natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Konklusionerne i den juridiske rapport om, at der skulle være tale om en »ubegrænset garanti« fra staten over for France Télécom er for øvrigt helt uden EU-retligt fundament«.
‘The legal report's finding of the existence of an “unlimited guarantee”, granted by the State to France Télécom, is in any event totally baseless in Community law’.
I henhold til retspraksis i Air France-sagen kan de anfægtede udtalelser ikke tolkes som et klart og ubetinget tilsagn fra statens side.
In accordance with the Compagnie nationale Air France judgment, the remarks in question cannot give rise to any firm and unconditional commitment on the part of the State.
Endvidere »vedrører løsningen i sagen om Crédit foncier de France — hvis den ellers er i overensstemmelse med EU-retten, hvilket ikke er sikkert, da beslutningen endnu ikke er blevet efterprøvet — radikalt anderledes omstændigheder«.
Similarly, ‘the solution adopted in the Crédit foncier de France case — assuming it is in keeping with Community law, which is not certain as the decision has not been the subject of an appeal — relates to radically different circumstances’.
»Der er end ikke tale om en officiel meddelelse fra regeringen eller France Télécom, men blot om en avisartikel, som gengiver et interview med økonomiministeren i en langt bredere sammenhæng vedrørende regeringens målsætninger og som således ikke kan have den ringeste bindende virkning«.
‘What is involved here is not even an official communiqué from the Government or from France Télécom, but merely a press article reproducing the text of an interview with the Minister for Economic Affairs in the wider context of the Government's priorities and therefore lacking any probative force’.
»Men disse forsøg på at presse ministerens udtalelser af 12. juli 2002 ind i bestemte nationalretlige juridiske kategorier (f.eks. selskabsret og forvaltningsret) giver heller ikke grundlag for at fastslå nogen form for garanti over for France Télécom«.
‘Attempts to place the Minister's remarks of 12 July 2002 in some domestic-law legal categories (especially company law and administrative law) likewise do not succeed in proving the existence of any guarantee in favour of France Télécom’.
For så vidt angår sidestillingen af ministerens tilkendegivelse i juli og en hensigtserklæring, understreger de franske myndigheder, at »(i) det er for det første en forudsætning for en hensigtserklæring, at den er udstedt til fordel for en modtager, (ii) i forlængelse af forudgående argument træder den for det andet kun i kraft, hvis denne modtager godtager det, (iii) endelig afhænger forpligtelsesgraden (både hvad angår det omfang og den virkning, udstederen ønsker at give erklæringen) udelukkende af, hvilke formuleringer der anvendes«.
With regard to the comparison between the Minister's July declarations and a letter of intent, the French authorities stress that ‘(i) firstly, it is of the essence of the letter of intent that it is addressed to a beneficiary; (ii) secondly, and as an extension of the preceding observation, the effectiveness of the method is dependent on acceptance by the said beneficiary; and (iii), lastly, the scope of the commitment given (both as regards its object and as regards the force which its author wishes to give to it) depends exclusively on the terms employed’.
»Således udelukker ministerens udtalelser, der i hvert fald er generelle, klart enhver forpligtelse over for France Télécom eller selskabets kreditorer, og i særdeleshed enhver resultatmæssig forpligtelse (og dermed enhver antydning af en garanti) eller forpligtelse af midler«.
‘Thus … the general — to say the least — character of the Minister's remarks … rules out without doubt any commitment in favour of France Télécom or its creditors, and a fortiori any obligation as to the result to be achieved (and hence any idea of guarantee) as well as any obligation as to the means’.
»Ministerens svar … viser kun, at staten som aktionær ikke havde truffet nogen beslutning, bortset fra om at handle som en »fornuftig investor«, idet staten havde tiltro til selskabets driftsevne, men på daværende tidspunkt ikke kunne opstille et tilstrækkelig præcist billede eller træffe nogen beslutning«.
‘The Minister's reply … only confirms that no decision — other than to act like a “prudent investor” — had as yet been taken by the State shareholder, which, while trusting in the operational quality of the company, was not at that time able to make a sufficiently accurate diagnosis or to take any decision’.
»Retspraksis har … aldrig støttet, at et tilsagn om garanti uden angivelse af modtager(e) kan påberåbes af enhver, som måtte se en interesse heri.
‘The courts have … never held that a guarantee commitment without a specific beneficiary or beneficiaries may thus be relied upon by any person who might have an interest therein.
