natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tyskland har endvidere fremsendt endnu en investeringsplan [15], hvori de investeringer, der er foretaget mellem 1994 og 2000, samt de investeringer, der skal foretages mellem 2000 og 2003, er angivet nærmere.
Germany has also provided a further investment plan [15] detailing investments carried out from 1994 until 2000 together with investments to be carried out during the period 2000–2003. This plan mentions a large amount of mainly plant and machinery in which the company invested.
Artikel 87, stk. 3, litra a), gør det muligt for Kommissionen at godkende støtte til fremme af den økonomiske udvikling i bestemte områder, mens det i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), er muligt at godkende støtte til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller økonomiske regioner, når den ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, der strider mod den fælles interesse.
Article 87(3)(a) allows the Commission to authorise aid for the economic development of certain areas. Article 87(3)(c) provides for the authorisation of state aid that is granted to facilitate the development of certain economic activities or certain economic areas, where such aid does not adversely affect trading conditions to an extent contrary to the common interest.
Denne støtte kan heller ikke betragtes som støtte til jobbevarelse, da der fandt en betydelig personalenedskæring sted i virksomheden (fra 380 i 1994 til 327 i 1996).
Nor can the aid be regarded as aid to preserve jobs as the size of the company’s workforce was reduced considerably (from 380 in 1994 to 327 in 1996). Moreover, Germany’s explanations concerning the utilisation of the aid, namely, the temporary employment of unemployed people, clearly reinforce the view that no jobs at Kahla II were safeguarded.
Se tabel i afsnit.
See Table in paragraph.
om en tysk støtteordning til fordel for producenter af kornbrændevin
on aid granted by Germany to grain brandy distilleries
(meddelt under nummer K(2004) 3953)
(notified under document number C(2004) 3953)
efter at have opfordret interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med disse artikler [1], under henvisning til disse bemærkninger, og
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above and having regard to their comments [1],
Ved brev af 22. november 2000 sendte seks tyske producenter, der indgår i Sammenslutningen af Industrielle Producenter af Kornbrændevin, en klage til Kommissionen som følge af en ændring af den tyske lov om brændevinsmonopolet af 2. maj 1976, der er gennemført ved budgetsaneringsloven (Haushaltssanierungsgesetz (»HSanG«)) af 22. december 1999 [2].
By letter dated 22 November 2000, six German industrial producers which are members of the Federation of Industrial Grain Distilleries submitted a complaint to the Commission about the amendment of Germany's Spirits Monopoly Law of 2 May 1976 by the Budget Consolidation Law (‘HsanG’) of 22 December 1999 [2].
Klagerne ønskede, at det blev fastslået, at den tyske lovgivning med ændringen af loven om brændevinsmonopolet [3] har indført en ordning, som er i strid med artikel 87 i EF-traktaten, fordi de industrielle og landbrugsbaserede producenter af kornbrændevin, som hidtil havde haft samme krav på støtte, behandles forskelligt, for så vidt det nu kun er producenterne i landbruget, der skal være støtteberettigede.
The complainants wanted it to be established that by amending the Spirits Monopoly Law [3] the German legislator had introduced a scheme which infringes Article 87 of the EC Treaty: it treats industrial and agricultural grain distilleries - which up to then had been equally entitled to aid - unfairly, since only the agricultural producers would still be eligible for aid.
Klageren gør gældende, at den nye ordning giver de landbrugsbaserede producenter af kornbrændevin en ubestridelig fordel, der må betragtes som uforenelig med EF’s konkurrenceregler.
They claim that the new scheme gives the agricultural grain brandy distilleries an indisputable advantage in the form of aid that is incompatible with the Community competition rules.
Kommissionen bad for første gang den 3. januar 2001 Tyskland om nærmere oplysninger om de påklagede ændringer.
The Commission first asked Germany for further information about the criticised amendments on 3 January 2001.
