natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Der blev fremsendt uddybende oplysninger ved brev af 9. november 2006 og 7. december 2006.
Further information was submitted by letters dated 9 November 2006 and 7 December 2006.
Kommissionen sendte de italienske myndigheder de bemærkninger, der var indløbet fra de berørte tredjeparter, for at indhente disses svar herpå.
The Commission received comments from interested parties. It forwarded them to Italy, which was given the opportunity to react.
Italiens bemærkninger blev modtaget ved brev af 22. december 2006.
Italy’s comments were received by letter dated 22 December 2006.
Kommissionen udbad sig yderligere oplysninger ved brev af 20. februar; disse indløb fra de italienske myndigheder ved brev af 16. april 2007, 10. maj 2007 og 14. maj 2007.
By letter of 20 February 2007, the Commission requested further information, which was provided by Italy by letters dated 16 April 2007, 10 May 2007 and 14 May 2007.
Den 18. september blev sagen opdelt i del A, der vedrører de tre virksomheder, der er resultatet af opdelingen af Terni-selskabet (Terni-virksomhederne), og del B, der vedrører Alcoa.
On 18 September 2007 the file was split into part A, which deals with the three companies resulting from the splitting of Società Terni (the Terni companies) and part B, which concerns Alcoa.
Nærværende beslutning vedrører udelukkende forlængelsen af den afgiftsnedsættelse, der var givet Terni-virksomhederne.
This decision concerns exclusively the extension of the preferential tariff in favour of the Terni companies.
Korrespondancen omkring den del af sagen, der vedrører Alcoa, vil ikke blive gengivet i nærværende beslutning.
The exchanges of correspondence which concern Alcoa are not quoted here.
Artikel 11, stk. 11, i lov nr. 80/2005 indeholder bestemmelser om en forlængelse af to foranstaltninger, hvorved den generelle eltakst nedsættes.
Article 11, paragraph 11 of Law 80/2005 provides for the extension in time of two measures granting reductions of the general electricity tariff.
De ved disse to foranstaltninger begunstigede virksomheder er af forskellig art og vil derfor blive behandlet hver for sig; der er tale om den aluminiums-producerende virksomhed Alcoa på den ene side, og de tre Terni-virksomheder på den anden side.
The beneficiaries of these two measures, which are different in nature and will be dealt with separately, are aluminium-producer Alcoa on the one hand, and three companies resulting from the splitting up of Società Terni, on the other.
Den oprindelige foranstaltning og den første forlængelse heraf
The original measure and its first extension
Italien nationaliserede landets elsektor ved lov nr. 1643 af 6. december 1962 (i det følgende benævnt »nationaliseringsloven«).
Italy nationalised its electricity sector by law No 1643 of 6 December 1962 (hereinafter the nationalisation law).
Loven medførte, at de elværker, der eksisterede på det pågældende tidspunkt, overgik til det nyoprettede statsselskab ENEL, som fik monopol på fremstilling, distribution og levering af elektricitet.
The law provided for the transfer of Italy’s existing power plants to the newly created State-owned company ENEL, which was to hold a monopoly in the production, distribution and supply of electricity.
På nationaliseringstidspunktet var Terni-selskabet en statsvirksomhed, som fremstillede stål, kemikalier og cement.
At the time of nationalization, Società Terni was a State-owned company active in the manufacturing of steel, cement, and chemicals.
Staten havde en majoritetsandel af kapitalen via det offentlige holdingselskab IRI og den statsejede Finsider-gruppe og dermed den egentlige kontrol over selskabet.
The State exercised effective control over the company via a majority stake in its capital, held by the State holding IRI and the State-owned Finsider group.
Endvidere ejede og drev Terni-selskabet et vandkraftværk.
Società Terni also owned and operated a hydropower plant.
Størsteparten af den producerede elektricitet blev anvendt til selskabets egne fremstillingsprocesser.
