natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den omstændighed, at den tyske tilsynsførende myndighed har behandlet indskuddet som reserve, taler for, at den kapital, der blev stillet til rådighed, snarere kan sammenlignes med selskabskapital end med passive kapitalindskud.
The fact that the German supervisory authority treated the capital made available as a reserve suggests that it resembles share capital rather than a silent partnership.
Desuden er risikoen for at miste i hvert fald en del af den indskudte kapital ved konkurs eller likvidation heller ikke mindre end risikoen ved en investering i selskabskapital, for WBK-formuen udgør en stor del af LBB's egenkapital, og LBB anvendte i mange år en stor del af de aktiver, der blev stillet til rådighed, til at dække risikobetonede aktiver.
Moreover, the risk that the transferred capital might at least partially be lost in the event of insolvency or liquidation is no less than the risk associated with a share capital investment since WBK's assets make up a considerable part of LBB's equity capital and LBB used it extensively for many years to cover risk-bearing assets.
Likviditetsmæssige ulemper ved den særlige reserve
Liquidity costs of the special-purpose reserve
Med en »normal« kapitaltilførsel til en bank får banken både likviditet og et egenkapitalgrundlag, som er en tilsynsmæssig betingelse for, at den kan udvide sine aktiviteter.
A ‘normal’ capital injection into a bank supplies it both with liquidity and with an own funds base which it requires for supervisory reasons to expand its activities.
For at udnytte bankens kapital fuldt ud, dvs. for at udvide sine 100 % risikovægtede aktiver med en faktor på 12,5 (dvs. 100 divideret med solvensnøgletallet på 8 %), er banken nødt til at foretage en 11,5 gange så stor refinansiering på finansmarkederne.
In order to use the capital in full, i.e. to expand its 100 % risk-adjusted assets by a factor of 12,5 (i.e. 100 divided by a solvency ratio of 8), the bank must refinance itself on the financial markets 11,5 times over.
Forenklet sagt fremkommer forrentningen af egenkapitalen som forskellen mellem 12,5 gange modtagne og 11,5 betalte renter af denne kapital minus bankens øvrige omkostninger (f.eks. administrationsudgifter).
Put simply, the difference between 12,5 times the interest received and 11,5 times the interest paid minus other costs of the bank (e.g. administration) gives the profit on the equity.
Bortset fra grundkapitalen på 187,5 mio. DEM fik LBB i første omgang ikke tilført likviditet som følge af overdragelsen af WBK-formuen.
Apart from the nominal capital of DEM 187,5 million, the transfer of WBK's assets did not provide LBB with initial liquidity.
LBB har derfor yderligere finansieringsomkostninger svarende til kapitalbeløbet, hvis den skaffer de nødvendige midler på finansmarkederne for fuldt ud at udnytte de aktivitetsmuligheder, som den får i kraft af den ekstra egenkapital, dvs. for at udvide de risikovægtede aktiver med 12,5 gange kapitalbeløbet (eller for at bevare eksisterende aktiver af denne størrelsesorden).
LBB therefore faced additional funding costs equal to the amount of the capital if it was to raise the necessary funds on the financial markets to take full advantage of the business opened up by the additional capital, i.e. to expand risk-adjusted assets by 12,5 times the capital amount (or to maintain existing assets at that level).
På grund af disse ekstra omkostninger, som ikke opstår ved egenkapital, der tilføres i anden form, skal der foretages et tilsvarende nedslag ved beregningen af en passende godtgørelse.
Because of these extra costs, which do not arise in the case of other forms of injected equity capital, the appropriate remuneration must be reduced accordingly.
En investor, der disponerer ud fra markedsøkonomiske betragtninger, kan ikke forvente at få den samme godtgørelse som ved tilførsel af kontant kapital.
A market-economy investor could not expect to be remunerated in the same way as for a cash injection.
Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at der ikke skal tages højde for den samlede refinansieringssats.
The Commission does not believe that the entire refinancing interest rate has to be taken into account.
Refinansieringsomkostninger er driftsudgifter og nedsætter dermed den skattepligtige indkomst.
Refinancing costs constitute operating expenses and therefore reduce taxable income.
Bankens nettoresultat falder således ikke med det beløb, der yderligere betales i renter.
This means that the bank's net result is not reduced by the amount of additional interest expenses incurred.
En del af disse udgifter udlignes nemlig gennem en lavere selskabsskat.
These expenses are offset in part by reduced corporation tax.