Tyskland svarede ved brev af 14. februar og henviste til, at de pågældende støtteforanstaltninger allerede var anmeldt til Kommissionen i 1976, og at den nye lov udelukkende skulle tjene til en forbedring af den bestående ordning.
Germany replied by letter dated 14 February to the effect that the aid measures in question had already been notified to the Commission in 1976 and that the new Law merely served to improve the existing mechanism.
Den 16. marts 2001 henvendte Kommissionen sig til Tyskland med en række yderligere spørgsmål. Tyskland anmodede herefter om en forlængelse af fristen, og Kommissionen accepterede denne anmodning ved brev af 9. april 2001.
On 16 March the Commission addressed a further set of questions to Germany, which then asked for an extension of the time limit; this was granted by the Commission by letter dated 9 April.
Den 24. april 2001 svarede Tyskland Kommissionen, og den 19. november sendte Kommissionen sine konklusioner og bemærkninger til Tyskland.
On 24 April Germany's reply reached the Commission, which on 19 November again communicated its initial conclusions and comments.
Ved brev af 19. december 2001 bekræftede Tyskland sin redegørelse af 14. februar 2001 og forsikrede på ny, at den pågældende støtte var i overensstemmelse med retsforskrifterne i EF.
By letter dated 19 December Germany confirmed its explanations of 14 February and gave a renewed assurance that the aid in question complied with Community law.
Ved brev af 22. februar 2002 anmodede Kommissionen i henhold til artikel 17, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 [4] Tyskland om en stillingtagen og om forelæggelse af egnede forslag til, hvordan lovgivningen om støtte til producenter af kornbrændevin kunne blive bragt i overensstemmelse med artikel 87, stk. 1, i EF-traktaten.
By letter dated 22 February 2002 the Commission requested Germany, under Article 17(2) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [4], to comment and submit appropriate proposals on how the legislation on aid for grain distilleries could be made consistent with Article 87(1) of the EC Treaty.
Den 19. marts 2002 meddelte Tyskland Kommissionen skriftligt, at landet ikke fandt sådanne foranstaltninger påkrævede, da man ikke kunne tiltræde Kommissionens konklusioner.
On 19 March Germany informed the Commission in writing that it regarded such measures as unnecessary, because it could not endorse the Commission's conclusions.
Dette gjaldt især konklusionen om, at kornbrændevin er et industriprodukt og ikke et landbrugsprodukt.
This applied in particular to the conclusion that grain brandy was an industrial not an agricultural product.
Ved beslutning af 19. juni 2002 foreslog Kommissionen Tyskland en række egnede foranstaltninger til en ny affattelse af den tyske lov om støtte til brændevinsproducenter.
By decision of 19 June 2002 the Commission proposed a number of appropriate measures to Germany for revising the German Law on Aid to Grain Distilleries.
Ved brev af 19. og 23. juli 2002 meddelte Tyskland Kommissionen, at landet tilbageviste forslaget og derfor ikke havde til hensigt at gennemføre de egnede foranstaltninger inden for de fastsatte frister.
By letters dated 19 and 23 July Germany informed the Commission that it was rejecting the proposal and was therefore not prepared to carry out the appropriate measures within the time limits set.
Kommissionen besluttede derfor den 16. oktober 2002 i henhold til artikel 19 i forordning (EF) nr. 659/1999 af 16. oktober 2002 at indlede en formel undersøgelsesprocedure på grund af de omstridte støtteforanstaltninger.
Under Article 19 of Regulation (EC) No 659/1999 the Commission therefore decided on 16 October 2002 to initiate a formal investigation procedure in respect of the aid measures concerned.
Beslutningen blev offentliggjort den 11. september 2002 i De Europæiske Fællesskabers Tidende [5], i hvilken forbindelse alle interesserede parter blev opfordret til at tage stilling til de pågældende foranstaltninger.