Det er der for øvrigt ikke noget overraskende i, da det ligger i en garanti eller en hensigtserklæring, at den skal udstedes til fordel for en eller flere modtagere.
This is not surprising as it is in the nature of a guarantee or of a letter of intent that it is addressed to one or more beneficiaries.
Og da det påståede tilsagn ikke blev givet til nogen bestemt modtager, kan det for det andet ikke undre, at det ikke blev godtaget«.
Nor is it surprising, since it was not intended for any specific beneficiary, that the alleged commitment was not accepted’.
Henvisningen til virksomhedsledelsesprincipper er fuldstændig irrelevant i det foreliggende tilfælde.
As for the business management hypothesis, this concept is entirely inapplicable to the present case.
»Hvad angår paragraf L.465-1 i den franske lov om valuta og finanser understreger de franske myndigheder, at hvis man forudsætter, at den skulle kunne anvendes på staten, så ville den ikke forhindre staten i simpelthen at skifte mening, men derimod i at offentliggøre en hensigt, der som udgangspunkt var ulovlig eller svigagtig, hvilket tydeligvis ikke var tilfældet, da udtalelsen blot viste, at der ikke var truffet nogen form for beslutning ud fra de oplysninger, som aktionæren på det tidspunkt rådede over«.
‘Regarding Article L.465-1 of the Monetary and Financial Code, the French authorities have stressed that supposing it to be transposable to the State, it would condemn, not the mere changing by the State of its intentions, but only the declaring of an intention that was false or misleading from the outset, which was manifestly not the case here inasmuch as the remarks only reflected the lack of any decision whatsoever in the then state of the shareholder's knowledge’.
For så vidt angår forvaltningsretten mener de franske myndigheder, at »en almindelig udtalelse til en journalist — som økonomiministerens den 12. juli 2002 — udgør ikke en »bebyrdende retsakt«, der kan medføre rettigheder og forpligtelser, eller for den sags skyld en garanti fra staten over for France Télécom.
As far as administrative law is concerned, the French authorities maintain that ‘[f]irst of all, mere remarks made to a journalist — such as those made by the Minister for Economic Affairs on 12 July 2002 — do not constitute a “tortious act” capable of giving rise to rights and obligations, and even less a guarantee granted to France Télécom by the State.
Under alle omstændigheder kan staten heller ikke holdes ansvarlig for en ministers helt generelle udtalelser, uanset om de ikke holder stik (ved påstand om løftebrud) eller om de gør det (ved påstand om ulovlige tilsagn)«.
Secondly, the liability of the State can in no way be incurred by reason of the highly general remarks made by the Minister, whether because of their alleged lack of implementation — the broken promise hypothesis — or, conversely, because of their implementation — the unlawful promise hypothesis’.
»Det juridiske konsulentfirmas konklusioner er i klar modstrid med Kommissionens beslutningspraksis og EU's retspraksis i statsstøttesager, hvor der kun forudsættes at findes statsstøtte, hvis der kan påvises et klart, præcist og ubetinget tilsagn fra den pågældende stat, hvilket ministerens udtalelser af 12. juli 2002 på ingen måde kan betegnes som«. »Et statsligt tiltag skal således, uanset hvilken form det antager, være tilstrækkelig præcist og konkret, hvis Kommissionen f.eks. skal kunne fastslå, at en virksomhed har en fordel«.
‘The legal consultant's conclusions clearly fly in the face of the Commission's decision-making practice and of Community case law in the field of state aid, which make the existence of aid conditional on proof of a firm, precise and unconditional commitment on the part of the State concerned — something which the Minister's remarks of 12 July 2002 could in no way be construed as being.’‘A state measure, in whatever form, must be sufficiently precise and concrete for the Commission to be able to determine the very existence of an advantage’.
»For at kunne anvende det markedsøkonomiske investorprincip må Kommissionen råde over alle nødvendige oplysninger om de konkrete detaljer i den foranstaltning, der undersøges«.
‘To be able to apply the prudent investor test, the Commission must have at its disposal all the necessary information concerning the specific modalities of the measure that is being scrutinised’.
»Hvis Kommissionen godtager det juridiske konsulentfirmas teorier, vil det for øvrigt både medføre forskelsbehandling og krænke retssikkerheden.
‘The adoption by the Commission of the legal consultant's arguments would have discriminatory effects which would run counter to the principle of legal certainty.