Most of the electricity produced was tused to power the company’s manufacturing processes.
Ifølge den generelle regel i nationaliseringsloven var virksomheder, hvis elproduktion hovedsageligt anvendtes til eget forbrug (»egenproducenter«), undtaget fra nationaliseringen af elsektoren, og disse virksomheder kunne således beholde deres elproduktionsanlæg [3].
The nationalisation law laid down that, as a general rule, companies which produced electricity primarily for self-consumption (self-producers) were excluded from nationalisation and were permitted to retain their power generating assets [3].
Men Terni-selskabets vandkraft-anlæg blev nationaliseret, uanset om der var tale om et selskab med egenproduktion, fordi selskabet havde strategisk betydning for landets elforsyning.
Società Terni’s electricity assets were nationalized in spite of the company’s status as a self-producer because they were strategically located on the Italian territory.
Selskabets overdragelse til ENEL var en følge af bestemmelserne i nationaliseringslovens artikel 4, stk. 5, fjerde led.
The transfer to ENEL was laid down in Article 4, paragraph 5, fourth indent of the nationalization law.
Ved præsidentdekret nr. 1165/63 fik selskabet tilkendt en godtgørelse for overdragelsen af elproduktionsanlægget.
By Presidential Decree No 1165/63, Italy granted the company compensation for the transfer of its electricity assets.
Godtgørelsen blev ydet i form af en eltakstnedsættelse i tidsrummet 1963-1992.
The compensation took the form of a preferential electricity tariff which was to apply from 1963 to 1992.
I 1964 blev Terni-selskabet opdelt i tre virksomheder, nærmere betegnet Terni Acciai Speciali som fremstiller stål, Nuova Terni Industrie Chimiche, der fremstiller kemikalier og Cementir, der fremstiller cement.
In 1964, Società Terni was split up into three companies: steel-maker Terni Acciai Speciali, chemical manufacturer Nuova Terni Industrie Chimiche and cement manufacturer Cementir.
Disse selskaber blev senere privatiseret og henhører nu under ThyssenKrupp, Norsk Hydro og Caltagirone.
These undertakings were later privatized and acquired by ThyssenKrupp, Norsk Hydro and Caltagirone, respectively.
Som allerede anført under punkt 1 i denne beslutning, vil de tre virksomheder, der var resultatet af omdannelsen af Terni-selskabet i det følgende blive omtalt som »Terni-virksomhederne«, medens det oprindelige selskab vil blive omtalt som »Terni-selskabet«.
As indicated in point (1) of this decision, these successor undertakings will be collectively referred to as ‘the Terni companies’ whereas the original company will be referred to as ‘Società Terni’.
Den takst, der først var gældende for Terni-selskabet og senere for de selskaber, der indtrådte i dets rettigheder, vil blive omtalt som »Terni-taksten«.
The tariff applicable to Società Terni first, and to the Terni companies later, will be referred to as ‘the Terni tariff’.
Takstnedsættelsen videreførtes for de tre Terni-virksomheder på samme vilkår.
The preferential tariff continued to apply, under the same conditions, to the three Terni companies.
ThyssenKrupp er den virksomhed, som ordningen har begunstiget mest med hensyn til subsidierede elmængder, både absolut og proportionelt i forhold til virksomheden samlede elforbrug.
The main beneficiary (in terms of the quantity of subsidized electricity, both in absolute terms and also as a proportion of the company’s total electricity consumption) is ThyssenKrupp.
Takstnedsættelsen havde samme varighed, som de italienske vandkraft-koncessioner [4] havde generelt, idet disse var berammet til at udløbe i 1992.
The duration of the special tariff coincided with the general duration of hydro-electric concessions [4] in Italy, which were to expire in 1992.
Terni-selskabets vandkraftkoncession havde en helt exceptionel varighed på 60 år (mod normalt 30), idet den var fastsat til at udløbe sidst i 1980'erne.
