natgillin/translations-raw huggingface dataset:
der henviser til Bogotáerklæringen af 26. marts 2010 om gennemførelsen af Accrahandlingsprogrammets (PAA) principper i syd-syd-samarbejdet,
having regard to the Bogotá Statement of 26 March 2010, which concerns the implementation of the principles of the Accra Agenda for Action (AAA) in the context of South-South cooperation,
der henviser til Tuniskonsensussen: »Targeting Effective Development« af 4.-5. november 2010 om udarbejdelse af en afrikansk dagsorden om udviklingseffektivitet,
having regard to the ‘Tunis Consensus: Targeting Effective Development’ of 4 and 5 November 2010, which is an African agenda for development effectiveness,
der henviser til rapporten fra Komitéen for Udviklingsbistand (DAC) under OECD med titlen »Bistandseffektivitet: situationsrapport om gennemførelsen af Pariserklæringen«, juni 2009,
having regard to the OECD Development Assistance Committee (DAC) report on aid effectiveness, which is a progress report on the implementation of the June 2009 Paris Declaration,
der henviser til arbejdsdokumentet fra Kommissionens tjenestegrene om EU's handlingsplan for ligestilling mellem kønnene og styrkelse af kvinders indflydelse og stilling igennem udviklingssamarbejdet 2010-2015 (SEK(2010)265) og til Rådets konklusioner af 14. juni 2010 om 2015-målene, hvori Rådet giver udtryk for støtte til EU's handlingsplan på dette område,
having regard to the Commission staff working document entitled ‘EU Plan of Action on Gender Equality and Women´s Empowerment in Development 2010-2015’ ( SEC(2010)0265 ), and to the Council Conclusions of 14 June 2010 on the Millennium Development Goals, which endorse the relevant EU action plan,
der henviser til meddelelse fra Kommissionen af april 2011 om styrkelse af EU's ansvar i forbindelse med udviklingsfinansiering - bidrag til fagfællebedømmelsen af EU's officielle udviklingsbistand ( KOM(2011)0218 ),
having regard to the Commission communication of April 2011 entitled ‘Enhancing EU Accountability on Financing for Development towards the EU Official Development Assistance Peer Review’ ( COM(2011)0218 ),
der henviser til Kommissionens initiativ fra marts 2010 om en struktureret dialog til fremme af et effektivt partnerskab inden for udviklingspolitikken, der har til formål at udvikle praksisorienterede metoder, som kan gøre civilsamfundsorganisationernes og de lokale myndigheders inddragelse i det europæiske samarbejde mere effektiv,
having regard to the initiative launched by the Commission in March 2010 entitled ‘Structured Dialogue: for an efficient partnership in development’, which seeks to identify practical ways of ensuring more effective involvement of civil society organisations and local authorities in European cooperation,
der henviser til »Final report of the Evaluation of the Paris Declaration: Phase 2«, der blev offentliggjort i maj 2011,
having regard to the ‘Final Report on the Evaluation of the Paris Declaration: Phase 2’, published in May 2011,
der henviser til betænkning fra Udviklingsudvalget ( A7-0313/2011 ),
having regard to the report of the Committee on Development ( A7-0313/2011 ),
der henviser til, at det fjerde forum på højt plan (HLF-4) om bistandseffektivitet bør definere de fremtidige tilsagn om en mere effektiv udviklingsbistand, og at forummet vil bidrage til etableringen af en ny arkitektur for international bistand i forbindelse med årtusindudviklingsmålenes (OMD) opfyldelse inden 2015 - og fremover;
whereas the Fourth High Level Forum on aid effectiveness (HLF-4) is expected to map out future commitments aimed at making development aid more effective, and to help develop a new international aid architecture in the run-up to the 2015 deadline for achieving the Millennium Development Goals (MDG) and beyond;
der henviser til, at Pariserklæringens principper i langt højere grad fokuserer på støttemetoder end på udformning af effektive udviklingspolitikker; der henviser til, at flere faktorer har vanskeliggjort gennemførelsen af Accrahandlingsplanen om bistandseffektivitet: den finansielle krise, nedskæringer i udbetalingen af den officielle udviklingsbistand, ændret politik hos visse bidragydere, der kræver flere resultater på kort sigt, samt nytilkomne offentlige og private bidragydere, som ikke er medlem af DAC, og hvis fremgangsmåde ikke er underlagt konsensuelle samarbejdsnormer;