Det er kun nettoudgifterne, der skal tages i betragtning som en ekstra byrde for LBB som følge af den overførte kapitals særlige karakter.
Only the net costs should be taken into account as an additional burden on LBB because of the special nature of the capital transferred.
Alt i alt anerkender Kommissionen således, at der for LBB opstår yderligere »likviditetsomkostninger« svarende til »refinansieringsomkostninger minus skat«.
Overall, the Commission accepts that LBB incurs additional ‘liquidity costs’ to the extent of ‘refinancing costs minus corporation tax’.
Parterne gik under forhandlingerne om aftalen — ligesom ved aftalen om Hamburgische Landesbank, hvor overdragelsen skete på samme tidspunkt — ud fra en langsigtet risikofri sats på 7,23 %.
In the negotiations on their understanding, the parties, as in the Hamburgische Landesbank case, in which the transfer took place at the same point in time, took as a basis the long-term risk-free rate of 7,23 %.
Derudover blev parterne enige om at gå ud fra en fast skattesats på 50 %.
They also agreed to assume a flat 50 % tax rate.
Herved kom man frem til en nettorefinansieringssats på 3,62 % og dermed et tilsvarende likviditetsnedslag.
This produces a net refinancing rate of 3,62 % and thus a corresponding liquidity discount.
Nedslaget gælder kun for den særlige reserve.
This discount applies only to the special-purpose reserve.
Beregning af den minimumsgodtgørelse, der kan påregnes for den særlige reserve og grundkapitalen
Determination of a likely minimum remuneration for the special-purpose reserve and the nominal capital
En investor, der handler ud fra markedsøkonomiske betragtninger, baserer sine afkastforventninger på de historiske gennemsnitsforrentninger, der i reglen også giver ham en forestilling om virksomhedens fremtidige resultater, og på de konklusioner, han bl.a. drager af en analyse af virksomhedens forretningsmodel i det tidsrum, investeringen vedrører, virksomhedsledelsens strategi og kvalitet og udsigterne i den pågældende branche.
A market-economy investor bases his return expectations on historical average returns, which generally also give him an idea of what the company's future performance is likely to be, as well as on the conclusions he draws from an analysis of the company's business model for the period of the investment, the strategy and quality of its management and the prospects for the economic sector concerned.
Virksomheder, der har brug for kapital, skal overbevise potentielle investorer om, at de på lang sigt mindst kan give den forrentning, der i gennemsnit forventes af virksomheder, der har en tilsvarende risikoprofil, og som er aktive i samme branche.
Companies in need of capital have to convince potential investors that, over the long term, they will be able to earn at least the average rate of return that can be expected of companies with a comparable level of risk and operating in the same economic sector.
Kan en virksomhed ikke leve op til forventningerne om en forrentning, der mindst svarer til gennemsnittet, vil investoren ikke foretage investeringen, men overveje at investere i en anden virksomhed, som har bedre udsigter ved samme risiko.
If a company cannot fulfil these expectations of an at least average return, the investor will refrain from investing in it and will consider investing in another company which offers better prospects for the same risk.
Der er forskellige metoder til at beregne den passende minimumsgodtgørelse.
There are various methods of determining an appropriate minimum return.
De rækker fra forskellige typer finansieringsmodeller til capital asset pricing-modellen (CAPM-modellen).
They range from differing variants of the financing approach to the Capital Asset Pricing Model (CAPM) method.
For at illustrere de forskellige modeller er det nyttigt at sondre mellem to komponenter, nærmere bestemt en risikofri forrentning og en projektspecifik risikopræmie: passende minimumsforrentning af en risikobetonet investering = risikofri basissats + risikopræmie for den risikobetonede investering.
For the purposes of describing the various approaches, it is helpful to distinguish between two components, namely the risk-free return and a project-specific risk premium: the appropriate minimum return for a high-risk investment = the risk-free base rate + a risk premium for the high-risk investment.
Den passende minimumsforrentning af en risikobetonet investering kan derfor beskrives som summen af den risikofrie forrentningssats og den ekstra risikopræmie for overtagelsen af risikoen ved den pågældende investering.
The appropriate minimum return on a high-risk investment can therefore be described as the sum of the risk-free rate of return and the additional risk premium for assuming the specific investment risk.
I overensstemmelse hermed er grundlaget for enhver beregning af forrentningen altid en investering uden risiko for misligholdelse og med en formodet risikofri forrentning.
Accordingly, the basis for any return determination is the existence of a default-risk-free form of investment with an assumed risk-free return.
