natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Klagerne mener, at Tieliikelaitos' økonomiske resultater sammenlignet med konkurrenternes lå under branchegennemsnittet, og at dette kun viser, at driften i Tieliikelaitos var ineffektiv, og at foretagendet førte en konkurrencebegrænsende prispolitik på frie markeder.
The complainants believe that the fact that Tieliikelaitos’ financial performance compared with its competitors were below industry average only shows that the operations of Tieliikelaitos were inefficient and it used anti-competitive pricing policy in liberalised sectors.
Klagerne mener, at forhandlingskontrakter om levering af ydelser i forbindelse med færgefart giver Tieliikelaitos en fordel.
The complainants consider that negotiated contracts for ferry traffic services confer an advantage to Tieliikelaitos.
De mener, at Tieliikelaitos kun kan levere færgefart til en forholdsvis lav pris, fordi foretagendet fik overdraget færgemateriel af Vejforvaltningen, som enten ikke skal fornys, eller hvis tilhørende kapitalomkostninger ikke behøver blive medregnet i materiellets værdi.
They believe that Tieliikelaitos is able to provide ferry services at a comparatively low price only because it received ferry equipment from the Road Administration which either does not need to be renewed, or because the associated capital costs do not need to be taken into account in the value of the equipment.
Foranstaltninger til nedskæring af Tieliikelaitos' personale
Measures for the reduction of Tieliikelaitos’ staff
Efter klagernes mening modtog Tieliikelaitos ca. 100 mio. EUR i statsstøtte i 2001-2004 til afhjælpning af problemet med overskydende personale.
In the complainants’ view, Tieliikelaitos received about EUR 100 million in State aid during 2001-2004 for solving the issue of overstaffing.
Klagerne mener bl.a., at Tieliikelaitos har modtaget støtte, i og med at foretagendets ansatte har været i den privilegerede situation, at de kunne overtage ledige stillinger i de statslige organer, herunder Vejforvaltningen.
inter alia, the complainants believe that Tieliikelaitos has benefited from an aid related to the fact that its employees have been in a privileged position in filling vacant positions in the government agencies, including the Road Administration.
Dette gjorde det muligt for Tieliikelaitos at nedbringe sit overskydende personale med i alt 116 personer.
In total, this enabled Tieliikelaitos to reduce its problem of overstaffing by 116 persons.
Klagerne mener, at proceduren med overflytning af medarbejdere medførte et tab af frihed for de pågældende statslige organer med hensyn til at kunne vælge den bedste og lønmæssigt mest overkommelige ledige ansøger fra arbejdsmarkedet til en given stilling, og at den påførte staten ekstra udgifter.
The complainants believe that the respective employees’ transfer procedure led to a loss of the freedom for involved government agencies to choose the best and most affordable applicant available on the labour market for a position, and caused additional expenses to the State.
Staten kunne måske have ansat personale udefra til en lavere lønomkostning og mere gunstige ansættelsesvilkår.
The State might have been able to hire personnel from outside more affordably and with more favourable employment conditions.
De ansatte hos Tieliikelaitos blev overflyttet til de nye stillinger med deres gamle ansættelsesvilkår og anciennitet.
Individuals from Tieliikelaitos were transferred with their old employment conditions into new positions and treated as veteran staff.
Desuden peger klagerne på, at Tieliikelaitos modtog 20,1 mio. EUR i statsstøtte fra Vejforvaltningens budget til hjælp med at finde nye job til medarbejderne, finansiere videreuddannelse og omskoling af dem samt som tilskud til efterløn.
Besides, the complainants point out that Tielliikelaitos received EUR 20,1 million as State aid from the Road Administration’s budget for the purposes of helping Tieliikelaitos employees to find new jobs, financing supplementary education and retraining and for supporting pensions for early retirement.
Klagerne mener også, at personalet i de særlige serviceprojekter var Tieliikelaitos' egen arbejdskraft, mens udgifterne blev betalt af den finske stat. Klagerne hævder, at mulighederne for denne type ordning er lig nul i den private sektor.
The complainants also believe that the personnel involved in special service projects constituted Tieliikelaitos’ own labour reserve whereas its expenses were paid by the Finnish State.
Der er det snarere sådan, at når et projekt eller en kontrakt udløber, har en privat arbejdsgiver stadig pligt til at betale løn til sin medarbejder eller opsige vedkommende og betale løn i opsigelsesperioden.
The complainants assert that opportunities for this kind of arrangement do not exist in the private sector; rather, when a project or contract ends, a private employer is still obliged to pay the employee his or her salary or alternatively give a layoff notice and pay his or her salary during the notice period.