Società Terni’s own hydroelectric concession had been granted for an exceptional duration of 60 years (against the normal 30 years) and was to expire at the end of the 1980s.
I 1991 forlængede Italien de eksisterende vandkraftkoncessioner til 2001; dette skete ved lov nr. 9 af 9. januar 1991 om bestemmelser til gennemførelse af den nye nationale energiplan: institutionelle aspekter, vandkraftværker og elnet, hydrocarboner og jordvarme, egenproduktion og skattebestemmelser (i det følgende benævnt »lov nr. 9/1991«).
In 1991 Italy extended existing hydroelectric concessions until 2001 by Law No 9 of 9 January 1991‘Implementing provisions for the new National Energy Plan: institutional aspects, hydro power plants and networks, hydrocarbons and geothermal energy, self-producers and fiscal provisions’ (hereinafter Law 9/1991).
Italien forlængede også Terni-virksomhedernes takstnedsættelse til 2001, jf. artikel 20, stk. 4, i samme lov.
By virtue of Article 20, paragraph 4 of Law 9/1991, Italy also prolonged until 2001 the preferential tariff for the Terni companies.
Hensigten var, at der over de næste 6 år skulle ske en gradvis nedtrapning (udfasning) af subsidierede elmængder til Terni-virksomhederne, således at skattefordelen ville være afviklet ved udgangen af 2007.
Over the subsequent six years (2002-2007) the quantities of subsidized electricity supplied to the Terni companies were to be gradually reduced (phased-out), so that the tariff advantage would disappear by the end of 2007.
Lov nr. 9/1991 indeholdt forskellige bestemmelser, hvoraf nogle vedrørte statsstøtte.
Law 9/1991 included a large number of provisions, some of which involved State aid.
Lov nr. 9/1991 blev derfor anmeldt til Kommissionen sammen med lov nr. 10/1991 (bestemmelser til gennemførelse af den nationale energiplan med henblik på en rationel energiudnyttelse, energibesparelser og udvikling af vedvarende energikilder).
Law 9/1991 was submitted to the Commission together with Law 10/1991 ‘Implementing provisions for the National Energy Plan as regards energy efficiency, energy savings and the development of renewable energy sources’.
Kommissionen erklærede i 1991, at den statsstøtte, der indførtes ved disse to love, var forenelig med fællesmarkedet ifølge statsstøttebestemmelserne [5].
The Commission declared compatible the aid contained in both laws under the State aid rules in 1991 [5].
Terni-takstens sammensætning
Structure of the Terni tariff
Vilkårene for Terni-selskabets takstnedsættelse var fastsat i artikel 6, 7 og 8 i præsidentdekret nr. 1165/63 (overdragelse til Ente Nazionale af de aktiver, der anvendes i forbindelse med de aktiviteter, der omhandles i artikel 1, stk. 1, i lov nr. 1643 af 6. december 1962, og som varetages af »Terni-società per l'Industria e l'Elettricità, S.p.A« (i det følgende benævnt »DPR 1165/1963«).
The conditions of Società Terni’s preferential tariff were established in Articles 6, 7 and 8 of Presidential Decree No 1165/63 Transfer to Ente Nazionale per l’Energia Elettrica of the assets used for the activities mentioned in Article 1(1) of Law No 1643 of 6 December 1962 carried out by ‘Terni-società per l’Industria e l’Elettricità S.p.A.’ (hereinafter DPR 1165/1963).
Det blev fastsat i dekretet, at ENEL skulle yde Terni-selskabet en fast elmængde (1025000 MWh om året) svarende til selskabets forbrug i 1961, plus en ekstramængde (595000 MWh om året) svarende til det forventede ekstraforbrug, der ville blive resultatet af forskellige investeringer, som var indledt, men endnu ikke afsluttet i 1962.
