natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen fastslår, at støtten i 2001-2004 blev ydet i strid med EF-traktatens artikel 93, stk. 2, (nu artikel 88, stk. 2), uden at den blev anmeldt rettidigt til Kommissionen, og uden at Tyskland afventede Kommissionens beslutning.
The Commission notes that the aid granted in the years 2001-2004 was granted in breach of Article 93(2) of the EC Treaty (now Article 88(2)) without registering it in time with the Commission and without awaiting the Commission’s Decision.
Tyskland anfører, at Kommissionen allerede havde kendskab til støtten den 29. august 2001, men at Kommissionen først indledte undersøgelsesproceduren i henhold til EF-traktatens artikel 88, stk. 2, den 22. oktober 2005.
Germany argues that the Commission knew about the aid as early as 29 August 2001, but that the Commission had not initiated proceedings under Article 88(2) of the EC Treaty until 22 October 2005.
Den foreliggende beslutning hævdes at være blevet truffet for sent og skulle ifølge artikel 10, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999 ikke være i overensstemmelse med principperne for korrekt forvaltning.
In Germany’s opinion this decision is too late and with reference to Article 10(1) of Regulation (EC) No 659/1999 cannot be reconciled with the principles of proper administration.
Tyskland indvender derfor, at Kommissionen ikke længere er beføjet til at fastslå, at støtten er uforenelig med fællesmarkedet.
Germany therefore argues that the Commission is no longer authorised to establish the aid’s incompatibility with the common market.
Ulovlig støtte er dog ikke omfattet af de korte undersøgelsesfrister, der er nævnt i artikel 4 i forordning (EF) nr. 659/1999.
Unlawful aid is not eligible for the short examination periods specified in Article 4 of Regulation (EC) No 659/1999.
Principperne for korrekt forvaltning gælder dog fortsat.
The principles of proper administration remain applicable, however.
Kommissionen understreger dog, at den i sin beslutning rettet til Tyskland, K(2002) 441 endelig af 13. februar 2002, forbeholdt sig ret til at indlede en undersøgelse af støtten.
The Commission underlines nevertheless that it reserved its right to examine the aid under scrutiny in its Decision C(2002) 441 final of 13 February 2002 addressed to Germany.
Fra det tidspunkt, Tyskland anfører (29. august 2001), til den officielle undersøgelsesprocedure blev indledt (20. oktober 2005), sendte Kommissionen mindst tre anmodninger om oplysninger til Tyskland og afholdt et møde med repræsentanter for Tyskland.
From the date cited by Germany (29 August 2001) until the opening of the formal investigation procedure (20 October 2005) the Commission addressed at least three requests for information to Germany and held a meeting with representatives from Germany.
Det var også først i den periode, at Kommissionen fik kendskab til de to forlængelser af afgiftsgodtgørelsen med hver to år.
Also, it was not until during this period that the Commission learnt of the two extensions of the tax refund, by two years in each case.
I samme periode sendte Tyskland ikke mindre end fem meddelelser med yderligere oplysninger til Kommissionen.
During the same period Germany addressed no less than five communications with additional information to the Commission.
Alene det forhold, at Tyskland sendte Kommissionen fem meddelelser i den nævnte periode, vidner om, at oplysningerne heller ikke ifølge Tysklands opfattelse var fuldstændige nok til, at Kommissionen kunne træffe en beslutning i det foreliggende tilfælde.
The mere fact that during the period in question Germany sent five communications to the Commission proves that it was also Germany’s view that the information had not been sufficiently complete to allow the Commission to take a decision on this case.
Henvisningen til RSV-dommen ændrer heller ikke ved det forhold.
Citing the RSV judgment does not alter that fact.
Den sag, der ligger til grund for dommen, ser anderledes ud.
The case underlying that judgment is different.
Der havde Kommissionen ikke blot allerede indgående kendskab til støtten, hvilket ikke er tilfældet her, men den havde også allerede truffet en beslutning om basisforanstaltningen.
In that case, the Commission not only already had detailed knowledge of the aid (which is not so in the present case), but had even already taken a decision on the basic measure.
Heller ikke selv om der tages hensyn til Domstolens retspraksis på området, kan der altså være tale om passivitet fra Kommissionens side.
Even taking into account the relevant ECJ case law, there is therefore no question of the Commission having failed to take action.
Artikel 10, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999 er ikke blevet overtrådt.
Article 10(1) of Regulation (EC) No 659/1999 has not been infringed.