Den risikofrie basissats bestemmes normalt ud fra den forventede forrentning af fastforrentede værdipapirer fra statslige emittenter (eller et indeks, der er baseret på sådanne værdipapirer), da der her er tale om investeringer med en relativ lav risiko.
The expected return on fixed-rate securities issued by state issuers (or an index based on such securities) is usually taken to determine the risk-free base rate since such securities represent a form of investment with comparatively little risk.
Risikopræmien beregnes dog forskelligt alt efter den pågældende model:
The various methods differ, however, when it comes to determining the risk premium:
Finansieringsmodellen: En investors forventede egenkapitalforrentning udgør fremtidige finansieringsomkostninger for den bank, der disponerer over kapitalen.
Financing approach: an investor's expected return on capital represents, from the point of view of the bank using the capital, future financing costs.
Ved denne model bestemmer man først de historiske egenkapitalomkostninger, som sammenlignelige banker har haft.
Under this approach, the historic capital costs incurred by comparable banks are first of all determined.
Det aritmetiske gennemsnit af de historiske kapitalomkostninger sættes derefter lig med de forventede fremtidige egenkapitalomkostninger og dermed lig med investors forventede forrentningskrav.
The arithmetic average of the historical capital costs is then compared with the future expected equity capital costs and hence with the investor's expected return requirement.
Finansieringsmodel med compound annual growth rate: Det centrale ved denne model er, at der anvendes en geometrisk og ikke en aritmetisk middelværdi.
Financing approach with Compound Annual Growth Rate: at the heart of this approach stands the use of the geometric rather than the arithmetic mean value.
Capital asset pricing-modellen (CAPM-modellen): CAPM-modellen er den mest kendte og hyppigst afprøvede model inden for den moderne finansverden og kan anvendes til at beregne en investors forventede forrentning efter følgende formel: forventet forrentning = risikofri rentesats + (markedsrisikopræmie x beta).
CAPM: the CAPM is the best-known and most frequently tested model of modern financial economics, by which the return expected by an investor can be determined using the following formula: expected return = risk-free interest rate + (market risk premium x beta).
Betafaktoren er et udtryk for størrelsen af en virksomheds risiko i forhold til den samlede risiko for alle virksomheder.
The beta factor is used to quantify the risk of a company relative to the overall risk of all companies.
Risikopræmien for den pågældende investering fås ved at gange markedets risikopræmie med betafaktoren.
The risk premium for the specific investment is obtained by multiplying the risk premium of the market by the beta factor.
CAPM-modellen er den mest udbredte model til beregning af investeringsafkast for større børsnoterede virksomheder.
The CAPM is the predominant method of calculating investment returns in the case of large listed companies.
Da LBB ikke er en børsnoteret virksomhed, er det imidlertid ikke umiddelbart muligt at aflede betaværdien.
However, since LBB is not a listed company, it is not possible directly to infer its beta value.
CAPM-modellen kan derfor kun anvendes ved hjælp af en anslået betafaktor.
The CAPM can be used only on the basis of an estimate of the beta factor.
Tyskland ser generelt kritisk på CAPM-modellen.
(12 1) Germany generally takes a critical view of the use of the CAPM.
Da det kom til stykket, anvendte parterne ikke desto mindre CAPM-modellen i den aftale, de indgik, og nåede frem til en passende godtgørelsessats på 10,19 % for overførslen af grundkapitalen og den særlige reserve i LBB.
In the end, the parties none the less used it as a basis in their understanding, obtaining an appropriate rate of remuneration for the transfer of the nominal capital and the special-purpose reserve to LBB of 10,19 %.
Parterne baserede deres beregninger på CAPM-modellen og gik ud fra en risikofri basisrentesats på 7,23 % for LBB pr. 31. december 1992. Rentesatserne er beregnet ud fra en formodning om, at WBK-formuen skulle stilles varigt til rådighed for LBB.
Using the CAPM, the parties applied a risk-free base rate of 7,23 % at 31 December 1992 for LBB, on the assumption that WBK's assets were to be made available to LBB on a permanent basis.
Parterne undlod derfor at anvende en risikofri forrentning på en bestemt dato — som sås på markedet på indskudstidspunktet — for en bestemt investeringsperiode (f.eks. ti års forrentning ved statsobligationer), da de ikke mente, at en sådan betragtning tog højde for reinvesteringsrisikoen, dvs. risikoen for ikke at kunne reinvestere kapitalen til den risikofrie rentesats efter investeringsperioden.
