natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I den foreliggende sag mente Kommissionen, at den økonomiske fordel, som LSH fik i kraft af den indskudte egenkapital, navnlig bestod i en øget udlånsmasse til LSH's kommercielle, konkurrenceudsatte udlånsaktiviteter (egenkapitalens forretningsudvidende funktion).
In the present case, the Commission regarded the economic advantage conferred on LSH by the injection of own funds as consisting in particular in the increase in its commercial, competitive lending capacity (by dint of the business-expansion function of equity capital).
Da godtgørelsen for langsigtede risikofrie investeringer allerede lå på ca. 9 %, da midlerne blev overdraget, dvs. ultimo 1990, var Kommissionen stærkt i tvivl om, hvorvidt den betalte faste godtgørelse og/eller en godtgørelse på 0,5 % eller [...] % om året for de faktisk anvendte midler — selv uden hensyn til det nødvendige risikotillæg — kunne betragtes som almindelig markedspraksis.
As Germany had already indicated that the rate of remuneration for a long-term, risk-free investment of assets stood at around 9 % per annum at the end of 1990, when the transfer of assets took place, the Commission had serious doubts as to whether the flat-rate remuneration paid and/or an extra 0,5 % or […] % per annum for the equity capital actually used could be deemed normal for the market, irrespective of any necessary risk premium.
Kommissionen anerkendte dog allerede i beslutningen om at indlede proceduren, at der ved fastsættelsen af den normale godtgørelse på markedet skal tages hensyn til, at den indskudte kapital ikke var likvid.
However, the Commission had already acknowledged in its decision to initiate the procedure that the contributed capital's lack of liquidity should not be disregarded when determining the normal market remuneration.
Selv om bankens ikke-likvide egenkapital gjorde det muligt at øge dens udlånsmasse, måtte der ifølge Kommissionen tages hensyn til, at LSH — ved et indskud af ikke-likvid kapital — kun kunne øge sit forretningsomfang maksimalt ved at refinansiere den samlede ekstra udlånsmasse på kapitalmarkedet.
Although the bank's non-liquid equity capital permitted an increase in the volume of its lending, it had to be borne in mind that LSH could achieve the full extent possible of any increase in its business volume only if it refinanced the additional lending in full on the capital market.
Delstaten kunne således ikke forvente samme forrentning som en investor, der indskyder likvid kapital, hvorfor det var rimeligt at foretage et tilsvarende nedslag.
The Land could not therefore expect the same return as a provider of liquid capital, and the appropriate remuneration had to be reduced accordingly.
Kommissionen kunne ikke anerkende, at delstaten Slesvig-Holsten ved overdragelsen af WKA- og WAK-formuerne havde påset, at den fik behørig del i de af bankens afkast, der kommer til udbetaling, og i bankens værditilvækst.
The Commission could not see that the Land of Schleswig-Holstein, when transferring WKA's and WAK's assets, had ensured that it was going to participate to an appropriate extent in the distribution of the bank's profits and the increase in its value.
Delstaten Slesvig-Holsten havde navnlig ikke insisteret på at få ændret ejerforholdet i egen favør, hvad der imidlertid havde været påkrævet for at sikre, at udbyttebetalingerne og værdistigningerne svarede til den indskudte kapital.
In particular, the Land did not insist on a change in the ownership structure in its favour, which it would have had to do in order to ensure that dividend payments and increases in value were consistent with the level of invested capital.
Da ingen af undtagelsesbestemmelserne i EF-traktatens artikel 87, stk. 2 og 3, og artikel 86, stk. 2, fandt anvendelse i den foreliggende situation, forekom statsstøtten ikke forenelig med fællesmarkedet.
As none of the exemptions provided for in Article 87(2) and (3) or Article 86(2) of the EC Treaty applied in the present case, the state aid appeared not to be compatible with the common market.
KOMMENTARER FRA TYSKLAND OG LSH
COMMENTS BY GERMANY AND LSH
Det blev gjort gældende, at LSH kun i begrænset omfang havde kunnet disponere over IB-kapitalen, da kapitalen modsat almindelig kernekapital ikke eller kun i begrænset omfang opfyldte tre væsentlige funktioner: a) finansieringsfunktionen, som LSH kun ville have kunnet disponere over, hvis hele WAK og WKA var blevet overdraget, b) garantifunktionen, som var yderst begrænset, da IB-kapitalen var efterstillet LSH's øvrige egenkapital. Derudover sikrede pligten til at tilføre supplerende midler, at IB-kapitalen heller ikke ville blive taget i brug, hvis LSH blev insolvent, og c) desuden kunne IB-kapitalen kun i begrænset omfang anvendes til at skabe forretninger, dels da den del af kapitalen, der skulle anvendes som sikkerhed for de ejendomme, der var overdraget til IB, skulle fratrækkes, dels da udvidelsen af IB's egne forretninger indebar, at den del af IB-kapitalen, der stod til rådighed for LSH, var blevet mindre i de senere år.