whereas the principles set out in the Paris Declaration focus primarily on the mechanisms of aid delivery rather than on the framing of effective development policy; whereas the Accra Agenda for Action on Aid Effectiveness (AAA) has been hampered by several factors: the financial crisis, a reduction in the payments level of official development assistance (ODA), changes in the policies of some donors, who wish to see more short-term results´, and the emergence of new public and private donors who are not members of the Development Assistance Committee (DAC) and whose approach is not governed by consensual cooperation standards;
der henviser til, at en stigende del af den samlede offentlige udviklingsbistand (ODA) hidrører fra vækstlande, der ikke er medlemmer af OECD;
whereas an increasing proportion of total ODA comes from emerging countries which are not members of the OECD;
der henviser til, at de seneste overvågnings- og evalueringsstudier viser, at modtagerlandene har gjort mere end donorlandene for at gennemføre forpligtelserne i Pariserklæringen og Accrahandlingsplanen;
whereas recent monitoring studies and assessments have shown that recipient countries have done more than donor countries to implement the commitments set out in the Paris Declaration and the AAA;
der henviser til, at tidligere konferencer på højt plan ikke har afstedkommet det nødvendige politiske pres eller en retligt bindende ramme, og at Pariserklæringens iværksættelse følgelig ikke har medført den forventede reduktion i opsplitningen af bistanden, og at alt for mange operationer stadig mangler gennemsigtighed, f.eks. på området konditionaliteter,
whereas former high level conferences failed to produce the necessary political pressure or a legally binding framework and whereas implementation of the Paris Declaration has failed to produce the anticipated reduction in aid fragmentation, with too many operations still lacking transparency, for example with regard to conditionalities;
der henviser til, at gennemsigtighed og ansvar er de grundlæggende betingelser for bistandseffektivitet ikke blot i forholdet mellem donorer og modtagerregeringer, men også i forholdet mellem stat og samfund, der henviser til, at Accrahandlingsprogrammets donorer og partnerlande har aftalt, at de rettidigt vil give detaljerede oplysninger om de nuværende og kommende strømme af bistand, så udviklingslandene kan udvikle deres budget og foretage en grundigere gennemgang af deres regnskaber, der desuden henviser til, at det stadig er af afgørende betydning, at donorlandene støtter en styrkelse af de parlamentariske institutioner og inddragelsen af de lokale myndigheder og civilsamfundets organisationer med det formål at sikre en fast forankring af udviklingspolitikken i den demokratiske proces;
whereas transparency and accountability – both between the governments of donor and recipient countries and between the state and society – are prerequisites for aid effectiveness; whereas donors and partner countries agreed in the AAA to provide detailed information on current and future aid flows in good time to enable developing countries to draw up their budgets and audit their accounts more accurately; whereas, likewise, it remains crucial for donor countries to support the strengthening of the institution of parliament and the involvement of local authorities and civil society organisations, so as to anchor development policy firmly in the democratic process;
der henviser til, at EU og dets medlemsstater bidrager med mere end halvdelen af den offentlige udviklingsbistand (ODA) på verdensplan og derfor spiller en vigtig rolle i forbindelse med bistandseffektivitetsprogrammet;
whereas the EU and its Member States contribute more than half of global ODA and therefore play an important role in the aid effectiveness programme;
der henviser til, at det med henblik på det fjerde forum er vigtigt at minde donorlandene om deres forpligtelse til inden 2015 at afsætte 0,7 % af deres BNP/BNI til udviklingsstøtte, lade kønsaspektet indgå som en stærk komponent i alle deres politikker og praksis over for udviklingslandene, definere ODA mere præcist og overholde Accrahandlingsprogrammets stadig gældende principper; der henviser til, at der er behov for at gå ud over den offentlige udviklingsbistand og opbygge partnerskaber, der kan understøtte visionen om en udvikling, som landene selv har taget initiativ til og selv styrer;