Hvad angår den anmeldte del af støtten (ex N 189/05), har hverken Tyskland eller nogen af de interesserede parter specifikt påberåbt sig overtrædelser af undersøgelsesfristerne i artikel 4, stk. 5, i forordning (EF) nr. 659/1999.
Regarding the notified part of the aid (ex number N 189/2005) neither Germany nor interested third parties argued that there had been specific infringements of the examination periods as referred to in Article 4(5) of Regulation (EC) No 659/1999.
Desuden har Tyskland ikke anvendt proceduren i artikel 5, stk. 3, i nævnte forordning.
Furthermore, Germany did not apply the procedure provided for under Article 5(3) of that Regulation.
Derfor holder de argumenter, Tyskland har fremført med hensyn til den konkrete anvendelse af forordning (EF) nr. 659/1999, ikke.
Therefore, the arguments of Germany concerning the concrete application of the Regulation (EC) No 659/1999 must be discarded.
Kommissionen gør opmærksom på, at ulovlig støtte, der er ydet som led i den foreliggende forordning, og som må betragtes som uforenelig med fællesmarkedet, skal kræves tilbagebetalt, jf. artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 [18] (nu artikel 88).
The Commission points out that, pursuant to Article 14(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 [now Article 88] of the EC Treaty [18], any unlawful aid found to be incompatible with the common market granted under the scheme at issue must be recovered.
Ifølge artikel 14, stk. 1, »kræver Kommissionen ikke tilbagebetaling af støtten, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen«.
Article 14(1) provides as follows: ‘The Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law.’
Kommissionen er forpligtet til på eget initiativ at tage hensyn til usædvanlige omstændigheder, der retfærdiggør dette [19].
The Commission is required to take into consideration on its own initiative exceptional circumstances that provide such justification [19].
Det skal undersøges, om et generelt princip i EF-retten, fx princippet om berettiget forventning eller retssikkerhedsprincippet, kan anvendes for at udelukke, at støtte, der er ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet, kræves tilbage fra modtagerne.
It should be examined whether, in this case, any general principle of Community law, such as the principle of legitimate expectations or of legal certainty, could be applied in order to preclude recovery from the beneficiaries of the unlawful and incompatible aid.
Princippet om berettiget forventning er et generelt princip, der er forankret i EF-retten.
The protection of legitimate expectations is a general principle protected under Community law.
Før sådanne berettigede forventninger kan opstå, skal Kommissionen have bekræftet en bestemt foranstaltnings lovlighed.
For legitimate expectations to arise, previous assurances provided by the Commission administration regarding the legality of a certain measure are required.
Derfor skal der have foreligget en handling eller adfærd fra EF-administrationens side, som kan give anledning til en berettiget forventning [20].
Therefore, there must be an act or conduct on the part of the Community administration capable of having given rise to such an expectation [20].
Ifølge fast retspraksis krænkes retssikkerhedsprincippet, når usikre og uklare omstændigheder skaber en ikke entydig retlig situation, som Kommissionen skulle have afklaret, før den traf foranstaltning til at kræve tilbagebetaling [21].
According to the case-law, the principle of legal certainty is breached when the circumstances of uncertainty and lack of clarity led to the creation of an equivocal situation which the Commission should have clarified before it could take any action to order recover [21].
Tyskland har ikke specifikt forklaret, hvorfor kravet om tilbagebetaling ikke skulle være foreneligt med en korrekt forvaltning.
Germany has not specifically demonstrated why recovery in itself should not be compatible with proper administration.
Støtte, der er ulovlig, og som må betragtes som uforenelig, skal i henhold til artikel 14 i forordning (EF) nr. 659/1999 principielt kræves tilbagebetalt.
Under Article 14 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999, aid deemed to be unlawful and incompatible with the common market must be recovered as a matter of principle.
Den eneste undtagelse er tilfælde, hvor kravet om tilbagebetaling ville stride mod et generelt princip i EF-retten.
The only exception to that are cases in which recovery would infringe general principles of Community law.
Dette ser ikke ud til at være tilfældet.
No such infringement is apparent.
Især kunne Tyskland hverken påberåbe sig, at dets forventning var berettiget eller skulle beskyttes.
Furthermore, and in particular, any legitimate expectation on the part of Germany was neither well founded nor worthy of protection.
Forventningen var ikke berettiget, fordi støtten ikke var blevet anmeldt.
It was not well founded because the aid had not been notified.