It was submitted that IB's capital had been of only limited use to LSH since, unlike ordinary core capital, it failed to perform — or performed only to a limited extent — three important functions: (a) the financing function, which would have been at LSH's disposal only if WAK and WKA had been transferred in full; (b) the guarantee function, which was severely restricted as IB's capital was subordinate in liability to LSH's other equity capital (moreover, a replenishment commitment ensured that IB's capital would not be used even in the event of LSH becoming insolvent); (c) IB's capital was also of only limited use for generating business because, first, part of it had to be deducted for use as cover for the Land's real estate transferred to IB and, second, the portion of IB's capital available to LSH had shrunk in recent years because of IB's own expansion of business.
Det blev derfor konkluderet, at den indskudte IB-kapital ikke skulle betragtes som et almindeligt indskud af selskabskapital, og at de særlige forhold i sagen ville reducere den godtgørelse, delstaten kunne forvente som passende for IB-kapitalen.
The conclusion reached was that the transfer of IB's capital should not be regarded as a normal capital investment and that the special circumstances of the case reduced the remuneration which the Land was entitled to expect as appropriate.
Det blev videre gjort gældende, at der ikke var tale om statsstøtte i henhold til EF-traktatens artikel 87, stk. 1.
It was also submitted that there is no state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty in the present case.
IB-kapitalen var blevet indskudt med præcis dette formål.
That was precisely the purpose of the transfer of IB's capital.
I forhold til den historiske forståelse af denne statsgarantiordning ville det ikke være rimeligt at reducere Anstaltslast til de hæftende parters blotte pligt til at sikre organet mod konkurs.
To reduce Anstaltslast to a mere obligation on the guarantor to keep the institution out of bankruptcy would be inconsistent with the historical understanding of this established guarantee arrangement.
For det andet gør LSH gældende, at den udfører tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
Second, LSH argues that it provides services of general economic interest.
For det tredje var kravet om en gennemsnitsforrentning i strid med EF-traktatens artikel 87, stk. 1, sammenholdt med EF-traktatens artikel 295, da det ville være i strid med princippet om ligebehandling af private og offentlige virksomheder, jf. EF-traktatens artikel 295, at stille et sådant specifikt krav til den offentlige investor.
Third, the average return requirement is said to be at variance with Article 87(1) EC, read in conjunction with Article 295 EC, since imposing such a special requirement on the public investor infringes the principle of equal treatment of private and public undertakings arising from Article 295 EC.
Passende godtgørelse efter det markedsøkonomiske investorprincip
Appropriate remuneration according to the principle of the market-economy investor
Der blev set på tre forskellige økonomiske modeller til at beregne, hvad der er en normal godtgørelse på markedet for et kapitalindskud: en model baseret på forsikringspræmien, en model baseret på risikoprofilen og en model baseret på selskabskapitalen.
Three different economic approaches were discussed which could be used to calculate the normal market remuneration for a capital injection: the insurance premium approach, the risk profile approach and the share capital approach.
Ved forsikringspræmiemodellen tages der udgangspunkt i, at WAK og WKA ikke blev overdraget til LSH fuldt ud, og at øremærkningen betød, at delstaten bevarede hele likviditeten.
The starting-point for the insurance premium approach is the fact that the transfer of WAK's and WKA's assets to LSH was subject to restrictions and that, because of their special purpose, the liquidity remained entirely with the Land.
Efter denne model er det derfor kun den risiko, delstaten havde for, at IB-kapitalen blev taget i brug i tilfælde af delstatsbankens konkurs, der skal godtgøres.
As a result, remuneration is said to be payable only for the risk to the Land that IB's capital might be used in the event of the Landesbank becoming insolvent.
Ved risikoprofilmodellen fastsættes den passende godtgørelse på markedet ud fra den investeringsrisiko, der er forbundet med en investering i en banks ansvarlige egenkapital.
Under the risk profile approach, the point of reference for determining the appropriate market remuneration is the risk underlying an investment in a bank's liable equity capital.
I den forbindelse sammenlignes indskuddet af kapital, der svarer til IB-kapitalen, med kapitalinstrumenter, der i kraft af deres økonomiske profil kan sammenlignes med delstatens investering. Heraf udledes derefter den normale godtgørelse på markedet.