whereas it is important, in the run-up to the fourth Forum, to remind donor countries of their commitment to devote 0.7% of their GNP/GNI to development aid by 2015, to include a significant gender equality component in all policies and practices in the context of their relations with developing countries, to define ODA more rigorously and to uphold the principles laid down in the AAA, which remain valid, and whereas there is a need to move beyond ODA in order to build partnerships aimed at supporting the emergence of a vision of development that is owned and driven by the countries themselves;
der henviser til, at udviklingsbistandssektoren er i konstant forandring, og at bistandseffektivitetsmekanismerne i højere grad bør afspejle, at der er kommet nye donorer til;
whereas the development aid landscape is constantly evolving, and whereas aid effectiveness mechanisms should better reflect the emergence of new donors;
der henviser til, at al udviklingsfinansiering, herunder innovative finansieringsmekanismer såsom afgiften på finansielle transaktioner og globale fonde til finansiering af sundhed og uddannelse, bør inddrage Pariserklæringens principper og omsætte dem i praksis;;
whereas all forms of development funding, including innovative financing mechanisms such as the financial transaction tax and the global funds for health and education, must embody and put into practice the principles of the Paris Declaration;
der henviser til, at der i Tuniskonsensussen om udarbejdelse af en afrikansk udviklingsdagsorden opfordres til at flytte fokus fra bistandseffektivitet til den bredere dagsorden om udviklingseffektivitet; der henviser til, at de seks elementer, der anføres som centrale for udviklingseffektiviteten i Afrika, er: udbygning af staternes kompetence, styrkelse af den demokratiske ansvarlighed, fremme af syd-syd-samarbejdet, regional fokusering og handling, etablering af nye udviklingspartnerskaber og overvindelse af bistandsafhængighed;
whereas the Tunis Consensus, an African agenda for development, calls for attention to be refocused from aid effectiveness to the broader agenda of development effectiveness; whereas the six elements identified as being crucial for Africa in terms of development effectiveness are: building capable states, developing democratic accountability, promoting South-South cooperation, thinking and acting regionally, embracing new development partners, and outgrowing aid dependence;
understreger nødvendigheden af en ambitiøs holdning fra EU's side på HLF-4, som kan resultere i et væsentligt bidrag til en uddybning og fuld iværksættelse af forpligtelserne vedrørende bistandseffektivitet; håber i betragtning af bistandseffektivitetens væsentlighed for forbedringen af livskvaliteten og fattigdomsbekæmpelsen i modtagerlandene og gennemførelsen af årtusindudviklingsmålene, at EU vil være repræsenteret på højt plan i Busan;
Stresses the need for the EU to adopt an ambitious position at HLF-4 with a view to making a substantial contribution to deepening and fully implementing its aid effectiveness commitments; hopes, in view of the importance of aid effectiveness in terms of improving quality of life, reducing poverty in recipient countries and achieving the MDGs, that the EU will send high-level representatives to Busan;
minder om, at en grundlæggende betingelse for at opfylde dagsordenen om bistandseffektivitet er fuld inddragelse af princippet om »demokratisk ejerskab«, hvilket betyder, at udviklingsstrategien er landestyret og afspejler alle nationale interessenters engagement;
Points out that one of the prerequisites in order to fulfil the ‘aid effectiveness agenda’ is to embrace fully the principle of ‘democratic ownership’, which means that development strategies must be driven by the countries themselves and reflect a commitment on the part of all national stakeholders;
bemærker, at udviklingslandenes regeringer ikke har givet deres parlamenter og civilsamfund tilstrækkeligt råderum til at skabe et reelt ejerskab; opfordrer indtrængende EU til at styrke Paris- og Accraforpligtelserne ved at fremme demokratisk ejerskab i forbindelse med udviklingspolitikker, -planlægning og -aktioner gennem fuld inddragelse af og ansvarlighed over for alle udviklingsinteressenter;