The decision was published on 11 September in the Official Journal of the European Union [5], all interested parties being invited to submit comments on the measures in question.
Tyskland udtalte sig den 12. november 2002 om indledningen af proceduren.
Germany commented on the initiation of the procedure on 12 November.
Fra interesserede parter modtog Kommissionen i alt 54 bemærkninger, herunder en stillingtagen med ca. 2000 underskrifter.
The Commission received a total of 54 submissions from third parties, including a petition with some 2000 signatures.
Disse bemærkninger blev videresendt til Tyskland den 7. februar 2003 med en anmodning om at tage stilling til disse.
These were forwarded to Germany on 7 February 2003, with a request for comments.
Den 26. februar 2003 bad Tyskland om en forlængelse af svarfristen, og der blev givet en frist til den 27. februar.
On 26 February Germany asked the Commission to extend the time limit for its reply, which was granted on 27 February.
Kommissionen modtog Tysklands svar den 19. marts.
Germany's reply was finally received in the Commission on 19 March.
Den 5. juni 2003 blev der holdt et møde efter tysk anmodning. Til dette møde sendte Tyskland Kommissionen et brev den 4. juni 2003 som forberedelse til mødet. Den 2. juli 2003 sendte Tyskland yderligere et brev.
On 5 June a meeting took place at Germany's request; Germany submitted a preparatory letter to the Commission on 4 June; this was followed by a further letter on 2 July.
Klagerne sendte deres skriftlige stillingtagen til Kommissionen den 13. august 2003 forud for et møde, der blev holdt på deres foranledning den 29. august 2003.
The complainants commented in writing to the Commission on 13 August prior to a meeting which took place at their request on 29 August.
Den 5. marts 2004 sendte Kommissionen Tyskland klagernes brev af 13. august 2003.
On 5 March 2004 the Commission forwarded the complainants' letter of 13 August 2003 to Germany.
Tyskland svarede ved brev af 5. april 2004.
Germany replied to this by letter dated 5 April.
BESKRIVELSE AF ORDNINGEN
DESCRIPTION OF THE SCHEME
Det tyske brændevinsmonopol og dets udvikling
The German spirits monopoly and its development
Det tyske brændevinsmonopol blev indført med lov af 8. april 1922 [6] og blev ændret ved lov af 2. maj 1976 [7] som resultat af en række domme afsagt af De Europæiske Fællesskabers Domstol, bl.a. dommen af 17. februar 1976 i sag 45/75 (Rewe-Zentrale) [8].
The German spirits monopoly was introduced by the Law of 8 April 1922 [6] and amended as a consequence of decisions of the Court of Justice of the European Communities (inter alia Case 45/75 Rewe-Zentrale [7] by the Law of 2 May 1976 [8].
Den nye lov af 2. maj 1976 om brændevinsmonopolet afskaffede den politik for prisstøtte begrundet i territoriale beskyttelsesforanstaltninger, som var i strid med artikel 31 i EF-traktaten (tidligere artikel 37), og erstattede den med en ordning for priskompensation.
The new Law of 2 May 1976 on the Spirits Monopoly abolished the price support policy resulting from the territorial protective measures, which infringed Article 31 EC (ex Article 37), and replaced them with a price compensation mechanism.
Den 9. april 1976 anmeldte Tyskland den ændrede lov om brændevinsmonopolet [9] i henhold til artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3) i EF-traktaten i forbindelse med artikel 4 i Rådets forordning nr. 26 af 4. april 1962 om anvendelse af visse konkurrenceregler inden for produktion og handel med landbrugsvarer [10].
On 9 April 1976 Germany notified to the Commission the reformed Spirits Monopoly Law [9] under Article 93(3) (now Article 88(3)) of the EC Treaty read in conjunction with Article 4 of Council Regulation No 26 of 4 April 1962 applying certain rules of competition to production of and trade in agricultural products [10].