Konsulentfirmaets ræsonnement vil f.eks. få helt absurde processuelle følger, fordi hver enkelt medlemsstat får pligt til at indberette selv de mest ubetydelige interviews eller offentlige tilkendegivelser om virksomheder, som staten er storaktionær i«.
In particular, the reasoning followed by the consultant would have absurd procedural consequences in that each Member State would be obliged to notify to the Commission the slightest plan to give an interview or make a public declaration about a company of which it was the reference shareholder’.
Denne tese skulle desuden kunne medføre en uberettiget forskelsbehandling mellem EU-institutionerne og medlemsstaterne.
Moreover, this argument would result in unjustified discrimination between the Community institutions and the Member States.
»Det er imidlertid et grundprincip i EU-retten, at man ikke kan påberåbe sig løfter fra en EU-institution, hvis der ikke er tale om præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer fra godkendte og pålidelige kilder i administrationen«.»I den forbindelse er det også grundlæggende alvorligt, at konsulentfirmaet har valgt en tilgang, som går imod neutralitetsprincippet i EF-traktatens artikel 295 og gør det umuligt at anvende det markedsøkonomiske investorprincip.
‘It is a principle of Community law that no person may rely even on promises made by a Community institution in the absence of “specific, unconditional and concordant assurances, emanating from authorised, reliable sources, given to him by the administration”’.‘More fundamentally, the approach adopted by the legal consultant is likely to undermine the principle of neutrality enshrined in Article 295 of the EC Treaty and would make it impossible to apply the prudent investor test.
Hvis man fører konsulentfirmaets ræsonnement videre, vil enhver statslig handling, som angår en offentlig virksomhed, således udgøre statsstøtte, ligesom staten fra nu af altid formodes at handle som offentlig myndighed og ikke som aktionær i virksomheden«.
If the consultant's reasoning were taken to its logical conclusion, any public intervention by a State in relation to a public undertaking would thus constitute aid and a State would therefore always be presumed to act as a public authority and not in the capacity of a shareholder in the undertaking’.
Vedrørende den økonomiske rapport har de franske myndigheder fremlagt følgende bemærkninger:
The French authorities have presented the following comments on the economic report:
»Det økonomiske konsulentfirmas konklusioner har overhovedet ingen berettigelse, da de udelukkende tager udgangspunkt i et ukorrekt postulat (fra den juridiske rapport) om at France Télécom skulle have fået en »ubegrænset garanti« fra statens side«.
‘The economic consultant's conclusions have no intrinsic validity inasmuch as they are based exclusively on the mistaken premiss (contained in the legal report) that France Télécom received an “unlimited guarantee” from the State’.
»I øvrigt … dokumenterer den økonomiske rapport intetsteds, at selskabet skulle have haft nogen fordel i forhold til sine konkurrenter«.
‘Moreover … the economic report in no way shows that the company enjoyed any advantage over its competitors’.
»Den mikroøkonomiske metodik i konsulentfirmaets event study indebærer en række grundlæggende problemer, f.eks. i forbindelse med inddragelsen af børskursændringer over meget korte tidsrum som eneste indikator for udviklingen i en virksomheds værdi i modstrid med anerkendt praksis for værdiansættelse (også ved EU-domstolen , mens det i betragtning af nylige eksempler på, at markedet har været klart ude af stand til at vurdere teleoperatørers værdi, i det mindste ville være tilrådeligt at tage kraftige forbehold.
‘The microeconomic method of the event study used by the economic consultant raises a number of fundamental issues, including the use of the very short-term trend in the share price as the sole measure of changes in the value of the company contrary to recognised usage (including by the Community courts regarding valuation, and this despite the fact that the manifest errors committed recently by the markets in assessing the value of telecommunications operators call for, to say the least, serious caution.
Den økonomiske konsulentrapport tager i øvrigt slet ikke højde for de særlige forhold, der gjaldt for værdipapirer i France Télécom på det pågældende tidspunkt, f.eks. deres traditionelt høje volatilitet, som gør denne metodik klart uegnet i den foreliggende sag«.
What is more, the economic consultant is completely ignorant of the specificities of the situation with regard to the France Télécom share at the material time, such as its historically high level of volatility, which clearly rule out the use of this method in the present case’.
