natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden mener de italienske myndigheder, at justeringsordningen i artikel 2, stk. 26, i lov 350/2003 er mindre fleksibel, fordi den gør justering af alle de resterende kapitalgevinster i forbindelse med den oprindelige omstrukturering obligatorisk, mens den implicitte justeringsordning i artikel 2, stk. 25, i samme lov giver mulighed for at justere værdien af de enkelte aktiver, som faktisk har en højere værdi.
Furthermore, Italy considers that the realignment scheme of Article 2(26) of Law 350/2003 was less flexible as it provided to opt for the realignment of all the remaining gains resulting from the historic reorganisation, while the implicit realignment scheme of Article 2(25) provided for the possibility to realign the single assets registering an inherent gain.
Ifølge Italien ville en sådan fleksibilitet være yderst fordelagtig for de støttemodtagende virksomheder, hvis de kunne vælge kun at justere de afskrivningsberettigede aktiver og ikke de aktiver, hvis salg havde medført overskud, der alligevel var skattefri.
For Italy, this flexibility would be highly valuable for the beneficiary companies as these could have opted to realign the sole assets being depreciable and not those whose sale gave rise to non-exempt gains.
I henhold til ovennævnte ordning vedrørende skattefritagelse for kapitalandele, der trådte i kraft den 1. januar 2004, er salget af kvalificerede kapitalandele fritaget for beskatning for 95 % vedkommende, og det er derfor ikke nødvendigt, at en virksomhed betaler skatten med henblik på anerkendelse af overskud i forbindelse med aktiver, der under alle omstændigheder ville være næsten fuldstændig skattefri.
For example, the sale of qualified shareholdings under the participation exemption scheme is 95 % exempt as of 1 January 2004 and therefore it would not be convenient for a company to pay the tax to recognise gains relative to assets which would in any event be almost fully tax exempt.
Ifølge de italienske myndigheder er forskellen bestemt ikke ubetydelig, da mange af de aktiver, der tidligere blev tilført nyoprettede kreditinstitutter i 1990’erne, bestod af kvalificerede kapitalinteresser, der var helt skattefri efter ovennævnte skattereform fra 2003.
This is not an anodyne difference, for Italy, as many of the assets historically contributed to the newly formed banking companies in the '90s consisted of company participations being exempt following the above-described 2003 tax reform.
Endelig mener de italienske myndigheder, at der, selv om Kommissionen skulle nå frem til den konklusion, at den skattesats, som er betalt i henhold til artikel 2, stk. 26, i lov 350/2003, var mere fordelagtig end den, der gælder i henhold til den »generelle« justeringsordning efter artikel 2, stk. 25, i samme lov, vil være tale om en ubetydelig forskel, som derfor må betegnes som »de minimis«-støtte.
Finally, Italy considers that even if the Commission should conclude that the tax rate paid under Article 2(26) of Law 350/2003 was more favourable than the one which would have been paid under the ‘general’ realignment scheme under Article 2(25) of the same Law, the concrete difference would be minimal and should be considered as de minimis aid.
BEMÆRKNINGER FRA ANDRE INTERESSEREDE PARTER
COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
Andre interesserede parter fremsatte flere argumenter mod, at skattejusteringsordningen i den foreliggende sag sidestilles med en statsstøtteordning.
In their submissions, the interested parties have presented several arguments to reject the State aid qualification of the tax realignment scheme in review.
De fremførte, at der var tale om en skatteteknisk foranstaltning, som tog sigte på en specifik situation, nemlig at fjerne uoverensstemmelsen mellem bestemte, ikke anerkendte skattemæssige værdier vedrørende ombyttede aktiver på det tidspunkt, hvor der blev gennemført en række omstruktureringer inden for banksektoren. En sådan foranstaltning gav heller ikke de pågældende bankkoncerner en fordel, fordi den i virkeligheden omfattede betaling af yderligere omkostninger, som normalt ikke skal betales af andre virksomheder, der berøres af tilsvarende omstruktureringer i henhold til den generelle ordning vedrørende skatteneutralitet efter D.Lgs.
They argued that it would be a technical tax measure aimed at addressing a specific situation, namely that of the realignment of certain unrecognised tax values relative to assets exchanged upon certain company reorganisations in the banking sector, and that it would not even provide an advantage to the banking groups concerned because it would in fact result in the payment of extra charges, which are not normally due by other companies having taken part to comparable reorganisations under the applicable general tax-neutrality scheme provided for by D.Lgs.