In this respect, the transfer of assets such as IB's capital is compared with capital market instruments that are similar to the Land's investment in terms of economic profile, and the normal market remuneration is determined as a result.
Selskabskapitalmodellen er væsentligt mere sammensat og medfører oftere fejl, men anvendes den korrekt, fører også denne model til samme resultat som de to andre modeller.
The share capital approach is much more complex and prone to errors but, if applied properly, it should yield the same result as the other two approaches.
Der blev fremsat følgende kommentarer til den oprindelige rentesats og de enkelte tillæg og nedslag:
The following comments were made on the basic interest rate used and the individual premiums and discounts applied:
Minimumsforrentning efter skat: Det blev gjort gældende, at satsen på 12 % var sat for højt i betragtning af de aktuelle indtægtsforhold i banksektoren, især for offentlige banker.
Minimum return after tax: Given current earnings in the banking sector, and especially public banks, the 12 % rate applied is said to be too high.
Der burde højst anvendes en basissats på 11 %.
The basic rate should be 11 % at most.
Der henvises i den forbindelse til de forskellige ekspertvurderinger, der blev forelagt i WestLB-sagen.
Reference is made here to various expert reports submitted in the WestLB case.
Risikotillæg: Det blev gjort gældende, at det ikke var berettiget med risikotillægget på 1,5 % i beslutning 2000/392/EF, og at det helt burde opgives.
Risk premium: It is argued that the 1,5 % risk premium in Decision 2000/392/EC is unwarranted and should be dropped altogether.
I LSH's tilfælde var der tale om et kapitalindskud på 1,6 mia. DEM og ikke — som i WestLB's tilfælde — et indskud på 5,9 mia. DEM (stor finansiel investering).
The capital injection in LSH totalled only DEM 1600 million, compared with DEM 5900 million in the WestLB case (a substantial financial investment).
Hertil kom, at det ikke var investeringens omfang, men risikostrukturen, der var afgørende for en investor.
Moreover, from the investor's standpoint, what matters is not the size of the investment, but the risk structure.
Derudover var det forhold, at der ikke var blevet tildelt flere stemmerettigheder, ikke relevant i LSH's tilfælde, da det ikke ville have sikret større indflydelse at have flere stemmerettigheder.
The failure to increase voting rights is not pertinent in the LSH case as additional rights would not have secured any greater influence.
Den tredje grund, der blev anført, dvs. at IB-kapitalen ikke var fungibel, var heller ikke relevant, da IB-kapitalen ganske vist var indskudt i LSH for et ubegrænset tidsrum, men ikke uigenkaldeligt.
The third argument raised, namely the lack of fungibility of IB's capital, is also dismissed as inaccurate since IB's capital was transferred to LSH for an unlimited period, but not irrevocably.
Nedslag på grund af manglende likviditet: Det blev gjort gældende, at ulempen rent likviditetsmæssigt var, at LSH — på grund af begrænsningerne ved indskuddet — kun modtog IB-kapitalen som efterstillet kapital, men måtte skaffe tilsvarende likvide midler på kapitalmarkedet, da delstaten bevarede IB-kapitalens likviditet.
Discount for lack of liquidity: The liquidity cost is said to reside in the fact that, because of the restrictions on the transfer, LSH received IB's capital only as subordinated capital but had to obtain the corresponding liquidity on the capital market, since the liquidity of IB's capital remained with the Land.
Den samlede ekstra forrentning af fremmedkapitalen skulle derfor — til den risikofrie rentesats — trækkes fra det krav på udbytte, delstaten havde som investor.
The additional interest on the outside funds — up to the amount of the risk-free interest rate — should therefore be deducted in full from the return demanded by the Land as an investor.
Efter tysk selskabsskatteret var der derfor ikke tale om beskatning af virksomheden.
Accordingly, under German corporation tax law, it is not levied on the undertaking.
Selskabsskattemæssig godtgørelsesordning: Fastholder Kommissionen den model, der er selskabskapitalbaseret, skal den efter LSH's opfattelse enten tage hensyn til det særlige skattetilgodehavende, som en sammenlignelig privat investor ville have haft på sit udbytte, eller lægge et tilsvarende fiktivt skattetilgodehavende til delstatens udbytte.
Corporation tax credit procedure: LSH argues that, if the Commission wishes to abide by its share capital approach, it must either subtract the tax credit balance from the return of a comparable private investor or add a corresponding fictional tax credit balance to the Land's return.
Ejervirkning, coupon effect, nedslag for den faste godtgørelse: LSH nævner andre økonomiske virkninger, der fører til, at den godtgørelse, der må anses for »passende« for IB-kapitalen, reduceres.