»Den metode, der er anvendt i rapportens event study, forekommer så meget des mere uegnet i betragtning af, at kursudviklingen ikke var entydig i den pågældende periode, men gennemgik en række hastige op- og nedture, hvilket også viser, at mange forskellige modstridende faktorer spillede ind på kursudviklingen i perioden, så konsulentfirmaet ikke har belæg for at basere sine analyser på kun én faktor (ministerinterviewet af 12. juli 2002) og se helt bort fra alle andre faktorer (ligesom intet underbygger, at markedets beslutningstagere mente, at interviewet med ministeren var en afgørende faktor for investorerne i juli 2002)«.
‘The event study method is all the more inappropriate in the present case as the share price did not move in only one direction during the relevant period, but underwent a rapid succession of strong rises and falls in response to the multitude of contradictory factors influencing the share price at that time, with the result that the consultant is wrong to carry out his analyses in the light of a single factor (the ministerial interview on 12 July 2002) to the exclusion of all others (despite the fact that there are no grounds for asserting that market operators considered the ministerial interview to be an important factor for investors in July 2002)’.
»Markederne fik således i perioden oplysninger om selskabets situation direkte fra selskabet (f.eks. vedrørende risikoen ved MobilCom)«.
‘The markets thus received at that time information about the situation of the company itself (for example, on the risk associated with MobilCom)’.
»Desuden afgøres konsulentfirmaets beregninger dybest set af den metodehypotese (navnlig observations- og vurderingsperioden), som vælges og anvendes uden god grund og med et vist tilfældighedspræg, hvorfor de resultater, konsulentfirmaet når frem til, er helt uden nytteværdi«.
‘Moreover, the consultant's calculations are in reality essentially determined by the choice of methodological hypotheses (such as the observation window and assessment period), established as they are without any solid justification and in a largely arbitrary manner, which deprives his findings of any probative value’.
»Det beløb, der beregnes i den økonomiske konsulentrapport, udspringer primært af, at man anvender en referencetendens for kursen på France Télécom, som slet ikke hænger sammen med det hændelsesforløb, undersøgelsen vedrører (ministerens udtalelser af 12. juli 2002)«.
‘The amount calculated by the economic consultant is essentially linked to the utilisation of a reference trend in France Télécom's share price which bears no relationship to the event examined in the study (the Minister's comments of 12 July 2002)’.
»Desuden modsiges konsulentfirmaets konklusioner af en række enkle og uigendrivelige modbeviser, f.eks. at France Télécoms aktier og obligationer i den pågældende periode udviklede sig fuldstændig parallelt med værdipapirerne i den nærmest sammenlignelige virksomhed, Deutsche Telekom«.
‘Furthermore, the consultant's deductions are contradicted by simple, unavoidable tests such as the observation that, over the relevant period, France Télécom's shares and bonds moved in quite a similar way to the securities of its closest comparable competitor, Deutsche Telekom’.
Konsulentrapporten skulle endvidere kunne kritiseres for »de ubegrundede metodeforskelle i opgørelsen af normaludviklingen« i aktier og obligationer, samt for konsulentfirmaets manglende omhu, når det fastsatte en »normal« udviklingstendens for markedsgælden ud fra bestemte svært omsættelige obligationstyper eller ekstrapolerede den samlede gælds markedsværdi ud fra nogle få obligationer.
The consultant's report can also be criticised for ‘the unjustified heterogeneousness of the method of reconstituting the “normal” movement’ in shares and bonds, or the lack of care taken by the consultant in giving prominence to a ‘normal’ trend in market indebtedness on the basis of certain highly illiquid bond lines or in extrapolating the market value of a few bonds from the totality of the debt.
Det må ligeledes understreges, at den beregningsteori, konsulentfirmaet lægger til grund for at vurdere omkostningerne af statens påståede garanti over for France Télécom ud fra Credit Default Swaps (»CDS«), er yderst uholdbar.
Likewise, the extremely fragile basis of the theoretical calculation carried out by the consultant to estimate, on the basis of credit default swaps (‘CDSs’), the cost of the alleged guarantee granted by the State to France Télécom should be emphasised.
Der tages f.eks. således slet ikke hensyn til, hvor ualmindelige CDS var i undersøgelsesperioden; derfor var dette instrument så letpåvirkeligt (navnlig i forhold til spreads på obligationer), og derfor er det uegnet som indikator for noget som helst i perioden.
The calculation takes no account of the specific rarity of CDSs during the period studied, which explains the excessive reactivity of that instrument (compared, for instance, with bond spreads) and rules it out as a suitable measuring stick over that period.