Tyskland kunne derfor ikke nære lid til, at støtten kunne bestå.
Germany could not therefore have legitimate expectations in the existence of that aid.
Dette gælder så meget mere, som Kommissionen ydermere ved brev af 13. februar 2002 gjorde Tyskland opmærksom på en eventuel kontrol af støtten.
This applies all the more so because by the above-mentioned letter of 13 February 2002 the Commission drew Germany’s attention to the possibility that the aid might be checked.
En forudseende og påpasselig erhvervsdrivende kunne og skulle ifølge Domstolens faste retspraksis have spurgt Tyskland om, hvorvidt støtten var blevet anmeldt, og ville dermed have fået kendskab til risikoen for et eventuelt krav om tilbagebetaling [22].
According to established ECJ case law, a prudent businessman could and should have asked the German authorities whether the aid had been notified and could have therefore found out that there was a risk of possible demand for recovery [22].
Har den erhvervsdrivende bevidst eller uagtsomt undladt at gøre dette, er vedkommendes forventning ikke berettiget til beskyttelse.
If he deliberately or as a result of negligence failed to ask this, his legitimate expectations are not worthy of protection.
Hvad angår Tysklands indvending om, at mundtlige udtalelser fra Kommissionens tjenestemænd havde givet det indtryk, at støtten var forenelig med fællesmarkedet, gør Kommissionen opmærksom på, at det kun er den, der under kollegiets ansvar har beføjelse til at træffe sådanne beslutninger.
In response to Germany’s objection that, as a result of verbal statements by Commission officials, Germany gained the impression that the aid was compatible with the common market, the Commission points out that it alone, under the responsibility of the College, is authorised to take such decisions.
I øvrigt findes der ikke noget kommissionsdokument, hvoraf det kan sluttes, at den foreliggende støtte er forenelig med fællesmarkedet.
It also notes that there is no Commission document from which it could be concluded that the aid in question is compatible with the common market.
Hvad angår indvendingen om, at et eventuelt krav om tilbagebetaling ville udsætte et større antal virksomheder for insolvens, gør Kommissionen opmærksom på, at det er nødvendigt, at en del af støtten kræves tilbagebetalt for at genetablere situationen før støtten, dvs. uden konkurrenceforvridning.
In response to the objection that in the event of possible recovery a large number of undertakings would be threatened with insolvency, the Commission reiterates that recovery of part of the aid is necessary in order to enable restoration of the status quo ante, i.e. a situation without distorted competition.
Hvis det betyder, at enkelte virksomheder ikke kan overleve, skyldes det kun konkurrence på markedsvilkår.
If this means that individual undertakings are not viable, then that is only a result of competition taking place under market-economy conditions.
Det fremgår af overvejelserne i denne beslutning, at der ikke kan ses bort fra at kræve den pågældende støtte tilbagebetalt af retssikkerhedshensyn.
From the considerations formulated in this decision it is clear that the recovery of the subsidies in question can not possibly be waived on grounds of legal certainty.
Derfor skal de ydede afgiftsgodtgørelser i princippet kræves tilbagebetalt i det omfang, de er uforenelige med fællesmarkedet.
The tax refunds granted must, in principle, be recovered in full where they have been deemed to constitute aid which is incompatible with the common market.
Beslutningen vedrører den foreliggende afgiftsgodtgørelse og skal ligesom inddrivelsen af støtten i henhold til artikel 14 i forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 gennemføres straks.
The decision concerns the tax refund in question and must, including recovery, be effected without delay in accordance with Article 14 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty.
Ifølge artikel 14, stk. 1, i forordning (EF) nr. 659/1999 fastsætter Kommissionen i negative beslutninger om ulovlig støtte, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve støtten tilbagebetalt fra støttemodtageren.
Under Article 14(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999, where negative decisions are taken in cases of unlawful aid, the Commission is to decide that the Member State concerned must take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary.
Tyskland skal derfor træffe alle nødvendige foranstaltninger til at kræve den uforenelige støtte tilbagebetalt fra modtagerne.
Germany must therefore take all necessary measures to recover from the beneficiaries the incompatible aid granted.
Tyskland skal opfordre modtagerne til at tilbagebetale støtten senest to måneder efter meddelelsen af denne beslutning.
Germany must call upon the beneficiaries concerned to pay back the aid within two months following publication of this decision.
Støtten skal tilbagebetales med renter, der beregnes i henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999.
