninger, der faktisk er afholdt beregnet på grundlag af den metode, der bygger på en »analog forbruger« (alternativ 2).
For the period 2000-2006, the tariff advantage is calculated as the difference between the annual cost Terni would have sustained if the tariff was calculated on the basis of its own production costs (Alternative 1-no longer possible after the reform of the tariff) and the actual cost sustained by Terni on the basis of the ‘comparable customer’ method (Alternative 2).
Undersøgelsen giver følgende resultater:
The results of the study are outlined below:
fremført værdi (2006) af Terni's elaktiver: 1687745045,19 EUR
Actualised value (2006) of Terni’s assets: EUR 1687745045,19;
takstfordel (også fremført til 2006): 1400895446,90 EUR.
Tariff advantage (also actualized to 2006): EUR 1400895446,90.
Argumenter for, at EKSF-beslutningen og Domstolens dom vedrørende Terni-selskabet er irrelevante
Irrelevance of the ECSC Decision and the ECJ Ruling concerning Terni
Med hensyn til beslutning 83/396/EKSF og Domstolens dom C-99/92 giver Italien følgende forklaring på forholdene.
Concerning ECSC Decision 83/396 and ECJ ruling C-99/92, Italy makes the following factual clarifications.
EKSF-beslutningen vedrører hverken Cementir eller Nuova Terni, der aldrig har haft aktiviteter inden for stålsektoren.
The ECSC Decision does not concern either Cementir or Nuova Terni, which were never active in the steel sector.
EKSF-beslutningen drejer sig om, hvorvidt den statsstøtte, der er ydet ved, at et element af taksten, nemlig sovrapprezzo termico, er blevet tilbagebetalt til det anlæg, der tilhører Terni-selskabets stålproduktionsgren, men som er beliggende i Lovere (Lombardia), er forenelig med bestemmelserne.
The ECSC Decision referred to the compatibility of of State aid granted in the form of reimbursement of a component of the tariff, the sovrapprezzo termico to the plant belonging to Terni’s steelmaking branch, but located in Lovere, in Lombardy, not in the Terni area.
Denne støtte kunne kun indrømmes private stålproducenter.
This aid could be granted only to private steelmakers.
Ved EKSF-beslutningen blev det fastslået, at anlægget i Lovere ikke havde ret til støtte, al den stund Terni-selskabet var et offentligt selskab.
The ECSC Decision ruled that, since Terni was State-owned, the Lovere plant could not benefit from the aid.
Domstolens præjudicielle dom vedrørte spørgsmålet om en eventuel forskelsbehandling mellem private og offentlige producenter.
The preliminary ruling of the Court of Justice concerned the issue of possible discrimination between private and State-owned producers.
Dommen bekræftede EKSF-beslutningen, idet den fastslog, at det ikke udgjorde nogen forskelsbehandling at fastsætte andre støtteforanstaltninger for producenter i den private sektor end for producenter i den offentlige sektor.
It confirmed the ECSC Decision in that it stated that it was not discriminatory to envisage different aid measures for private versus State-owned producers.
Italien fastholder derfor, at både EKSF-beslutningen og Domstolens dom er irrelevante i det her foreliggende tilfælde, eftersom de vedrører den sovrapprezzo termico, der betales af Lovere-anlægget, og ikke den særlige samlede takst, der gælder for de tre virksomheder i Terni-området.
Therefore, the Terni group submits that both the ECSC Decision and the Court ruling are irrelevant to the case at hand, in that they concern the sovrapprezzo termico paid by the Lovere plant, not the special global tariff granted to the three plants in the Terni area.
ThyssenKrups planlagte nyinvesterinerg i Terni-området
New investments planned by ThyssenKrupp in the Terni area
Italien understreger, at der er en sammenhæng mellem den anfægtede takstforlængelse, der blev fastsat ved artikel 11, stk. 11, i lov nr. 80/2005, og det store investeringsprogram, som ThyssenKrupp har i gang i Terni/Narni-industriområdet.
Italy also underlines that the contested extension of the tariff laid down in Article 11, paragraph 11 of Law 80/2005 is linked to a wide-ranging program of investments which ThyssenKrupp is carrying out in the Terni-Narni industrial area.