358/1997 og fusionsdirektivet.
358/1997 and the Merger Directive.
Kort sagt fremfører de interesserede parter, at den pågældende ordning ikke er selektiv, da den er berettiget af banksektorens særlige karakteristika, og især af de særlige forhold, der kendetegner omstruktureringerne af de pågældende kreditinstitutter.
The interested parties in essence claim that the scheme in review is not selective because it is justified by the specificities of the banking sector and more particularly by the specificities of the banking restructurings in Italy.
Ifølge de interesserede parter har Kommissionen allerede i nogle af sine tidligere beslutninger erklæret ordningen for delvis skatteneutralitet i henhold til lov 218/1990 forenelig med fællesmarkedet, f.eks. i beslutning 2002/581/EF af 11. december 2001, om Italiens statsstøtte til bankerne [14], hvor Kommissionen også henviser til indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende Italiens støtte til Banco di Napoli [15].
The Commission would have already considered the partial tax-neutrality scheme foreseen by Law 218/1990 as compatible with the common market in its prior practice, such as, for example, its Decision 2002/581/EC of 11 December 2001 on the tax measures for banks and banking foundations implemented by Italy [14], which further refers to its Notice opening the formal investigation procedure on the aid granted by Italy to Banco di Napoli [15].
De interesserede parter fremfører desuden, at de kreditinstitutter, der er berørt af de pågældende omstruktureringer, ikke har opnået nogen specifik fordel, som det fremgår af en sammenligning mellem den substitutionsskat, som de pågældende banker har betalt for anerkendelsen af deres kapitalgevinster, og den skat, der skal betales af andre virksomheder, som har været omfattet af tilsvarende skatteneutrale omstruktureringer.
The interested parties also claim that there would be no specific advantage in favour of the restructured banks, should one compare the substitute tax paid to realign their gains and the tax payable by other companies having undergone similar tax-neutral reorganisations.
358/1997 var »kapitalgevinster, som frit kunne udloddes«, idet de kunne udloddes til aktionærerne, uden at selskabet blev beskattet yderligere, mens de realiserede kapitalgevinster efter lov 218/1990 var »udskudte kapitalgevinster« for såvel det indskydende som det modtagende institut, men kun indtil de blev udloddet til deres respektive aktionærer.
358/1997 restructurings were ‘freely distributable gains’ in that such gains could be distributed to shareholders without further company taxation, the gains realised under Law 218/1990 were ‘suspended’ for both the transferee and the transferor companies until such gains would have been distributed to respective shareholders.
Sondringen mellem de forskellige skatteordninger, der anvendes på de realiserede kapitalgevinster i de to forskellige situationer, bekræftes ifølge de interesserede parter af fortolkningen i det italienske skatteministeriums beslutning nr. 82/2000 [16], hvorved skattemyndighederne havde anerkendt, at forskellen mellem markedsværdien (fair value) for en tilført virksomhedsgren og dennes skattemæssige værdi ikke indebærer en skattepligtig kapitalgevinst som led i en skatteneutral tilførsel, når blot de skattemæssige værdier ikke justeres efter markedsværdien hos hverken det indskydende eller det modtagende selskab.
The different tax regimes of the realised gains resulting from the two situations would have been interpretatively confirmed by the Risoluzione No 82/2000 of the Italian Ministry of Finance [16], whereby the tax administration would have recognised that the difference between the fair market value of a contributed branch and its tax basis did not give rise to a taxable gain, under the contribution in tax neutrality regime, provided that the tax bases of both the transferor and the transferee were not stepped up to the fair value.
I ovennævnte beslutning konkluderes det også, at den forskel, der opstår ved tilførslen af virksomhedsgrenen, kun har rent regnskabsmæssig betydning, indtil dens aktiver sælges, og »den udskudte kapitalgevinst« kan derefter udloddes til aktionærerne, uden at virksomheden beskattes yderligere.
The Risoluzione would have further stated in fine that the difference realised from the transfer of the branch had a mere accounting relevance until the assets included in the branch are effectively sold and thus the ‘suspended gain’ was distributable to shareholders without any company tax.