Owner effect, coupon effect, discount for fixed remuneration: LSH mentions other economic effects that lead to a reduction in what can be regarded as an ‘appropriate’ remuneration for IB's capital.
Det blev videre gjort gældende, at det var irrelevant rent statsstøtteretligt, hvordan LSH havde indrømmet delstaten Slesvig-Holsten en godtgørelse for den indskudte IB-kapital.
It was also argued that it was irrelevant for the purposes of state aid legislation how the Land of Schleswig-Holstein arranged a remuneration from LSH for the transfer of IB's capital.
Den godtgørelse, der var blevet betalt til delstaten, måtte også vurderes ud fra de synergifordele, der var opnået ved indskuddet.
In assessing the remuneration paid to the Land, account must be taken of the synergy gains achieved through the transfer.
IB-kapitalens overdragelse til LSH havde gjort det muligt for delstaten Slesvig-Holsten at opnå en højere pris for de poster, WestLB og Landesbank Baden-Württemberg havde erhvervet i LSH, end hvis dette indskud ikke var blevet foretaget.
The transfer of IB's capital enabled the Land to obtain a higher price than would have otherwise been possible for holdings in LSH acquired by WestLB and Landesbank Baden-Württemberg.
For så vidt angår den særlige reserve i form af fast ejendom, blev det anført, at denne hverken havde en finansieringsfunktion eller en forretningsudvidende funktion for LSH, da den ikke var blevet godkendt som lovbestemt kernekapital af BAKred.
It was also claimed that the special-purpose real-estate reserve did not perform either a financing or a business-generating function for LSH since it was not recognised by BAKred as core capital for supervisory purposes.
Der skulle ikke være betalt en godtgørelse for de aktiver, der blev overdraget til LSH som særlig reserve i form af fast ejendom, da indskuddet ikke gav LSH en økonomisk fordel, for hvilken en investor, der disponerer ud fra markedsøkonomiske betragtninger, ville have krævet en godtgørelse.
No remuneration need therefore be paid for the assets transferred to LSH as a special-purpose real-estate reserve since the transfer conferred no economic advantage on LSH for which a market-economy investor would have demanded a remuneration.
Alt i alt var der ikke tale om statsstøtte ved overdragelsen til LSH af delstaten Slesvig-Holstens formue, der var bestemt til boligbyggeri.
To sum up, the transfer of the housing-promotion assets of the Land of Schleswig-Holstein to LSH was said not to constitute state aid.
En hypotetisk privat investor ville have foretaget et tilsvarende indskud.
A hypothetical private investor would have undertaken a similar transfer.
LSH havde for dette indskud betalt delstaten en passende godtgørelse, der svarer til den normale godtgørelse på markedet.
The Land received for the transfer to LSH an appropriate remuneration in line with market conditions.
V. BEMÆRKNINGER FRA BDB
V. COMMENTS BY THE BDB
LSH har efter BdB's opfattelse ikke betalt en passende godtgørelse for den indskudte kernekapital og har dermed modtaget statsstøtte.
The BdB submits that LSH did not pay an appropriate remuneration for the transferred core capital and was therefore in receipt of state aid.
BdB gjorde i sine bemærkninger af 29. juli 2003 til den procedure, der den 13. november 2002 var blevet indledt mod flere delstatsbanker, gældende, at spørgsmålet om, hvilken godtgørelse der var passende, måtte afgøres ved hjælp af den metode, Kommissionen havde anvendt i beslutning 2000/392/EF.
In its comments of 29 July 2003 on the procedures initiated in respect of the Landesbanks on 13 November 2002, the BdB states that the question of whether the remuneration was appropriate should be determined using the method employed by the Commission in Decision 2000/392/EC.
BdB nåede i sine bemærkninger frem til, at overdragelsen af den særlige formue til boligbyggeri og støtteprojekter kan sammenlignes med en tilførsel af selskabskapital i alle fem nævnte sager angående delstatsbanker og dermed også i LSH's tilfælde.
In its comments the BdB came to the conclusion that the transfer of housing-construction and promotion-related assets in all five of the above Landesbank cases, i.e. also in the case of LSH, can be compared to an injection of share capital.
Næsten alle delstatsbanker havde ifølge BdB haft brug for ny kernekapital efter 1992 for at kunne opfylde de strengere krav i det nye solvensdirektiv.
Nearly all the Landesbanks are said to have required fresh core capital from 1992 onwards in order to meet the stricter requirements arising from the Solvency Directive.