Endelig tvivler klagerne på, at Tieliikelaitos bidrog tilstrækkeligt med egne midler til finansieringen af foranstaltningerne til nedbringelse af overbemandingen.
Finally, the complainants doubt that Tieliikelaitos contributed sufficiently from its own resources for financing staff reduction measures.
Ifølge klagerne kan det ikke læses ud af Tieliikelaitos' årsregnskaber.
According to them, the financial statements of Tieliikelaitos do not give any evidence in this respect.
Indirekte skattemæssig støtte i forbindelse med køb af jord
Indirect fiscal aid related to land purchase
Klagerne bemærker, at sælgerne af de grunde, som Tieliikelaitos købte i overgangsperioden, i det store og hele blev fritaget for skat på kapitalgevinsten, hvilket også udgør en indirekte statsstøtte til Tieliikelaitos.
The complainants note that to the extent that Tieliikelaitos purchased land sites during the transitional period, the sellers were largely relieved of tax on capital gains that also constitutes indirect State aid for the benefit of Tieliikelaitos.
Blivende fordele for Tieliikelaitos: manglende anvendelse af konkursloven og undtagelser fra den normale skattelovgivning
Advantages conferred to Tieliikelaitos on a permanent basis: the inapplicability of bankruptcy law and deviations from normal tax law
Konkurslovgivningen
Bankruptcy legislation
Klagerne mener, at det udgør forbudt statsstøtte, at Tieliikelaitos ikke er omfattet af konkurslovgivningen.
The complainants consider that the fact that Tieliikelaitos is not included within the scope of bankruptcy legislation constitutes prohibited State aid.
De påpeger, at selv om konkursloven først trådte i kraft den 1. september 2004, var det heller ikke før da muligt at erklære Tieliikelaitos konkurs.
They point out that although the current Bankruptcy Act entered into force only on 1 September 2004, the possibility to declare Tieliikelaitos bankrupt did not exist before either.
Klagerne mener, at det er tilstrækkeligt, at muligheden for denne type statsstøtte eksisterer, selv om der aldrig opstod en trussel om konkurs.
The complainants believe that it is sufficient that the possibility for this sort of aid exists, even if the threat of bankruptcy never arose.
De understreger, at Tieliikelaitos havde mulighed for at modtage finansiering på mere favorable vilkår takket være den pågældende lovbestemmelse.
They stress that Tieliikelaitos had a possibility to receive financing on more favourable conditions thanks to the respective legal provision.
Yderligere bestilte Tieliikelaitos løbende tjenester og materiel fra eksterne leverandører, hvilket gør Tieliikelaitos til debitor hos disse eksterne aktører.
In addition, Tieliikelaitos continually orders services and materials from external suppliers, which constitutes debt by Tieliikelaitos to these external actors.
Derved kan Tieliikelaitos opnå en konkurrencefordel, da foretagendet ikke kan erklæres konkurs.
Tieliikelaitos can thereby obtain a competitive advantage as it cannot be declared bankrupt.
Endvidere henleder de Kommissionens opmærksomhed på, at det først var i 2003 (§ 5 i lov om statsforetagender), at der blev indført et garantigebyr på lån, der optages, og garantier, der stilles af et statsforetagende, med henblik på at kompensere for den situation, at et organ, der drives som en del af staten, kan modtage ekstern finansiering på mere favorable vilkår.
Furthermore, they draw the Commission’s attention to the fact that the guarantee fee on the loans raised and guarantees granted by a State Enterprise, the purpose of which is to compensate for the fact that an organisation operating as a part of the State may receive external financing on more favourable terms, was introduced only in 2003 (Article 5 of the State Enterprise Act).
Det betyder, at Tieliikelaitos ikke hidtil har betalt dette gebyr (idet bestemmelsen ikke gælder med tilbagevirkende kraft for lån, som Tieliikelaitos har optaget før 2003).
This implies that Tieliikelaitos has not paid such a fee so far (it is not applicable retroactively to pre-2003 loans raised by Tieliikelaitos).
Under alle omstændigheder bemærker klagerne, at private virksomheder, som kan erklæres konkurs i henhold til finsk lov, også skal stille långiveren garantier, som svarer til omkostningen ved det statslige garantigebyr.
In any case, the complainants note that private undertakings, which can be declared bankrupt under Finnish law, must also give the loan provider guarantees which match the cost of the State guarantee fee.
Udgifter af denne type påløber f.eks. ved låntagning i fast ejendom og permanente leasingaftaler og ved garantier, der stilles af finansielle institutioner og andre aktører.