På den anden side er det udtrykkeligt fastsat i artikel 7, stk. 2, i lov 218/1990, at forskellen i den bogførte værdi som følge af en delvis skatteneutral tilførsel efter de pågældende omstruktureringer af kreditinstitutterne ikke blot beskattes, hvis aktiverne med kapitalgevinster sælges, men også hvis kapitalgevinsten udloddes til aktionærerne.
On the other hand, the accounting difference resulting from a partial tax-neutral contribution following the bank restructurings in question is, pursuant to Article 7(2) of Law 218/1990, expressly taxed not only if the assets are sold but also if the gain is distributed.
Ifølge de interesserede parter kan det forhold, at de skattesatser, der er fastsat i lov 342/2000 og 448/2001 for justeringerne i 2000 og 2001, var de samme i forbindelse med omstrukturering af såvel kreditinstitutter som andre virksomheder, mens justeringssatserne for 2003 tilsyneladende var mere fordelagtige for bankerne, forklares med de ændringer, der blev indført ved selskabsskattereformen i 2003, der erstattede beskatning af skattegodtgørelser med en skattefritagelse på 95 % for at undgå dobbeltbeskatning af dividende.
According to the comments received from interested parties, the fact that the tax rates set under Laws 342/2000 and 448/2001 for gain realignments in 2000 and 2001 were the same for banks and other company restructurings while in 2003 the tax rates were apparently more advantageous for the banks can be explained by the change introduced by the Italian company tax reform enacted in 2003 with the replacement of the tax imputation system with the 95 %-exemption system to avoid double economic taxation of dividends.
De interesserede parter mener også, at virksomheder, der er berørt af omstrukturering, til forskel fra kreditinstitutter, der er berørt af omstrukturering, kunne udlodde deres tidligere kapitalgevinster uden at skulle betale nogen selskabsskat, men efter det beskatningssystem, der gjaldt indtil den 31. december 2003, skulle dividenden beskattes hos den aktionær, der havde modtaget den.
According to the comments received from interested parties, the restructured companies (unlike the restructured banks) could have distributed their historical gains without payment of any company tax. Under the imputation system applicable until 31 December 2003, however, the relative dividends would have been taxable at the level of the beneficiary-shareholder.
I tilfælde, hvor selskabet blev pålignet en substitutionsskat med henblik på skattemæssig anerkendelse af sådanne kapitalgevinster (som det er tilfældet med justeringsordningerne for 2000 og 2001), ville den betalte skat blive opført som skattegodtgørelse for det beløb, som aktionæren skal betale ved udlodning af dividende.
In case a substitute company tax was imposed to recognise such gains (like in the case of the tax realignment schemes of 2000 and 2001), the tax paid would have been credited against the tax payable by the shareholder upon receipt of the dividend.
Situationen ændrede sig mærkbart efter den 31. december 2003 med indførelsen af ordningen for skattefritagelse for 95 % af dividenden i forbindelse med udskudte kapitalgevinster, som er opnået ved omstrukturering, og som senere blev udloddet i form af dividende.
The situation would have substantively changed after 31 December 2003 with the 95 %-dividend exemption system applicable to gains being further distributed as dividends.
Fra 2004 blev skatten på realiserede kapitalgevinster, som er opnået ved omstrukturering af andre virksomheder end de pågældende banker, og som senere blev udloddet som dividende, fastsat til kun 5 % af de udloddede kapitalgevinster, og dette var den eneste skat, der blev opkrævet (når der ikke blev pålignet nogen substitutionsskat), mens de realiserede kapitalgevinster for de banker, der var berørt af omstrukturering, — hvis overskuddet blev udloddet — blev pålignet almindelig selskabsskat (når der ikke blev pålignet nogen substitutionsskat).
As of 2004, the tax on the gains realised from company reorganisations and further distributed as dividends would have been only applicable on 5 % of the gain distributed as dividend, with the latter being the only tax applicable (in the absence of any substitute tax), while the ordinary company tax rate would have applied to the gains of the reorganised banks in case distributed (also in the absence of any substitute tax).
Endelig bemærkede de interesserede parter, at der, selv om Kommissionen måtte konkludere, at skattejusteringsordningen i artikel 2, stk. 26, i lov 350/2003 udelukkende havde givet de kreditinstitutter, der var berørt af omstrukturering efter lov 218/1990, en særlig fordel, ville være tale om en fordel, som ikke var i overensstemmelse med Kommissionens foreløbige beregning, men kun svarede til forskellen mellem den skat, der var betalt i forbindelse med justeringen, og den særskilte skat, der skulle betales i forbindelse med opskrivningen af de enkelte afskrivningsberettigede og ikke afskrivningsberettigede aktiver i henhold til artikel 2, stk. 25, i lov 350/2003.