Derfor kunne man ifølge BdB slutte, at den indskudte kapital kun kunne sammenlignes med den form for egenkapitalinstrumenter, der var godkendt som kernekapital (tier 1-kapital) og disponibel i Tyskland det år, overdragelsen fandt sted.
It can therefore be concluded, the BdB argues, that the capital injected can be compared only with equity instruments that were recognised as core capital (‘tier 1 capital’) and available in Germany in the year of the transfer.
Da de pågældende kapitalindskud blev foretaget, var det kun selskabskapital og passive kapitalindskud, der blev godkendt som kernekapital i Tyskland.
At the time of the respective transfers, only share capital and silent partnership reserves were recognised as core capital in Germany.
BdB gjorde for det første gældende, at passive kapitalindskud til forskel fra selskabskapital, der blev stillet til rådighed, kun havde en begrænset løbetid eller kunne trækkes ud og skulle betales tilbage til investoren efter løbetidens udløb.
First, unlike share capital, silent partnership contributions were valid for a limited period only or could be terminated and had to be paid back to the investor on maturity.
En investor kunne derfor ikke forvente at få samme godtgørelse for et passivt kapitalindskud som for egenkapitalinstrumenter, der var blevet godkendt af banktilsynet for et ubestemt tidsrum.
An investor could not therefore expect to receive the same remuneration for a silent partnership contribution as for equity instruments recognised for supervisory purposes for an unlimited period.
BdB påpegede for det andet, at selv om det i flere tilfælde blev gjort gældende, at den indskudte kapital var efterstillet selskabskapitalen ifølge aftaler mellem delstatsbankens ejere, betød dette ikke nødvendigvis en mindre risiko for investor.
Second, although in some cases it was asserted that the transferred capital was subordinate in liability to share capital pursuant to agreements between the Landesbanks' owners, this did not necessarily mean a lower risk for the investor.
Den indskudte kapital udgjorde i alle tilfælde en betragtelig del af den samlede kernekapital, til dels endog over 50 %.
In all cases the transferred capital made up a significant proportion of the total core capital, sometimes even more than 50 %.
For det tredje gjorde BdB gældende, at forskellen mellem passive kapitalindskud og selskabskapital også var blevet bekræftet af Basel-komitéen for Banktilsyn, for så vidt angår banktilsynets definition af kernekapital.
Third, the BdB submits that the difference in quality between silent partnership contributions and share capital is confirmed by the definition of core capital for supervisory purposes adopted by the Basle Committee for Banking Supervision.
Minimumsgodtgørelse for en investering i selskabskapital i en delstatsbank
Minimum remuneration for a share-capital investment in a Landesbank
BdB gør gældende, at alle metoder til at beregne en passende godtgørelse (forrentning) for selskabskapital, der stilles til rådighed, går ud fra en risikofri forrentning tillagt en risikopræmie.
The BdB argues that all methods of determining an appropriate remuneration (return) for the provision of share capital start from a risk-free return and add a risk premium.
Forventet forrentning af en risikobetonet investering
Expected return on a high-risk investment
I sine bemærkninger af 29. juli 2003 tog BdB udgangspunkt i en langfristet markedsrisikopræmie på i alt 4,6 %.
In its comments of 29 July 2003, it assumed in the first place a long-term market risk premium of a uniform 4,6 %.
BdB fastsætter derefter delstatsbankernes betaværdi, dvs. bankernes individuelle risikopræmie, med hvilken den generelle markedsrisikopræmie skal justeres.
It then determined the beta value for the Landesbanks, i.e. the individual risk premium for the banks by which the general market-risk premium was to be adjusted.
BdB meddelte i nævnte bemærkninger, at man beregnede betaværdierne statistisk, dvs. at betaværdierne blev anslået ud fra en historisk stikprøve.
The BdB stated that it had determined the beta values statistically, which means that it estimated them on the basis of a historical data sample.
BdB nåede i denne forbindelse frem til en betaværdi på over 1 for alle delstatsbankerne og for alle observerede tidsrum.
The BdB initially concluded that all the beta values for all the Landesbanks and periods considered were greater than one.
Med udgangspunkt i en risikofri basisrentesats på 9,74 % og en betafaktor for LSH på 1,1105 nåede BdB frem til, at der, da IB-kapitalen blev overdraget (pr. 31. december 1990), kunne forventes en minimumsgodtgørelse for en investering i selskabskapital på 14,85 % om året.
On the basis of a risk-free basic interest rate of 9,74 % and a beta factor for LSH of 1,1105, the BdB calculated the expected minimum remuneration for an investment in the share capital of LSH to be 14,85 % per annum at the time when IB's capital was transferred on 31 December 1990.