The parties thus decided not to use a risk-free rate obtaining on the market on a given reference date for a fixed investment period at the time of the transfer (e.g. 10-year return on government bonds) since such an approach would disregard the reinvestment risk, i.e. the risk that it would not be possible to invest again at the level of the risk-free rate once the investment period had expired.
Efter parternes opfattelse kan der bedst tages hensyn til investeringsrisikoen ved at lægge et afkastindeks, et såkaldt total return index til grund.
In the view of the parties, a total return index was the best way of taking the investment risk into account.
Parterne anvendte derfor det REX10 Performance-indeks, der er fastlagt af Deutsche Börse AG, og som er udtryk for afkastet af en investering i obligationer udstedt af Forbundsrepublikken Tyskland med nøjagtig ti års løbetid.
They opted, therefore, for the REX10 Performance Index of Deutsche Börse AG, which tracks the performance of an investment in 10-year Federal bonds.
De i sagen anvendte indekstal omfatter ultimokurserne for REX10 Performance-indekset for årene fra 1970.
The index series used in the present case contains the relevant year-end levels of the REX10 Performance Index after 1970.
Parterne beregnede derefter forrentningerne pr. år, som afspejler den trend, der også fremgår af det benyttede REX10 Performance-indeks for perioden 1970-1992, og nåede derved frem til ovennævnte risikofri basisrentesats på 7,23 % (31. december 1992).
The parties then calculated the rate of return per annum, which reflects the trend tracked by the REX10 Performance Index in the period 1970 to 1992 and, in this way, arrived at the risk-free base rate of 7,23 % (at 31 December 1992).
Da indskuddet skulle stilles varigt til rådighed for LBB, synes metoden til at beregne den risikofri basisrentesats at være hensigtsmæssig i dette særlige tilfælde.
Since the contribution was to be made available to LBB on a permanent basis, the method of determining the risk-free base rate seems appropriate in this specific case.
Desuden er det anvendte REX10 Performance-indeks alment anerkendt som datakilde.
Moreover, the REX10 Performance Index is a generally recognised data source.
De beregnede risikofrie basisrentesatser synes derfor at være egnede til anvendelse i sagen.
The risk-free base rate calculated by the parties thus appears appropriate here.
Betafaktoren på 0,74 blev anslået ud fra en ekspertvurdering, som KPMG havde foretaget ved hjælp af justerede betafaktorer for alle børsnoterede kreditinstitutter i Tyskland, og som Kommissionen ligger inde med.
The beta factor of 0,74 was estimated on the basis of a KPMG report, of which the Commission has a copy, on adjusted beta factors for all listed credit institutions in Germany.
Denne betafaktor anses for passende på grundlag af ekspertvurderingen og under hensyn til LBB's forretningsstrategi.
In the light of the report and of LBB's business profile, this beta factor may be regarded as appropriate.
Markedsrisikopræmien på 4,0 % synes efter Kommissionens opfattelse også berettiget.
The Commission also regards the market-risk premium of 4,0 % as acceptable.
Den såkaldte generelle langfristede markedsrisikopræmie, dvs. forskellen mellem den langfristede gennemsnitlige forretning af en almindelig aktieportefølje og statsobligationer, blev allerede behandlet flere gange i WestLB-sagen, som resulterede i beslutning 2000/392/EF.
The so-called general long-term market-risk premium, i.e. the difference between the long-term average return on a normal share portfolio and the return on government bonds, was applied on several occasions in the proceedings leading to Decision 2000/392/EC.
I de ekspertvurderinger, der blev udarbejdet i sagen, blev forskellen — alt efter metode, betragtet periode og datagrundlag — sat til ca. 3-5 %.
The expert reports relating to that case applied margins of around 3 % to 5 %, depending on the method used, the reference period and the underlying data.
Som eksempel kan nævnes, at der i en ekspertvurdering, der blev udarbejdet for BdB, blev regnet med hhv. 3,16 % og 5 %, at der i en anden ekspertvurdering, der blev udarbejdet for WestLB som led i samme sag, blev regnet med hhv. 4,5 % og 5 %, og at Lehman Brothers, der også arbejdede for WestLB, regnede med en sats på 4 %.
For example, one report commissioned by the BdB calculated alternative figures of 3,16 % and 5 %, while another, commissioned by WestLB in the same case, arrived at calculations of 4,5 % and 5 %, and Lehman Brothers, which was also working for WestLB, calculated a rate of 4 %.
På den baggrund ser Kommissionen ikke i den foreliggende sag grund til at fravige den markedsrisikopræmie, der blev anvendt i aftalen.