The aid to be recovered includes interest, calculated in accordance with Commission Regulation (EC) No 794/2004 of 21 April 2004 implementing Council Regulation (EC) No 659/1999.
Dog er al støtte, der er ydet i henhold til denne støtteordning, og som på det tidspunkt, den blev ydet, opfyldte betingelserne i de kommissionsforordninger, der var vedtaget i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 994/98, eller i andre godkendte støtteordninger, forenelig med fællesmarkedet i forhold til den tilladte intensitet.
Nevertheless, any individual aid granted under this scheme which satisfies, at the time of grant, the conditions laid down by the Commission Regulations adopted on the basis of Council Regulation (EC) No 994/98 or by any other approved aid scheme is compatible with the common market to the amount of the admissible intensities.
I øvrigt har Kommissionens erfaring vist, at meget små støttebeløb på visse betingelser ikke er omfattet af EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
Furthermore, the Commission’s experience has shown that very small amounts of aid granted subject to certain conditions do not fall under Article 87(1) of the Treaty.
Ifølge Kommissionens forordning (EF) nr. 1860/2004 [23] påvirker en støtte, der ikke overstiger 3000 EUR pr. modtager i en treårig periode (dette beløb indbefatter »de minimis«-støtte til en virksomhed) ikke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer ikke eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og falder derfor ikke ind under EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
Under Regulation (EC) No 1860/2004 [23], aid not exceeding EUR 3000 per beneficiary over three years (this amount including the ‘de minimis’ aid granted to any one enterprise) does not affect trade between Member States and does not distort or threaten to distort competition and therefore does not fall under Article 87(1) of the Treaty.
Ifølge artikel 5 i forordning (EF) nr. 1860/2004 gælder det samme for støtte, som er bevilget før forordningens ikrafttrædelse, hvis støtten opfylder alle betingelserne i artikel 1 og 3.
Under Article 5 of Regulation (EC) No 1860/2004 the same applies to aid granted before its entry into force, provided that the requirements of Articles 1 and 3 thereof are fulfilled.
Den 1. januar 2008 blev forordning (EF) nr. 1860/2004 afløst af Kommissionens forordning (EF) nr. 1535/2007 af 20. december 2007 om anvendelse af EF-traktatens artikel 87 og 88 på de minimis-støtte til produktion af landbrugsprodukter [24], der forhøjer de minimis-støtten pr. modtager til 7500 EUR over en periode på tre regnskabsår uanset støttens form og indhold inden for et loft pr. medlemsstat svarende til 0,6 % af den årlige produktion.
On 1 January 2008, Regulation (EC) No 1860/2004 has been replaced by Regulation (EC) No 1535/2007 of 20 December 2007 on the application of Articles 87 and 88 of the EC Treaty to the de minimis aid in the sector of agricultural production [24], which increases the amount of de minimis aid to EUR 7500 per beneficiary over any period of three fiscal years, irrespective of the form of the aid or the objective pursued, within the limits of a maximum amount per Member State corresponding to 0,6 % of the value of the annual production.
Ifølge samme forordnings artikel 6, stk. 1, »finder forordningen anvendelse på støtte, som før den 1. januar 2008 er ydet til virksomheder i landbrugsproduktionssektoren, hvis støtten opfylder alle betingelser i artikel 1 til 4, med undtagelse af kravet om den udtrykkelige henvisning til denne forordning, jf. artikel 4, stk. 1, første afsnit«.
Article 6(1) of that Regulation states that ‘this Regulation shall apply to aid granted before 1 January 2008 to undertakings in the sector of agricultural production, provided that such aid fulfils all the conditions laid down in Articles 1 to 4, except for the reference requirement clearly set out in this Regulation in the first subparagraph of Article 4(1)’.
Ifølge samme forordnings artikel 6, stk. 2, »anses de minimis-støtte, der er ydet mellem den 1. januar 2005 og seks måneder efter nærværende forordnings ikrafttræden, og som opfylder betingelserne i forordning (EF) nr. 1860/2004 for landbrugsproduktionssektoren, indtil nærværende forordning træder i kraft, ikke for at opfylde alle kriterier i traktatens artikel 87, stk. 1, og er derfor fritaget for anmeldelsespligten i traktatens artikel 88, stk. 3«.
Article 6(2) of the same Regulation states that ‘any de minimis aid granted between 1 January 2005 and six months after entry into force of this Regulation, which fulfils the conditions of Regulation (EC) No 1860/2004 applicable to the sector of agricultural production until the date of entry into force of this Regulation, shall be deemed not to meet all the criteria of Article 87(1) of the Treaty and shall therefore be exempt from the notification requirement of Article 88(3) of the Treaty’.