Med denne handlingsplan får området en ny og større elproduktionskapacitet.
Under this action plan, new generating capacity will be developed in the area.
Taksten er således tænkt som en overgangsløsning, der skal løbe, indtil nævnte produktionskapacitet er en realitet; en afskaffelse af taksten vil bringe de igangværende investeringer i fare.
The tariff is therefore meant as temporary solution until such generating capacity is in place, and its abolition would jeopardise the investments currently underway.
Cassa Conguaglio's rolle — involvering af statens ressourcer
Role of Cassa Conguaglio and involvement of State resources
Med hensyn til Cassa Conguaglio's rolle og funktion anfører Italien, at denne institution kun fungerer som teknisk mellemled, idet den kun tager sig af opkrævning og omfordeling af pengebeløb.
On the nature and role of Cassa Conguaglio, Italy submits that it is a mere technical intermediary, whose role is confined to collecting and redirecting monetary flows.
Cassa Conguaglio har ingen manøvremargin med hensyn til fastsættelsen af taksterne og har ingen kontrol over midlerne.
Cassa Conguaglio has no margin of manoeuvre in fixing the tariff and has no control over the funds.
Italien konstaterer derfor, a) at de midler, der forvaltes af Cassa Conguaglio, ikke udgør statsmidler, jf. Domstolens retspraksis på området [20], og b) at de ændringer, der er sket i forvaltningen af de særlige takster efter Cassa Conguaglio's indgriben i 2004 ikke berører takstens status som godtgørelse.
Therefore, according to Italy, (a) the resources handled by Cassa Conguaglio do not constitute State resources in the light of the case-law of the Court of Justice [20] and (b) the changes made to the administration of the special tariffs with the intervention of Cassa Conguaglio in 2004 have no impact on the compensatory nature of the tariff.
Med hensyn til Domstolens retspraksis i Deggendorf-sagen meddeles det Kommissionen, at Italien er i færd med at håndhæve kravet om en tilbagebetaling fra ThyssenKrupp, og at virksomheden har indbetalt 865538 EUR på en spærret konto, således at den endelige tilbagebetaling kan ske, så snart der er indgået en aftale om beløbets størrelse.
On the Deggendorf case-law, Italy informs the Commission that it is carrying out the pending recovery order in respect of ThyssenKrupp, and that the company has set aside EUR 865538,00 on a blocked account in view of final recovery, subject to agreement being found on the amount.
BEDØMMELSE AF FORANSTALTNINGEN
ASSESSMENT OF THE MEASURE
Godtgørelse, der ydes af staten for ekspropriering af virksomhedsaktiver, udgør normalt ikke statsstøtte.
Compensation granted by the State for an expropriation of assets does not normally qualify as State aid.
Ved bedømmelsen af den her behandlede foranstaltning må det imidlertid først og fremmest fastslås, hvorvidt overdragelsen af elproduktionsgrenen til ENEL medfører pligt til at yde godtgørelse, eller om den bør fortolkes som en simpel omorganisering af statens finansielle aktiver.
In the assessment of this measure, it is therefore necessary to ascertain first of all whether the transfer of Società Terni’s hydropower assets to ENEL gave rise to an obligation to provide compensation, or whether it should be construed as a mere reorganisation of public assets.
Hvis svaret er, at godtgørelsen er berettiget, må Kommissionen fastslå, indtil hvilket tidspunkt og/eller op til hvilket beløb Terni-selskabets takstnedsættelse kan betragtes som en rimelig godtgørelse.
If the answer is that compensation was justified, the Commission must then determine until what date and/or what amount the Terni preferential tariff can be considered a commensurate compensatory measure.
Spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningen har karakter af ekspropriering og indebærer en ret til godtgørelse
Qualification as an expropriation and entitlement to compensation
I 1962, da vandkraftanlægget overgik til ENEL, var Terni-selskabet et statsejet selskab, der kontrolleredes af en offentlig erhvervsdrivende virksomhed.
In 1962, when its hydropower assets were transferred to ENEL, Società Terni was a State owned company, controlled by an ente pubblico economico.