Expenses of this kind are incurred due to, for example, the mortgaging of immovable property and permanent leases, as well as guarantees provided by financial institutions and other parties.
Skattebehandling
Tax treatment
Efter klagernes mening udgør det forbudt statsstøtte, at Tieliikelaitos er fritaget for at betale selskabsskat til staten, fordi over halvdelen af foretagendets omsætning udgøres af statslige kontrakter.
In the complainants’ view, the fact that Tieliikelaitos does not pay corporate income tax to the State, because State contracts make up more than half of its turnover, constitutes prohibited aid.
Klagerne mener, at Tieliikelaitos fik en fordel på 14,5 mio. EUR i kraft af denne skattefritagelse alene i årene 2001-2004, da foretagendet ville have skullet betale 14,5 mio. EUR mere i skat, hvis det havde været underlagt den skattesats på 29 %, som gjaldt for private foretagender i 2001-2004 (i 2005 blev satsen sænket til 26 %).
The complainants consider that Tieliikelaitos obtained an advantage of EUR 14,5 million through this tax exemption for the years 2001 to 2004 alone, as it would have had to pay EUR 14,5 million more taxes, had it been subject to the 29 % tax rate applicable to private undertakings in the years 2001 to 2004 (in 2005 the rate was lowered to 26 %).
At Tieliikelaitos har betalt en del af sin indtjening til staten, svarer blot til, at et privat aktieselskab udbetaler udbytte, hvis størrelse altid fastsættes af aktionærerne på den årlige generalforsamling.
The fact that Tieliikelaitos has disbursed part of its earnings to the State corresponds to the payment of a dividend by a private limited company, the size of which is always decided by the shareholders at the Annual General Meeting.
Udbyttet betales kun af det overskud, der er tilbage efter betaling af selskabsskat.
The dividend is only paid from earnings that are left over after the payment of corporate income tax.
Byrder, der hidrører fra Tieliikelaitos' specifikke status
Burdens ensuing from the specific status of Tieliikelaitos
Med hensyn til Tieliikelaitos' lovfæstede forpligtelse til at byde på alle vejvedligeholdelsesentrepriser, der sendes i udbud såvel i overgangsperioden som efter dens udløb, kan klagerne ikke se, at det skulle være nogen ekstra finansiel byrde for Tieliikelaitos.
With respect to Tieliikelaitos being legally obliged to submit offers to every call for tenders for the maintenance of the road network, both during the transition period and after its expiry, the complainants do not see any additional financial burden on Tieliikelaitos.
Under alle omstændigheder mener klagerne, at Tieliikelaitos' årsregnskaber ikke afslører sådanne ekstra udgifter.
In any case, complainants consider that Tieliikelaitos’ financial statements do not show such additional expenditure.
Da Tieliikelaitos har kontorer i hele Finland, mener klagerne, at foretagendet har en glimrende mulighed for at yde vejvedligeholdelse i hele landet.
As Tieliikelaitos has offices throughout Finland, complainants believe it has an excellent opportunity to provide maintenance services in the whole country.
Herudover har Vejforvaltningen for at støtte udbudsdeltagelsen indført et honorar på 5000 EUR, som den betaler alle bydere, hvis bud lever op til udbudsspecifikationerne.
In addition, the Road Administration has introduced, in order to support participation to tenders, a EUR 5,000 fee that it pays to all bidders whose bids corresponded to tender documentation.
I gennemsnit bød 4-4,7 entreprenører på hver af de vedligeholdelseskontrakter, der blev sendt i udbud i 2001-2004.
On average, 4-4,7 contractors submitted their bids for each maintenance contract put for tender in 2001-2004.
Dette er bevis for virksomhedernes interesse i at afgive bud.
This demonstrates companies’ interest in making bids.
Ligeledes anfægter klagerne, at Tieliikelaitos havde ekstra udgifter sammenlignet med andre virksomheder i branchen på grund af foretagendets forpligtelse til at stå til tjeneste i nødsituationer.
Similarly the complainants contest that Tieliikelaitos’ had additional expenses compared to other companies active in the sector due to its obligation to be prepared for providing its services in emergency situations.
For det første understreger de, at en sådan ekstra udgift ikke fremgår af Tieliikelaitos' årsregnskaber.
First, they stress that no such extra expense could be identified in Tieliikelaitos’ financial statements.
For det andet mener klagerne, at alle virksomheder skal være klar til nødsituationer, og at det er et led i private virksomheders risikostyringssystem.
Second, the complainants believe that all companies must prepare for emergency conditions, and that it is a part of a private company’s risk management system.