Against this background, the Commission here sees no reason to depart from the market-risk premium used in the understanding.
Går man ud fra CAPM-modellen, hersker der efter Kommissionens opfattelse ingen tvivl om, at den minimumsgodtgørelse, parterne regnede sig frem til, kan anses for passende.
On the basis of the CAPM, the Commission has no doubt that the minimum remuneration determined by the parties can be regarded as appropriate.
Kommissionen mener derfor, at en sats på 10,19 % om året er en passende minimumsgodtgørelse (efter selskabsskat og før investorskat).
Accordingly, it sets the minimum remuneration at 10,19 % per annum (after corporation tax and before investor tax).
Intet forrentningstillæg på grund af et ejerskab på 100 %
No return premium on account of the 100 % ownership
Det skal undersøges, om den fastsatte minimumsgodtgørelse bør justeres.
It must be examined whether there are grounds for adjusting the minimum remuneration calculated.
I overensstemmelse med den fremgangsmåde, der blev anvendt i de øvrige sager angående delstatsbanker, kan følgende tre forhold berettige til et sådant tillæg på grund af transaktionens særlige karakter: at der for det første ikke blev udstedt nye kapitalandele i selskabet og dermed heller ikke tildelt nye stemmerettigheder, at der for det andet var tale om et ekstraordinært stort beløb, og at investeringen for det tredje ikke var fungibel.
Based on the approach used in the other Landesbank cases, the following three particularities of the transaction may justify such a premium: first, the non-issuance of new shares in the company with the associated voting rights; second, the exceptional volume of the asset transfer; and third, the lack of fungibility of the assets.
Som i de andre sager finder Kommissionen det ikke berettiget med et tillæg, for så vidt angår de to sidstnævnte forhold.
As in the other proceedings, the Commission does not consider a premium to be justified in relation to the last two aspects.
Det er heller ikke muligt at foretage et tillæg for det forhold, at der ikke blev udstedt nye kapitalandele i selskabet og dermed heller ikke tildelt nye stemmerettigheder, eftersom delstaten Berlin allerede ejede 100 % af stemmerettighederne.
Nor is it possible to apply a premium in relation to the failure to issue new shares with voting rights given that the Land of Berlin owned 100 % of the voting shares.
Ingen nedsættelse af godtgørelsen for at tage højde for aftalen om en fast godtgørelse
No reduction in the remuneration to take account of the agreement of a fixed amount
Ved aktier afhænger godtgørelsen direkte af virksomhedens resultater, og den kommer primært til udtryk i form af udbytte og en andel i virksomhedens værditilvækst (f.eks. udtrykt i højere aktiekurser).
In the case of shares, the remuneration depends directly on the performance of the company and is expressed mainly in the form of dividends and a share in the increased value of the company (e.g. expressed in share price increases).
Delstaten modtager en fast godtgørelse, hvis størrelse bør afspejle disse to aspekter af godtgørelsen for en »normal« kapitaltilførsel.
The Land receives a fixed remuneration the level of which should reflect these two aspects of remuneration for ‘normal’ equity injections.
Det kan hævdes, at den faste godtgørelse, som delstaten modtager i stedet for en godtgørelse, der er direkte knyttet til LBB's resultater, udgør en fordel, som retfærdiggør, at godtgørelsessatsen nedsættes.
It could be argued that the fact that the Land receives a fixed remuneration instead of one directly linked to LBB's performance constitutes an advantage which justifies a reduction in the rate of the remuneration.
Hvorvidt en sådan fast godtgørelse rent faktisk er mere fordelagtig end en variabel udbytterelateret godtgørelse, afhænger af virksomhedens fremtidige resultater.
Whether such a fixed rate actually constitutes an advantage as compared with a variable, profit-linked rate depends on the company's performance in the future.
Bliver resultaterne dårligere, er den faste sats en fordel for investor, men bliver de bedre, er den en ulempe.
If the performance declines, a fixed rate benefits the investor, but if it improves it places him at a disadvantage.
Den faktiske udvikling kan imidlertid ikke efterfølgende anvendes til at vurdere beslutningen om at foretage den pågældende investering.
However, actual performance cannot be used retrospectively to assess the investment decision.
Kommissionen mener derfor, at godtgørelsessatsen ikke skal nedsættes af den grund.
Taking all these factors into consideration, the Commission believes that the rate of remuneration should not be reduced for this reason.
Samlet godtgørelse for grundkapitalen og den særlige reserve
Overall remuneration for the nominal capital and the special-purpose reserve