»Den økonomiske konsulentrapports konklusioner angående den påståede støtte til France Télécom hviler for øvrigt på en række ræsonnementsfejl, og der skelnes ikke mellem den påståede forøgelse af selskabets teoretiske markedsværdi, aktionærernes og kreditorernes fordel ved denne forøgelse eller den fordel, selskabet siges at være blevet tilkendt«.
‘The economic consultant's conclusions as to the existence of supposed aid granted to France Télécom are based, moreover, on errors of reasoning and stem from a confusion between the alleged increase in the theoretical market value of the company, the profit derived from that increase by shareholders and debtors, and the conferment of a supposed advantage on the company’.
»Konsulentfirmaet tager afsæt i det postulat, at statsstøtte øger værdien af den virksomhed, der modtager den … [mens] man ikke kan lukke øjnene for, at markedsaktørerne i dag er fuldt vidende om, hvilke risici ulovlig statsstøtte kan indebære for en virksomhed … Derfor … kan en tilkendt statsstøtte, som markedet opfatter som ulovlig, medføre … et fald i kursen på virksomhedens værdipapirer og dermed virksomhedens markedsværdi«.
‘The consultant proceeds on the assumption that state aid increases the value of the company receiving it … [whereas] it should not be overlooked that market operators are nowadays fully aware of the risks which the grant of incompatible aid poses for a company … Consequently, … if it were to be perceived by the markets as unlawful, the grant of aid might lead to … a fall in the company's share price and hence in its market value’.
»Sådanne konklusioner, som udelukkende er baseret på en bagudrettet analyse af statens påståede »garanti« over for France Télécom, er i øvrigt uforenelige med vurderingen af markedsinvestorkriteriet, som forudsætter en fremadrettet vurdering«.
‘Such conclusions, which are based exclusively on an ex post analysis of the alleged “guarantee” granted by the State to France Télécom, are, moreover, incompatible with the assessment of the investor criterion, which calls for an ex ante evaluation’.
»Endelig konstateres det i den økonomiske rapport — hvilket efterhånden turde være overflødigt — at France Télécom ikke var kriseramt, da de undersøgte begivenheder fandt sted (eftersom selskabet havde adgang til kapitalmarkederne og ikke havde rentabilitetsproblemer på længere sigt) og at statens deltagelse som aktionær i genopretningsplanen for selskabet var i overensstemmelse med det markedsøkonomiske investorprincip, og det bekræfter da også, at der på ingen måde var tale om statsstøtte i de finansielle foranstaltninger, som Kommissionen undersøger«.
‘Last but not least, the economic report observes, as if there was any need to, that France Télécom was not a firm in difficulty at the time of the events in question (as it had access to the capital markets and no long-term viability problem) and that the participation by the State shareholder in the plan to rebalance the company's balance sheet was in keeping with the private investor criterion, thereby confirming the absence of any aid element in the financial measures forming the subject-matter of the Commission's investigation’.
FORMÅLET MED DENNE BESLUTNING
OBJECT OF THE PRESENT DECISION
Den 4. december 2002 modtog Kommissionen en indberetning om det aktionærlån, som Frankrig påtænkte at stille til rådighed for FT for at fremskynde forøgelsen af selskabskapitalen som led i en genopretningsplan med betegnelsen »Ambition 2005«.
On 4 December 2002, the Commission received notification of a shareholder loan proposal which France was considering implementing in favour of France Télécom by way of an upfront prepayment towards its participation in a forthcoming operation to increase the Company's capital as part of a recovery plan entitled ‘Ambition 2005’.
Indholdet af denne indberetning gennemgås i indledningsbeslutningen.
The notification's content is described in the opening decision.
For at kunne tage stilling til, om de pågældende foranstaltninger er forenelige med traktaten, har Kommissionen undersøgt begivenhederne i forbindelse med indberetningen af det påtænkte lån, heriblandt regeringens tilkendegivelser i perioden juli-december 2002(se afsnit 5).
In order to decide whether the measures at issue are compatible with the Treaty, the Commission has examined the events connected with the proposal's notification, including the Government's declarations of July to September 2002(see Section 5).
Som led i denne undersøgelse har Kommissionen konkluderet, at de indberettede foranstaltninger ikke kan analyseres uden også at tage regeringens tilkendegivelser i perioden juli-december 2002 med i betragtning.
In carrying out this examination, the Commission has taken the view that the notified measures cannot be analysed without having regard to the Government's declarations of July to September 2002.