Ifølge de italienske myndigheder skal driften af sådanne virksomheder baseres på markedsprincipperne.
According to the Italian authorities, such entities had to be managed according to market principles.
Staten havde aktiemajoriteten i Terni-selskabet, men en del af kapitalen ejedes af private investorer, og selskabet var noteret på børsen.
The State was the majority shareholder in Società Terni, but part of the capital was also held by private investors and the company was quoted on the Stock exchange.
Nationaliseringsloven indeholder ikke bestemmelser om godtgørelse til offentlige virksomheder i egentlig forstand; dog indeholder den bestemmelser herom for erhvervsdrivende offentlige virksomheder, såsom Terni-selskabet.
The nationalization law did not foresee compensation for enti pubblici‘strictu sensu’, but did so for enti pubblici economici such as Società Terni.
Dette afspejler de forskellige principper, der gælder for nævnte virksomheders drift.
This reflects the different principles which govern the functioning of these entities.
Det bør også nævnes, at andre rent elproducerende virksomheder blev eksproprieret i samme periode, og at disse også modtog godtgørelse (om end på grundlag af andre kriterier).
Moreover, other ‘pure’ electricity producers were expropriated during the same period and also received compensation (although on the basis of different criteria).
Kommissionen noterer sig, at en ekspropriering af Terni-selskabets aktiver uden udbetaling af godtgørelse ville have været til skade for virksomhedens — og ikke mindst de private aktionærers — interesser.
The Commission notes that the removal of Società Terni’s assets without compensation would have damaged the interests of the company, and in particular those of its private shareholders.
Ud fra princippet om, at private og offentlige virksomheder skal behandles ens, og på baggrund af nødvendigheden af at beskytte de private Terni-aktionærers forfatningsmæssige ret til godtgørelse, fastslår Kommissionen, at Italiens beslutning om at behandle Terni på samme måde som et privat selskab i samme situation og at yde en godtgørelse for eksproprieringen af virksomhedens aktiver er at betragte som berettiget.
In the light of the principle of equality of treatment between private and public undertakings, and also in view of the need to protect the constitutional rights of Società Terni’s private shareholders to receive compensation, the Commission considers that Italy’s decision to treat Terni in the same way as a privately-owned company in the same position, and to grant it compensation for the removal of its assets, can be considered justified.
Spørgsmålet om, hvorvidt takstnedsættelsen kan betragtes som godtgørelse
Compensatory nature of the tariff
Den oprindelse godtgørelsesforanstaltning
The original compensatory arrangement
I 1962 besluttede Italien, at Terni-selskabet ikke skulle kompenseres med et fast beløb beregnet på grundlag af de eksproprierede aktivers markedsværdi (i modsætning til, hvad der skete med virksomheder, som kun producerede elektricitet).
In 1962, Italy decided not to compensate Società Terni up to a fixed amount based on the market value of the expropriated assets (contrary to what was done in the case of ‘pure’ electricity producers).
Godtgørelsen tog i stedet den form, at virksomheden skulle have leveret en fast elmængde til den pris, som virksomheden ville have skullet betale, hvis den havde beholdt sit elanlæg.
Instead, the compensation took the form of the provision of a fixed amount of electricity at the price the company would have paid if it had retained its generating assets.
Det bør i denne forbindelse bemærkes, at dette gav god økonomisk mening: en sidestilling af Terni-selskabet med en virtuel egenproducent indebar den fordel, at risikoen for, at Terni-selskabet eventuelt senere ville blive påført skade for eksempel ved, at energiprisen i årenes løb steg, neutraliseredes.
It should be noted that this method made economic sense: the treatment of Società Terni as a ‘virtual self-producer’ of electricity had the advantage of neutralising the risk of additional damage that might have arisen to Terni, over the years, in case of an increase in energy prices, for example.
Kommissionen kan acceptere princippet bag denne metode.
The Commission can accept the principle of this method.
En godtgørelse for en ekspropriering kan imidlertid ikke tage form af en foranstaltning, der løber på ubestemt tid; tværtimod må godtgørelsen fastsættes på eksproprieringstidspunktet på en klar og forudsigelig måde, således at det eksproprierede selskab kan rejse indsigelse over for det foreslåede beløb.