I artikel 4 i denne forordning hedder det: »Bestemmelserne i artikel 93, stk. 1 og 3, første sætning, i traktaten finder anvendelse på den støtte, der ydes til produktion af eller handel med de varer, der er anført i bilag II i traktaten« [nu og i det følgende bilag I til EF-traktaten; fremhævet af Kommissionen] [11].
Article 4 of the said Regulation states: ‘The provisions of Article 93(1) and of the first sentence of Article 93(3) of the Treaty shall apply to aids granted for production of or trade in the products listed in Annex II to the Treaty’ [now and in what follows Annex I of the EC Treaty, Commission italics] [11].
Medlemsstaterne har som følge heraf en simpel meddelelsespligt, uden at en tilladelse fra Kommissionens side skulle være påkrævet.
Consequently, the Member States have a simple duty to inform, without an authorisation by the Commission being necessary.
I sin anmeldelse påpegede Tyskland over for Kommissionen, at landet også fremover ville overholde sin lovmæssige forpligtelse til at opkøbe de indenlandske brændevinsproducenters produktion til en pris, der dækker omkostningerne.
In its letter of notification, Germany pointed out to the Commission that it would continue to meet its legal obligation to buy up the production of domestic spirits manufacturers at a cost covering price.
I anmeldelsen fra 1976 blev der ikke skelnet efter produktets art, dvs. mellem neutral alkohol og aromatiseret alkohol, som f.eks. kornbrændevin.
In the 1976 notification, no distinction was made by type of product, i.e. between neutral alcohol and aromatic alcohol such as grain brandy.
Kommissionen reagerede på daværende tidspunkt ikke på ordlyden af anmeldelsen.
The Commission did not comment at that time on the wording of the notification.
Efter lovændringen i 1976 bestod monopolet i, at Bundesmonopolverwaltung für Branntwein (»BfB«), som er underlagt finansministeriet, opkøber og markedsfører alkohol.
Following the amendment of the statute in 1976, the monopoly consisted in the buying-up and marketing of alcohol by the Federal Spirits Board (‘BfB’, Bundesmonopolverwaltung für Branntwein).
BfB køber alkoholen til de lovmæssigt garanterede priser, rektificerer den [12] og sælger den til markedspriser.
The BfB buys the alcohol at statutorily guaranteed prices, rectifies it [12] and sells it at market prices.
En undtagelse herfra er kornbrændevin.
This does not include grain brandy.
For kornbrændevins vedkommende fik Deutsche Kornbranntwein-Vermarktung GmbH (DKV) [13], der blev grundlagt den 14. juni 1930, ved lov af 2. maj 1976 en tilsvarende opgave som BfB, dog kun til opkøb og markedsføring af kornbrændevin.
In the case of grain brandy, Deutsche Kornbranntwein-Vermarktung GmbH (‘DKV’, German Grain Brandy Marketing) [13], founded on 14 June 1930, was given a similar task to the BfB by the Law of 2 May 1976, but only for the buying-up and marketing of grain brandy.
Med loven fra 1976 fik DKV for det første eneret på at opkøbe størstedelen af den indenlandske produktion af kornbrændevin til lovmæssigt garanterede priser, som dækker producenternes omkostninger, uanset om der er tale om industriel eller landbrugsmæssig produktion [14], og for det andet eneret på at markedsføre kornbrændevin til markedspriser, evt. efter bearbejdning eller rektifikation.
The 1976 Law granted DKV the exclusive right to purchase the bulk of domestic grain brandy production at statutorily guaranteed prices which cover the costs [14] of the producers, whether industrial or agricultural, and to market the grain brandy at market prices, if necessary after conversion and/or rectification.
Indtil 2000 blev over 80 % af al den kornbrændevin, der fremstilles i Tyskland, markedsført af DKV og de resterende 20 % af producenterne selv [15].
Up to the year 2000, over 80 % of the grain brandy produced in Germany was marketed by DKV, and the other 20 % by the distilleries themselves [15].