DPR 1165/1963 laid down that ENEL would supply Società Terni with a fixed amount of electricity (1025000 MWh a year) which was the equivalent of the company’s electricity consumption in 1961, plus an extra amount (595000 MWh a year) which corresponded to its additional expected consumption resulting from investments undertaken but not yet completed in 1962.
Ved beregningen af prisnedsættelsen foretog man en sammenligning af to alternative metoder og valgte den metode, der var mest gunstig for selskabet:
The preferential price was calculated by comparing two alternative methods and applying whichever was more favourable to the company:
alternativ byggede på gennemsnittet af de elpriser, som Terni-selskabets produktionsgren betalte til Terni-selskabets vandkraftgren (svarende til Terni-vandkraftværkets produktionsomkostninger).
Alternative 1 was based on the average electricity price paid by Società Terni’s manufacturing branches to the company’s electricity branch (corresponding to the production cost of Terni’s own hydroelectric plant);
alternativ byggede på den referencepris, som ENEL ville anvende på en kunde med samme profil (en egenproducerende virksomhed) som Terni-selskabet.
Alternative 2 was linked to ENEL’s reference price for a customer having the same profile (self-producer) as Società Terni.
I praksis blev første metode anvendt til år 2000, dvs. indtil de ændringer i den italienske takststruktur, der fulgte med liberaliseringen af elmarkedet, gjorde det nødvendigt at gå over til den anden metode.
In practice, the first method was used until 2000, when changes in the Italian tariff structure due to the liberalization of the electricity market made it necessary to switch to the second method.
I 1997 gennemførtes der en revision af takststrukturen ved indførelse af en takststruktur baseret på to elementer: element A, der repræsenterer de faste omkostninger og de generelle omkostninger, og element B, der afspejler de variable omkostninger.
In 1997 began the overhaul of the tariff structure, with the introduction of a structured tariff consisting of two parts: Part A representing fixed and general costs and Part B reflecting variable costs.
Fra og med den 1. januar 2000 har Terni-taksten taget form af en godtgørelsesandel (componente compensativa), der beregnes som summen af alle de takstelementer, som Terni-selskabet ikke skal betale i kraft af sin status som (virtuel) egenproducent (dvs. hele B-elementet og en del af A-elementet).
As of 1 January 2000, the Terni tariff was awarded in the form of a compensatory component (componente compensativa) calculated as the sum of all components of the tariff which Terni, as a (virtual) self-producer, was not required to pay (the whole of part B and a fraction of part A).
Dette svarer til den anden af de to alternative metoder, der omhandles i DPR 1165/1963.
This method corresponds to the second of the alternative methods described in Decree 1165/63.
Den gradvise reduktion af de elmængder, der blev ydet til Terni-virksomhederne til nedsat takst i udfasningsperioden (2002-2007), fremgår af følgende skema:
The gradual reduction of the quantities of electricity and power delivered to the Terni companies at the preferential price during the phasing-out period (2002-2007) is shown in the table below:
Den anden forlængelse af foranstaltningen
The second extension of the tariff
Italien fastsatte ved artikel 11, stk. 11, i lov nr. 80/2005, at udfasningen skulle standses, og at afgiftsnedsættelsen på ny skulle forlænges, frem til 2010.
By Article 11, paragraph 11 of Law 80/2005, Italy decided to interrupt the phasing-out and extend again the Terni tariff arrangement until 2010.
Ved artikel 11, stk. 13, i samme lov blev det fastsat, at foranstaltningen skulle anvendes fra 1. januar 2005.
Article 11, paragraph 13 of the Law made this measure applicable as of 1 January 2005.
Kort tid efter blev vandkraftkoncessionerne generelt forlænget til 2020 [6].
Shortly afterwards, ordinary hydroelectric concessions were extended until 2020 [6].
Denne anden forlængelse af takstnedsættelsen, der er årsagen til, at Kommissionen har indledt den formelle undersøgelsesprocedure i traktatens artikel 88, stk. 2, er genstanden for denne beslutning.