However, compensation for an expropriation cannot consist in an open-ended arrangement, but must be clearly and predictably established at the time of the expropriation, subject to the possibility for the expropriated company to challenge the proposed amount.
Når først godtgørelsespakken er accepteret, kan den ikke senere tages op til debat.
Once accepted, a compensatory package cannot be reopened at a later stage.
I det her foreliggende tilfælde afhænger det samlede godtgørelsesbeløb af takstnedsættelsens varighed.
In the case at hand, the overall amount of compensation depended on the duration of the tariff.
Ifølge den oprindelige godtgørelsespakke, som den blev tilbudt af de italienske myndigheder, skulle takstnedsættelsen løbe i 30 år, og således udløbe i 1992.
The original compensatory package offered by the Italian authorities foresaw that the tariff would last thirty years and thus end in 1992.
Terni-selskabet kunne have anfægtet denne godtgørelsespakke under henvisning til nationaliseringsloven, hvis det havde fundet den utilfredsstillende [21], men det besluttede ikke at rejse indsigelse.
Società Terni could have challenged this mechanism under the nationalization law if it had considered it inadequate [21], but chose not to do so.
Kommissionen har vurderet, hvorvidt godtgørelsesforanstaltningen, og herunder dens virkemåde og varighed, kan betragtes som rimelig.
The Commission has assessed whether, in view of its mechanism and duration, the original compensatory arrangement could be considered adequate.
Italienske vandkraftanlæg drives på grundlag af koncessioner, hvis varighed fastsættes på en sådan måde, at virksomheden får mulighed for at afskrive investeringen.
In Italy, the operation of a hydropower plant is subject to a concession, the duration of which is such as to allow the company to amortize the investment.
Når koncessionen udløber, mister virksomheden principielt retten til at udnytte anlæggene.
When the concession expires, the company loses, in principle, the right to exploit its assets.
På baggrund af den valgte godtgørelsesmetode for Terni-selskabet, gav det god økonomisk mening, at leverancerne af elektricitet til kostpris ikke skulle vare ved ud over virksomhedens resterende koncessionsperiode.
Considering Terni’s compensatory method, it made economic sense that the provision of electricity at production cost should not overrun the residual duration of the company’s concession.
Og dette ser faktisk ud til at have været logikken bag den oprindelige foranstaltning i den italienske lov, i henhold til hvilken takstnedsættelsen udløb i 1992.
And, indeed, this appears to be the rationale of the original provision of Italian law limiting the duration of the preferential tariff to 1992.
Det er korrekt, at Terni-selskabets koncession ville være udløbet nogle år tidligere, men det er stadig tænkeligt, at de italienske myndigheder ønskede at bringe udløbet af Terni-takstnedsættelsen på linje med det generelle udløbstidspunkt for Italiens vandkraftkoncessioner, dvs. 1992.
While Terni’s own concession would have expired already a few years earlier, it is conceivable that the Italian authorities intended to align the expiry of the Terni tariff with the general expiry of hydroelectric concessions in Italy in 1992.
Hertil kommer, at Terni-selskabet havde fået en endog meget lang koncession (60 år i stedet for 30), hvorved selskabet på eksproprieringstidspunktet allerede havde haft 30 år til at afskrive sin investering.
Moreover, Società Terni had been granted a particularly long concession (60 years instead of 30), and therefore, at the time of expropriation, the company had already had thirty years to amortize its investment.
Kommissionen konkluderer således, at det oprindelige godtgørelsesarrangement har været rimelig og på ingen måde har påført selskabet skade.
In conclusion, the Commission considers that the original compensatory package was commensurate and by no means penalized for the company.
Det afgørende spørgsmål er, om de gentagne forlængelser af takstnedsættelsen kan betragtes som en integrerende del af godtgørelsen.
The crucial issue here is whether the repeated extensions of this tariff arrangement can still be considered part and parcel of the compensation.
Det mener Kommissionen ikke de kan.
The Commission takes the view that this cannot be the case.