DKV får som modydelse for at løse den opgave, organisationen har fået i henhold til § 82 i loven om brændevinsmonopolet, en godtgørelse, som, da der ikke findes nogen markedspris, fastsættes i overensstemmelse med retningslinjerne for prisfastsættelse ved offentlige indkøb på grundlag af kostpriser (LSP).
In return for performing the statutory duty transferred to it in Article 82 of the Spirits Monopoly Law, DKV receives a consideration, which in the absence of a market price is determined in accordance with the Basic principles of pricing public contracts on a total production cost basis (LSP).
De tyske producenter af kornbrændevin, som har krav på støtte, har leveringspligt over for DKV i et omfang svarende til deres brændingsrettigheder, som hvert år fastsættes af staten.
The German grain brandy producers entitled to aid are obliged to deliver to DKV quantities corresponding to their distillation rights, which are determined annually by the government agencies.
De kan også producere en større mængde alkohol, men så er der ikke længere nogen prisgaranti.
They may also produce a larger quantity of alcohol, but without a price guarantee.
De landbrugsbaserede brænderier er i modsætning til de industrielle brænderier af indlysende grunde ifølge lov forpligtede til at forarbejde de producerede grundstoffer (korn) og selv at udnytte biprodukterne fra destillationen i deres landbrugsbedrifter, dvs. at de f.eks. bruger bærmen fra destillationen som foder til kvæg og gyllen som gødning.
The agricultural distilleries (in contrast to the commercial ones, for obvious reasons) have a statutory duty to process the materials (grain) which they produce themselves and to use the by-products of distillation in their farming operations, e.g. feeding the stillage to cattle and using the slurry as fertiliser.
Nogle brænderier/producenter udnytter og markedsfører imidlertid også selv hele deres produktion eller en del af den uden at gå gennem DKV.
Some distilleries/producers, however, also exploit and market all or part of their production themselves, without making use of DKV.
I så tilfælde får de på basis af de brændingsrettigheder, de har fået tildelt af DKV, godtgjort de omkostninger til rektifikation, oplagring og markedsføring, som DKV har sparet.
Where this is the case, they receive from DKV, as part of the distillation rights granted to them, the equivalent of the rectification, storage and marketing costs which DKV has saved.
Producenterne er således økonomisk ligestillede med dem, der lader deres produktion overgå til DKV.
These producers, therefore, are placed on an equal financial footing with those who deliver their production to DKV.
Med HSanG blev monopolet ændret med det formål at beskære støtten.
In the HsanG, amendments were made to the monopoly in order to reduce the aid.
For det første blev kredsen af støttemodtagere begrænset, og der kom delvis nye regler for udbetaling af støtten.
First of all, the group of recipients was restricted and the mechanism for allocating the aid partly revised.
Efter af HSanG er trådt i kraft, er det kun de landbrugsbaserede brænderier, der har kunnet drage fuld nytte af de gamle regler, da de industrielle brænderiers brændingsrettigheder i henhold til § 40, stk. 5, i den ændrede lov om brændevinsmonopolet blev fastsat til 50 % af de normale brændingsrettigheder for regnskabsårene 2000/2001 til 2005/2006 [16].
Following the entry into force of the HsanG, only the agricultural distilleries qualify fully for the old scheme, since under Article 40(5) of the amended Spirits Monopoly Law the distillation rights of the commercial distilleries for the operating years 2000/2001 to 2005/2006 were fixed at 50 % of the regular distillation rights [16].
Efter den ved lov fastsatte overgangsperiode frem til 2005/2006 er det kun de landbrugsbaserede brænderier, der har krav på støtte.
After the transitional period up to 2005/2006 provided for in the statute, only the agricultural distilleries are eligible for aid.