The second extension of the tariff is the measure on which the Commission has opened the formal investigation procedure pursuant to Article 88(2) of the Treaty and which is the object of this decision.
Det er fastsat ved lov nr. 80/2005, at Terni-virksomhederne indtil 2010 har ret til samme behandling, som de havde pr. 31. december 2004, for så vidt angår mængder (i alt 926 GWh til de tre selskaber) og priser (1,32 eurocent/kWh).
Law 80/2005 laid down that, until 2010, the Terni companies will benefit from the same treatment they enjoyed on 31 December 2004 in terms of quantities supplied (926 GWh for the three Terni companies) and prices (1,32 eurocents/kWh).
De leverede elmængder fordeler sig i dag således: ThyssenKrupp 86 %, Nuova Terni Industrie Chimiche 10 % og Cementir 4 %.
The quantities of supplied electricity are currently broken down as follows: Thyssen-Krupp 86 %, Nuova Terni Industrie Chimiche 10 % and Cementir 4 %.
Ifølge AEEG's fortolkning indebærer lov nr. 80/2005 endvidere en indekseringsordning, hvoraf følger at den nedsatte takst den 1. januar 2006 hvert år justeres i takt med de prisstigninger, der registreres på de europæiske energibørser i Amsterdam og Frankfurt, dog højst 4 %.
Law 80/2005, as interpreted and implemented by the AEEG, also introduced an indexation mechanism whereby, as of 1 January 2006, the preferential tariff would increase yearly in line with price increases recorded on the European Power Exchanges of Amsterdam and Frankfurt, subject to a 4 % cap.
Finansieringsordning
Financing mechanism
Takstnedsættelsen blev oprindelig forvaltet og afholdt af det statsejede ENEL-selskab, som havde monopol på produktion, transmission, indførsel, distribution og levering af elektricitet i Italien.
The Terni preferential tariff was initially managed and paid for by the State-owned company ENEL, which held a monopoly position in the generation, transmission, import, distribution and supply of electricity in Italy.
I takt med at elmarkedet blev liberaliseret i 2002, og ENEL's monopolposition efterhånden blev afviklet, overgik den finansielle byrde i forbindelse med taktnedsættelsesordningerne fra ENEL til alle elforbrugere [7].
In 2002, as the electricity market was gradually liberalized and ENEL no longer held a monopoly position, the financial burden arising from the preferential tariff systems was transferred from ENEL to all electricity users [7].
Godtgørelsen til Terni-virksomhederne blev forskudsvis udredt af eldistributionsselskaberne, som derefter fik deres forskud dækket af den statsejede Cassa Con guaglio per il settore elettrico (i det følgende benævnt »Cassa Conguaglio«), der opkræver en parafiskal afgift via eltakstens A4-komponent, der figurerer som en af omkostningsposterne på lysregningen.
The compensatory components due to the Terni companies were advanced by electricity distributors, who were then reimbursed by the State-owned body Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico (Equalisation Fund for the Electric Sector, hereinafter referred to as ‘Cassa Conguaglio’) by means of a parafiscal levy collected via the A4 component of the electricity tariff, which is one of the cost items that appear on the electricity bill.
I 2004 besluttede AEEG, at hele den administrative forvaltning af takstnedsættelsesordningerne skulle overgå til Cassa Conguaglio [8].
In 2004 the AEEG decided to hand over the administrative management of the special tariff schemes entirely to Cassa Conguaglio [8].
Siden september 2004 har Terni-virksomhederne således betalt markedsprisen for de elmængder, de køber (på det frie marked), hvorefter Cassa Conguaglio betaler dem forskellen mellem den betalte pris og den nedsatte pris, selskaberne har ret til (udligningskomponenten), minus omkostningerne i forbindelse med transport, måling og salg.
As of September 2004, the Terni companies pay the market price for the electricity they purchase (on the liberalized market) and receive from Cassa Conguaglio reimbursement corresponding to the difference between the price paid and the preferential price to which they are entitled (the compensatory component) minus charges for transport, measurement and sales.