Når staten eksproprierer, fastsætter den på forhånd enten et absolut godtgørelsesbeløb eller — som i det foreliggende tilfælde — en godtgørelsesordning.
When the State expropriates, it establishes ex-ante either an absolute amount of compensation or, as in the case at hand, a compensatory mechanism.
Enhver form for efterfølgende ændring af beløbet eller ordningen betyder nødvendigvis, at foranstaltningen får en anden karakter; den kan ikke længere betragtes som en godtgørelse, eftersom den afviger fra den oprindelige aftale.
Any ex-post revision of the amounts or the mechanism necessarily changes the nature of the measure, which can no longer be considered compensatory insofar as it departs from the original arrangement.
At hævde andet er ensbetydende med at acceptere, at foranstaltninger af denne art unddrages statens kontrol.
To admit the contrary would result in the exclusion of this type of measures from the scope of State aid control.
En medlemsstat kan imidlertid meddele Kommissionen, at den agter at indrømme et eksproprieret selskab yderligere fordele.
A Member State may, however, notify the Commission of its intention to grant further advantages to an expropriated company.
Efter en sådan anmeldelse vil Kommissionen skulle vurdere sagen i henhold til statsstøtte-reglerne og under hensyntagen til de særlige omstændigheder, der er gjort gældende.
Such notification will be examined by the Commission on its merits in the light of the State aid rules and taking into account the specific circumstances invoked.
»Undersøgelsen«
The ‘study’
I den under punkt 63 omhandlede undersøgelse, hævdes det, at den godtgørelse, der blev ydet Terni-selskabet og de virksomheder, der senere indtrådte i dettes rettigheder, ikke fuldt ud dækkede de eksproprierede aktivers markedsværdi, at der derfor ikke har været nogen overkompensation, og at de begunstigede selskaber aldrig har haft nogen reel fordel.
The study referred to in paragraph (63) purports to show that the compensation granted to Società Terni and its successor companies over the years did not fully cover the market value of the expropriated assets, and that therefore there was no overcompensation and the beneficiaries never de facto enjoyed an advantage.
Kommissionen forudskikker den bemærkning, at en undersøgelse af, hvorvidt en godtgørelsesordning er rimelig, kun kan ske på forhånd, dvs. forud for eksproprieringstidspunktet.
As a preliminary remark, the Commission would like to underline that an analysis of the adequacy of the compensatory agreement can only be carried out ex ante, that is, at the time of expropriation.
I den forbindelse konstateres det, at den af de italienske myndigheder valgte ordning tog sigte på at give Terni-selskabet samme forhold som de vilkår, det ville have haft, hvis vandkraftanlægget ikke var blevet eksproprieret, dvs. sikre selskabet leverancer af elektricitet til kostpris i hele koncessionsperioden.
In that context, it should be noted that the mechanism chosen by the Italian authorities aimed to put Società Terni in the same position as if its power plant had not been expropriated, by granting it access to electricity at cost price throughout the duration of its concession.
Argumentet om, at Terni-virksomhederne under denne ordning kan have modtaget en lavere kompensation, end hvad de retligt havde krav på, holder næppe stik.
Therefore, the argument that, under this arrangement, the Terni companies may have obtained less that what they were legitimately entitled to is difficult to follow.
Kommissionen mener, at det ved vurderingen af, hvorvidt takstnedsættelsen har givet de støttemodtagende virksomheder fordele, er irrelevant, om konklusionerne i undersøgelsen er korrekte (hvilket Kommissionen bestrider, jf. punkt 87-91).
Besides, the Commission contends that, even if the findings of the study were substantiated (which is not the case, as demonstrated in points (88) to (92), that circumstance would be irrelevant for the purpose of establishing whether the tariff gave the beneficiaries an advantage.
Det bør ikke glemmes, at Italien på eksproprieringstidspunktet havde kunnet besluttet at give Terni-selskabet en godtgørelse i form af et beløb baseret på værdien af de eksproprierede aktiver.
It should be recalled that, at the time of the expropriation, Italy could have chosen to compensate Terni by paying a fixed financial amount based on the value of the expropriated assets.