De industrielle brænderier, som i henhold til § 58a i loven om brændevinsmonopolet (som ændret ved HSanG) ikke længere kan være omfattet af monopolet efter regnskabsåret 2006/2007, dvs. fra den 30. september 2006, kan dog allerede fra 2001 frivilligt trække sig ud af monopolet.
The industrial distilleries, which under Article 58a of the Spirits Monopoly Law as amended by the HSanG may no longer be part of the monopoly at all after the 2006/2007 operating year, i.e. after 30 September 2006, may, however, already leave the monopoly voluntarily as from 2001.
For at kompensere for tab, som de industrielle brænderier uvægerligt vil lide, er det fastsat i lovgivningen, at de brænderier, der trækker sig ud af monopolet før tiden, får kompensation.
To offset the inevitable losses of the industrial distilleries, the legislator has provided that those who leave the monopoly early will receive compensatory payments.
Derfor har de fleste industrielle brænderier valgt at trække sig ud før tiden.
For this reason, many of the industrial distilleries have opted to leave the monopoly early.
For at undgå forskelsbehandling kan også de landbrugsbaserede brænderier ifølge loven forlade monopolet; de får da den samme kompensation som de industrielle brænderier.
On grounds of equal treatment, agricultural distilleries too may apply under the Law to leave the monopoly, in which case they receive the same compensatory payments as the industrial distilleries.
DKV skal varetage den opgave, organisation fik overdraget ved loven af 2. maj 1976 indtil den 30. september 2006; derefter vil BfB kunne overtage denne opgave.
DKV will carry out the task transferred to it by the Law of 2 May 1976 up to 30 September 2006; thereafter the BfB could take over its role.
Godtgørelse af fremstillingsomkostningerne
Offsetting production costs
Afviklingen af monopolet for import af brændevin i anden halvdel af 70’erne og åbningen af markedet førte straks til en stigning i den tyske brændevinsimport og samtidig til en tydelig tilbagegang i salgspriserne på brændevin, uden at den pristilbagegang kunne mærkes hos producenterne.
The dismantling of the spirits import monopoly in the second half of the 1970s and the opening-up of the market led immediately to a significant increase in German imports of spirits and at the same time to a significant decline in the selling price of spirits, without a noticeable fall in the manufacturers' prices.
Monopolet tilpassede sig (via DKV og BfB) til de nye markedsbetingelser og sænkede sine egne salgspriser til et konkurrencedygtigt niveau.
The monopoly adapted (through DKV and the BfB) to the new market conditions and lowered its own selling prices to a competitive level.
Således faldt salgsprisen på alkohol fra gennemsnitligt 333 DEM/hl i 1976 til 115 DEM/hl i perioden 1999/2000.
Thus the selling price of alcohol declined from an average of DEM 333/hl in 1976 to DEM 115/hl in 1999/2000.
I 1999/2000 beløb den lovmæssigt fastsatte overtagelsespris, som DKV skulle tilbyde producenterne af kornbrændevin, sig til 263 DEM pr. hl alkohol (over for 296 DEM/hl, som BfB betaler producenterne af andre former for brændevin).
For 1999/2000, the statutory purchase price which DKV had to pay the grain distilleries was DEM 263 per hl alcohol (compared with DEM 296/hl paid by the BfB to producers of other spirit).
Denne overtagelsespris er beregnet sådan, at producenternes omkostninger er dækket.
The purchase price is calculated in such a way as to cover the producers' costs.
Referenceomkostningerne udgør gennemsnitlige produktionsomkostninger, som en samvittighedsfuld producent har for fremstilling af en hektoliter alkohol.
The reference costs are the average production costs of a conscientious producer per hectolitre of alcohol.
I samme periode androg salgsprisen for kornbrændevin gennem DKV 157 DEM/hl alkohol (over for 93 DEM/hl for neutral alkohol).
In the same period, the selling price for grain brandy through DKV was DEM 157/hl alcohol (as against DEM 93/hl for neutral alcohol).