På den baggrund betragter Kommissionen ikke en afgiftslempelse på højst 3000 EUR som statsstøtte, hvis bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1860/2004 var opfyldt på bevillingstidspunktet, og ikke en afgiftslempelse på højst 7500 EUR som statsstøtte, hvis bestemmelserne i forordning (EF) nr. 1535/2007 var opfyldt på bevillingstidspunktet.
Against this background, the Commission considers that a tax reduction up to a maximum amount of EUR 3000 would not constitute State aid if it complied with the provisions of Regulation (EC) No 1860/2004 at the time it was granted, and that a tax reduction up to the maximum amount of EUR 7500 would not constitute State aid if it complied with the provisions of Regulation (EC) No 1535/2007 at the time it was granted.
Den statsstøtte, som Tyskland ulovligt, i strid med EF-traktatens artikel 88, stk. 3, har indført til landbrugs- og skovbrugsvirksomheder til opvarmning af væksthuse eller lukkede dyrkningsrum til planteproduktion i henhold til lov om ændring af mineralolieafgiftsloven og lov om fortsættelse af miljøafgiftsreformen, eller har i sinde at yde i henhold til direktivgennemførelsesloven, er uforenelig med fællesmarkedet, jf. betragtning 75-77 i denne beslutning, og skal, hvis den er ydet, kræves tilbagebetalt for den pågældende periode.
The State aid granted to agricultural and forestry undertakings for heating greenhouses or covered areas for crop production under the Law amending the Mineral Oil Tax Law and the Law on the further development of the ecological tax reform, unlawfully put into effect by the Federal Republic of Germany in breach of Article 88(3) of the Treaty, or which it intends to grant to them under the Guidelines Implementation Law, is hereby deemed to be incompatible with the common market to the extent mentioned in points 75 to 77 of the present decision, and must be recovered for the relevant period, where granted.
Derudover er den statsstøtte, som Tyskland i henhold til lov om ændring af mineralolieafgiftsloven og lov om fortsættelse af miljøafgiftsreformen har ydet til landbrugs- og skovbrugsvirksomheder til opvarmning af væksthuse eller lukkede dyrkningsrum til planteproduktion eller agter at yde i henhold til direktivgennemførelsesloven, forenelig med fællesmarkedet —
In all other respects, the State aid which the Federal Republic of Germany has granted to agricultural and forestry undertakings for heating greenhouses or covered areas for crop production under the Law amending the Mineral Oil Tax Law and the Law on the further development of the ecological tax reform or which it intends to grant to them under the Guidelines Implementation Law, is hereby deemed to be compatible with the common market,
Den statsstøtteordning, som Tyskland har anvendt eller planlægger at anvende over for landbrugs- og skovbrugsvirksomheder til opvarmning af væksthuse eller lukkede dyrkningsrum til planteproduktion i henhold til lov om ændring af mineralolieafgiftsloven og lov om fortsættelse af miljøafgiftsreformen og direktivgennemførelsesloven, er, hvad angår den del af afgiftslempelsen, der overstiger det oprindelige afgiftsniveau på 40,90 EUR/1000 l for brændselsolie, på 1,87 EUR/MWh for naturgas og på 25,56 EUR/1000 kg for LPG, uforenelig med fællesmarkedet.
Article 1
Artikel 2 Derudover er den statsstøtte, som Tyskland i henhold til lov om ændring af mineralolieafgiftsloven, lov om fortsættelse af miljøafgiftsreformen og direktivgennemførelsesloven har anvendt eller planlægger at anvende over for landbrugs- og skovbrugsvirksomheder til opvarmning af væksthuse eller lukkede dyrkningsrum til planteproduktion, forenelig med fællesmarkedet.
The State aid scheme applied or intended to be applied by Germany to agricultural and forestry undertakings for heating greenhouses or covered areas for crop production under the Law amending the Mineral Oil Tax Law, the Law on the further development of the ecological tax reform and the Guidelines Implementation Law is incompatible with the common market with respect to the part of the reduction of the tax, which goes beyond the original rate of EUR 40,90/1000 l for heating fuel, of EUR 1,87/MWh for natural gas, and of EUR 25,56/1000 kg for liquid fuel.
Tyskland opfordres til at ophæve den støtteordning, der er nævnt i artikel 1. Artikel 4
Article 3