Finally, the interested parties have subordinately suggested that even if the Commission were to conclude that the tax realignment scheme of Article 2(26) of Law 350/2003 provided a specific advantage only of the banks having taken part to the restructurings under Law 218/1990, the advantage would not amount to that preliminarily identified by the Commission. The advantage would in fact only consist in the difference between the realignment tax paid and the distinct tax payable to revaluate single depreciable or non-depreciable assets pursuant to Article 2(25) of Law 350/2003.
Denne forskel ville udgøre en brøkdel af skatten på den gennemførte opskrivning og skulle snarere trækkes fra den skat, der var betalt for meget for at justere aktiver, der ikke medfører skattepligtige kapitalgevinster ved salg (aktiver, som ved salg medfører skattefri kapitalgevinster).
Such difference would total a fraction of the tax on the revaluation made and should even be reduced by the tax in excess paid to realign assets that do not give rise to taxable gains if sold (assets the transfer of which gives rise to exempt capital gains).
Ifølge EF-Domstolens faste retspraksis [17] skal en foranstaltning for at kunne betragtes som statsstøtte opfylde kriterierne i EF-traktatens artikel 87, stk. 1, dvs. at den finansieres af staten eller ved hjælp af statsmidler, at den medfører en selektiv fordel for visse virksomheder eller visse produktioner, uden at det er begrundet i skattesystemets særlige karakter, og endelig at den fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkårene og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne.
Under the settled case law of the Court [17], to be considered State aid, a measure must fulfil all the criteria set by Article 87(1) of the EC Treaty; that is the measure must be granted by the State or through State resources, provide an advantage selectively favouring certain undertakings or productions without there being a justification deriving from the logic of the tax scheme, distort or threaten to distort competition and affect trade.
Kommissionen mener, at foranstaltningen i den foreliggende sag efter al sandsynlighed finansieres ved hjælp af statsmidler, da betaling af en nominel (nedsat) substitutionsskat i stedet for den almindelige selskabsskat på anerkendte kapitalgevinster i henhold til artikel 2, stk. 26, i lov 350/2003 svarer til en nedsættelse af den selskabsskat, der ellers skulle have været betalt, på statskassens bekostning.
The Commission considers that the scheme in review is clearly financed through State resources as the payment of a nominal substitute tax in lieu of the ordinary company tax on the gains recognised by effect of Article 2(26) of Law 350/2003 amounts to a relief from the company tax that should have been paid, at the expense of the State treasury.
En selektiv fordel
Presence of a selective advantage
De italienske myndigheder og andre interesserede parter har bemærket, at Kommissionen — i de tidligere beslutninger 2000/600/CE [18] om betinget godkendelse af Italiens støtte til de offentlige sicilianske banker Banco di Sicilia og Sicilcassa, og 1999/288/CE [19] om betinget godkendelse af Italiens støtte til Banco di Napoli — har undersøgt og godkendt den ordning med delvis skatteneutralitet, der er fastsat i lov 218/1990, idet den konkluderede, at foranstaltningen ikke skulle betragtes som statsstøtte.
The Italian authorities and the interested parties have observed that, in its prior Decisions 2000/600/EC [18] on the conditional approval of the aid granted by Italy to the public banks Banco di Sicilia and Sicilcassa, and 1999/288/EC [19] on the conditional approval of the aid granted by Italy to Banco di Napoli, the Commission would have examined and approved the partial tax-neutrality scheme of Law 218/1990 because it concluded that the measure did not constitute State aid.
Den foreliggende ordning skal derfor heller ikke betragtes som statsstøtte, men blot som den naturlige følge af den ordning for udskydelse af skat, der er fastsat i lov 218/1990.
For this reason, the scheme in review would also not constitute State aid as it would be the natural outcome of the tax suspension scheme set forth by Law 218/1990.
I henhold til artikel 7, stk. 2, i lov 218/1990 skal tilførsel af aktiver og aktier som led i omstruktureringen af banksektoren behandles delvis skatteneutralt.
The Commission considers that Article 7(2) of Law 218/1990 provided that the transfers of assets and stocks effected in the context of the banking reorganisations in question were treated as partially tax neutral.