Omkostningerne betales af de italienske elforbrugere via den under punkt 31 nævnte parafiskale afgift.
The costs are paid for by electricity consumers in Italy by means of the parafiscal levy mentioned in paragraph (31) above.
AEEG's garantiordning
The guarantee imposed by the AEEG
Efter Kommissionens iværksættelse af den formelle undersøgelsesprocedure har AEEG vedtaget beslutning nr. 190/06, der gør udbetalingerne på grundlag af lov nr. 80/2005 betinget af, at Terni-virksomhederne stiller en garanti, der dækker risikoen for, at støtten tilbagesøges.
After the Commission initiated the formal investigation procedure, the AEEG, by Delibera 190/06, made payments under Law 80/2005 conditional upon the provision, by the Terni companies, of a guarantee to cover the risk of recovery of the aid.
Ved samme beslutning fastsatte AEEG som alternativ den mulighed, at de støttebeløb, der på grundlag af lov 9/1991 ville være kommet til udbetaling i perioden frem til afslutningen af den nuværende ordning (2007), kunne udbetales som forskudsbeløb i 2006.
In the same Delibera, the AEEG foresaw, as an alternative, the possibility to pay out in 2006 as an advance the amounts of aid which would have become due until the end of the previous arrangement (2007) on the basis of Law 9/1991.
For disse beløb krævede AEEG ingen garanti.
For these amounts, the AEEG did not request a guarantee.
Dette er den model, som Terni-virksomhederne har valgt, og som er blevet sat i værk af AEEG.
This option was taken up by the Terni companies and implemented by the AEEG.
Med undtagelse af de under punkt 34 omhandlede forskudsbeløb dækkes alle andre udbetalinger, som Cassa Conguaglio foretager på grundlag af lov nr. 80/2005, af en garantiordning.
With the exception of the advance payments mentioned in paragraph (34) above, all other payments made to the companies by Cassa Conguaglio under Law 80/2005 are covered by a guarantee.
BESLUTNING OM IVÆRKSÆTTELSE AF PROCEDUREN I EF-TRAKTATENS ARTIKEL 88, STK. 2
DECISION TO INITIATE PROCEEDINGS UNDER ARTICLE 88.2 OF THE EC TREATY
Kommissionen beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure bygger på den argumentation, der er gjort rede for under punkt 37-41.
The Commission Decision to initiate a formal investigation was based on the grounds described in points (37) to (41).
Kommissionen betvivlede, at takstnedsættelsen kunne betragtes som en godtgørelse, eftersom Terni-selskabet på nationaliseringstidspunktet var et statsejet foretagende.
The Commission expressed doubts as to whether the tariff could be considered a compensatory measure, since Società Terni was a State-owned undertaking at the time of nationalization.
Eftersom staten ikke kan ekspropriere sig selv, satte Kommissionen spørgsmålstegn ved, hvorvidt overdragelsen af Terni-selskabets elproduktionsgren til ENEL, kunne betragtes som en ekspropriation, der berettigede Terni-selskabet til en godtgørelse, og fremsatte i stedet den hypotese, at overdragelsen af elproduktionsgrenen blot var omorganisering af statens finansielle ressourcer.
Given that the State cannot expropriate itself, the Commission had doubts that the transfer of Società Terni’s assets to ENEL could be construed as an expropriation entitling Società Terni to compensation, and formulated the hypothesis that such transfer could in fact be regarded as a mere restructuring of the State’s own assets.
Kommissionen fremførte, at takstnedsættelsens havde fået en anden karakter, efter at ENEL ikke længere var ansvarlig for forvaltningen af ordningen og den finansielle byrde herved.
The Commission pointed out that the nature of the tariff appeared to have changed when ENEL stopped administering the scheme and bearing the financial burden arising from it.