Desuden mener klagerne ikke, at der i Tieliikelaitos' årsregnskaber skelnes mellem omkostninger og indtægter i forbindelse med tjenester, der klart kan identificeres som værende af almen økonomisk interesse, og de omkostninger og indtægter, der er forbundet med andre tjenester, og ej heller, at der er defineret noget parameter for fordeling af omkostninger og indtægter på disse to tjenestekategorier.
Furthermore, the complainants believe that in Tieliikelaitos’ financial accounts there is no separation between costs and receipts associated with clearly identified service of general economic interest and those associated with other services, and that no parameter has been defined for allocating costs and revenue between two such categories of services.
Derfor understreger klagerne, at de foranstaltninger, der er indført til fordel for Tieliikelaitos, ikke kan betegnes som kompensation for en forsyningspligt.
Therefore the complainants stress that the measures in favour of Tieliikelaitos cannot be qualified as compensation for public service obligation.
For så vidt angår de restriktioner, der er pålagt Tieliikelaitos' drift i visse henseender, understreger klagerne, at den opfølgningsgruppe, som transport- og kommunikationsministeriet nedsatte, har noteret, at Tieliikelaitos gentagne gange har overtrådt restriktionerne, f.eks. ved at udføre anlægsarbejder i energinettene og for kommunen.
As to restrictions imposed on operations of Tieliikelaitos, the complainants emphasize that the follow-up group established by the Ministry of Transport and Communications has noted that Tieliikelaitos has repeatedly violated respective restrictions, for example by building energy networks and municipal engineering.
Restriktionerne har derfor ikke ligget Tieliikelaitos til last i form af betydelige omkostninger eller mistet indtægt, og disse forhold afspejles heller ikke i Tieliikelaitos' årsregnskaber.
Hence, they have not caused significant costs and loss of income, nor have such items been presented in Tieliikelaitos’ financial statements.
Klagernes overordnede konklusion
Overall conclusions by the complainants
Alt i alt mener klagerne, at Tieliikelaitos har modtaget mindst 164-171 mio. EUR i forbudt statsstøtte:
All in all, the complainants believe that the Tieliikelaitos has received at least EUR 164-171 million in prohibited aid:
Deraf følgende støtte
Resulting aid
Rentesubsidier på lånet 2001-2004
Interest rate subsidies from the loan 2001-2004,
Materiel
Equipment,
Udvindelige landressourcer
Extractable land resources,
Landressourcer, der udvindes
Extracted land resources,
Forhandlingskontrakter 2001-2004
Negotiated contracts 2001-2004,
Personalejustering 2001-2004
Adjustment of personnel 2001-2004,
Skattefordele 2001-2004
Tax benefits 2001-2004,
Ifølge klagerne skal de respektive beløb forhøjes med det støttebeløb, som Tieliikelaitos modtog via forhandlingskontrakterne om færgefart, og renteindtægten fra de midler fra forhandlingskontrakterne, som foretagendet årligt havde til rådighed i kraft af udgiftsjusteringsproceduren.
According to the complainants, respective sums must be increased by the amount of aid received through negotiated contracts in ferry traffic and interest income on funds returned annually from negotiated contracts through the expenditure adjustment procedure.
Klagerne mener, at Tieliikelaitos har fået fordele, som har nedbragt foretagendets udgifter, og som det ikke kunne have fået under normale markedsbetingelser.
The complainants believe that Tieliikelaitos has received advantages which have reduced its expenses and which it could not have received under normal market conditions.
Mens klagerne ikke bestrider de omkostningsbesparelser, som staten opnåede ved at liberalisere markedet, understreger de, at Tieliikelaitos i overgangsperioden modtog støtte i næsten samme størrelsesorden.
While the complainants do not contest that there were the cost savings achieved through the opening up of the market to competition, they stress that during the transitional period Tieliikelaitos received aid that was almost equal to the savings for the State for the same period.
Klagerne finder, at den støtte, som blev ydet Tieliikelaitos, har forvredet konkurrencen i infrastruktursektoren og givet Tieliikelaitos mulighed for at gennemføre kontrakter med en lavere margin end private aktører på et konkurrencepræget marked.
The complainants consider the aid granted to Tieliikelaitos has distorted competition in the infrastructure sector and allowed Tieliikelaitos to carry out contracts at a lower margin than private actors in a competitive market.
Efter klagernes mening har Tieliikelaitos haft en dominerende stilling på markedet inden for vejvedligeholdelseskontrakter i hele overgangsperioden, og i 2005 fik foretagendet tildelt 88 % af alle nye vedligeholdelseskontrakter af Vejforvaltningen.