Dette indebar, at de realiserede kapitalgevinster i forbindelse med tilførsel af virksomhedsgrene inden for banksektoren kun blev delvis anerkendt for både det indskydende og det modtagende institut, forudsat at aktiverne i forbindelse med den tilførte virksomhedsgren fik samme skattemæssige værdi, som da de tilhørte det indskydende institut (overført skattemæssig værdi), og at de aktier, som det indskydende institut modtog, også fik samme skattemæssige værdi som de overdragne aktiver (skattemæssig substitutionsværdi).
This implied the partial non-recognition of gains realised from the transfer of the banking branches both for the transferor and the transferee entities, provided that the assets composing the transferred branch take the same tax basis they had in the hands of the transferor (carried-over basis) and the stock received by the transferor takes the same basis of the assets transferred (substituted basis).
Da der ikke blev registreret en forhøjelse af aktivernes og de ombyttede aktiers skattemæssige værdi under denne ordning, var der ikke tale om en skattefordel for de virksomheder, der havde deltaget i omstruktureringer, og beskatningen af overskuddet i forbindelse med tilførslen blev kun udskudt indtil den fremtidige skattemæssige anerkendelse (f.eks. ved det modtagende selskabs salg af aktiverne eller det indskydende instituts eller selskabs salg af aktierne).
Under that regime, since there was no step-up in the tax bases of the assets and stocks exchanged, there was no tax advantage granted to the reorganising parties and the taxation of the gain realised from the transfer was only temporarily deferred for future recognition (such as the sale of the assets by the transferee or the stocks by the transferor).
Da der ikke blev registreret en forhøjelse af beskatningsgrundlaget hverken for det indskydende eller for det modtagende institut, indebar den udskudte anerkendelse af selskabets overskud ikke nogen støtteforanstaltning.
As there was no basis step-up both for the transferor and of the transferee, there was no aid resulting from deferring the company-level gain recognition.
Denne udskudte skattebetaling i henhold til lov 218/1990 var i øvrigt i overensstemmelse med de principper, der lå til grund for selskabsbeskatningen — nemlig at indkomstbeskatning gælder for alle selskabers indtægter og overskud — men de realiserede kapitalgevinster blev ikke skattemæssigt anerkendt, fordi der ikke blev registreret en tilsvarende stigning i de pågældende aktivers skattemæssige værdi, hvilket betød, at beskatningen under alle omstændigheder kunne finde sted på et senere tidspunkt.
This tax deferral under the regime of Law 218/1990 was indeed consistent with the founding principles of company taxation according to which income taxation is applied to all revenues and gains realised by any company, and the realised gains were not recognised because there was no corresponding stepped-up tax basis for the assets concerned, so that taxation could still take place at a later stage.
Da de realiserede kapitalgevinster er blevet fastfrosset, har de pågældende overskud ikke kunnet udloddes, og det har ikke været muligt at afskrive eller nedskrive aktivernes højere værdi eller på anden måde fradrage den i selskabets skattepligtige indtægter af sådanne transaktioner.
As the realised gains were frozen, the relative earnings could not be distributed, nor could the correspondingly increased value of the assets be depreciated, amortised or otherwise deducted from the taxable income of the companies resulting from such transactions.
Kommissionen konkluderer derfor, at udskydelsen af skatten og dermed skatteneutraliteten var begrundet i skattesystemets særlige karakter og ikke skal betragtes som statsstøtte.
The Commission therefore concludes that the tax neutrality was justified by the inherent logic of the tax system and does not constitute State aid.
Derimod gav den skattejusteringsordning, der er fastsat i artikel 2, stk. 26, i lov 350/2003 ret til en forhøjelse af den skattemæssige værdi, hvoraf der skulle have været betalt almindelig selskabsskat, hvis ikke der havde eksisteret en særlig substitutionsskat som i det foreliggende tilfælde.
By contrast, the tax realignment scheme foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 gave right to basis step-up, for which the ordinary company tax would have been paid, should a special substitute tax payable like the one in review not have been available.
Kommissionen forstår, at de italienske lovgivningsmyndigheder for at lempe beskatningen af kapitalgevinster kan påligne en substitutionsskat med en lavere sats end den normale.
The Commission understands that to facilitate the taxation of capital gains, the national legislator may apply a substitute tax at a more convenient rate than the ordinary tax.