In the complainants’ view Tieliikelaitos has enjoyed a dominant market position in road maintenance contracts throughout the transitional period, and in 2005 it got 88 % of new maintenance contracts awarded by the Road administration.
Dette bør være bevis på, at liberaliseringen af markedet ikke lykkedes.
This would show that the opening up of the market has failed.
Klagerne anfægter derfor, at statsstøtteforanstaltningerne var nødvendige og proportionale med resultaterne, nemlig liberaliseringen af det finske marked for vejvedligeholdelse og færgefart.
Thus, the complainants dispute that the State aid measures have been necessary and proportionate to the results, in other words the liberalisation of Finland’s road maintenance and ferry traffic markets.
Derfor er der ifølge klagerne ikke nogen berettigelse for den statsstøtte, som Tieliikelaitos har modtaget, og den er således uforenelig med fællesmarkedet.
Therefore, in the complainants’ view, the State aid received by Tieliikelaitos has not been justified and is thus incompatible with the common market.
DE FINSKE MYNDIGHEDERS KOMMENTARER
COMMENTS SUBMITTED BY THE FINNISH AUTHORITIES
Først forklarer de finske myndigheder de underliggende årsager til den fremgangsmåde, som de valgte til liberaliseringen af markedet for vejtjenester i Finland.
First, the Finnish authorities explain the reasons underlying the approach which was chosen for liberalising road services market in Finland.
Efter deres mening var det nødvendigt med en gradvis åbning af markedet kombineret med jobgaranti for medarbejderne i Tieliikelaitos for at opnå et politisk kompromis om liberaliseringen af markedet.
In their view, the gradual opening of the market together with granting a job security to the employees of Tieliikelaitos was necessary to achieve a political compromise on the market opening.
Faktisk påbegyndte den finske regering arbejdet med reformen af vejvæsenet allerede i 1994.
In fact, the Finnish government started to work on the design of the road services reform already in 1994.
Ikke desto mindre var det på grund af særinteresser længe umuligt at nå frem til en aftale om liberalisering af markedet, og den 20. maj 1997 besluttede regeringens økonomipolitiske udvalg at opretholde det bestående system stort set uden ændringer på nær indførelsen af visse »grænser« mellem vejvæsenets administrative funktioner og dets vejproduktionsenhed.
Nevertheless, given the vested interests involved, for a long time it was not possible to reach an agreement on the market liberalisation and on 20 May 1997 the Government’s Committee on Economic policy decided to keep the existing system largely unchanged except for introducing certain ‘border-lines’ between administrative and ‘production’ functions of the Road Service.
Det var først primo 2000, at regeringen opnåede politisk enighed om den gradvise liberalisering af markedet for vejtjenester.
It is only at the beginning of 2000 that the Government could reach a political agreement on the gradual liberalisation of the road services' market.
Denne aftale udmøntede sig i en pakke af lovforslag, der blev forelagt rigsdagen, med forslag til lov om vejforvaltning og lov om Tieliikelaitos samt foreløbigt forslag til årets finanslov (sidstnævnte inklusive den planlagte nødvendige finansiering af reformens ledsageforanstaltninger).
This agreement was reflected in the package of legislative proposals submitted to the Parliament, namely the proposals for the Act on the Road Administration and the Act governing Tieliikelaitos, as well as the preliminary proposal for the annual budget law (the latter containing the foreseen financing necessary to measures accompanying the reform).
Da rigsdagen godkendte de respektive forslag, godkendte den ikke blot pakken af støtteforanstaltninger til fordel for Tieliikelaitos, som regeringen havde foreslået, men besluttede også, at der skulle indføres yderligere garantier til fordel for foretagendets medarbejdere.
When approving the respective acts, the Parliament not only endorsed the package of support measures for the benefit of Tieliikelaitos proposed by the Government, but decided that additional safeguards for the benefit of the undertaking’s employees would be introduced.
Oven i de politiske og sociale betragtninger var der også et konkurrenceaspekt, der understøttede den model for markedsliberalisering, som den finske regering havde valgt.
On top of the political and social considerations, there was also a competition-related aspect underpinning the market liberalisation model chosen by the Finnish Government.
Efter de finske myndigheders mening ville en åbning af markedet uden en overgangsperiode have medført en oligopol- eller endog monopolsituation på markedet, idet Tieliikelaitos ville være forsvundet fra markedet og dets markedsandel overtaget af de største private konkurrenter.
In view of the Finnish authorities, market opening without transition may have led to an oligopoly or even monopoly on the market, as Tieliikelaitos would have disappeared from the market, with its share being picked up by the biggest private competitors.