Notes that the governments of developing countries have not left their parliaments and civil societies the necessary room for manoeuvre to allow genuine ownership; urges the EU to strengthen the commitments set out in the Paris Declaration and the AAA by promoting democratic ownership of development policies, planning and measures through full engagement with, and accountability to, all development stakeholders;
mener, at HLF-4 bliver en succes, hvis det munder ud i en slagkraftig forpligtelse til bistandseffektivitet med klare og målbare mål og nøjagtige tidsplaner for deres gennemførelse; understreger, under henvisning til den utilstrækkelige gennemførelse af Pariserklæringen og Accrahandlingsplanen, betydningen af ejerskab i udviklingssammenhæng efter en buttom-up-tilgang og af en bistand, der ikke opsplittes, samt af indførelse af stærke, effektive og uafhængige opfølgnings- og håndhævelsesmekanismer, der inddrager parlamenterne og civilsamfundet på både nationalt og internationalt plan; mener, at hvis bistanden skal være effektiv, bør den behandles og vurderes på baggrund af dens konkrete bidrag til opnåelsen af udviklingsmålene og ikke blot på baggrund af input;
Believes that HLF-4 will be a success if it results in a strong commitment to aid effectiveness, reflected in clear and measureable objectives with a precise timetable for their realisation; mindful of the implementation deficits of the Paris Declaration and AAA, underlines the importance of development ‘ownership’ following a bottom-up approach, of non-fragmentation of aid and, as well as of setting up strong, effective and independent follow-up enforcement mechanisms, involving parliaments and civil society at both national and international level; takes the view that, if it is to be effective, aid should be considered and evaluated in terms of its concrete contribution towards achieving development goals and not only in term of inputs;
minder om, at effektiv bistand indebærer, at de fattige lande får mulighed for at skabe indenlandske indtægter; opfordrer følgelig endnu engang EU til at opprioritere kampen mod skattely og skatteunddragelse og samtidig fremme alternative kilder til udviklingsfinansiering ved bl.a. at indføre en afgift på finansielle transaktioner; opfordrer ligeledes indtrængende EU til at forbedre sin bistand til udviklingslandene, hvad angår skattereformer, med det formål at støtte indførelsen af effektive, retfærdige og bæredygtige skattesystemer, som kan nedbringe fattigdommen og bistandsafhængigheden;
Points out that aid effectiveness requires poor countries to be able to mobilise domestic revenues; urges the EU once again, therefore, to make the fight against tax havens and tax evasion its utmost priority, while also promoting alternative sources of development finance, for example through the introduction of a financial transaction tax; likewise, urges the EU to give developing countries more help with tax reforms, thereby supporting the establishment of effective, efficient, fair and sustainable tax systems, which should have the effect of reducing poverty and aid dependency;
opfordrer donor- og modtagerlandene til straks at træffe foranstaltninger til opfyldelse af forpligtelserne i Pariserklæringen og Accrahandlingsplanen, der møder enkelte hindringer i form af manglende politisk vilje samt bureaukrati og høje transaktionsomkostninger, f.eks. i forbindelse med bistandens afbinding og dens forudsigelighed, konditionalitet og gennemsigtighed; understreger især behovet for at gennemføre Accraforpligtelsen for donorerne til først og fremmest at anvende landesystemer ved bilateralt mellemstatsligt samarbejde og for at løse problemet med uforudsigelige bistandsstrømme; opfordrer desuden donorlandene til at prioritere lokale og regionale leverancer;
Calls on donor and recipient countries to take immediate action to honour their commitments under the Paris Declaration and the AAA, the only obstacles to which are political will, bureaucracy and high transaction costs, for instance as regards the untying of aid, aid predictability, conditionality and transparency; emphasises, in particular, the need to put into practice the commitment made in the AAA whereby, in the context of bilateral cooperation between governments, donors undertake to draw first and foremost on their national systems, and to make aid flows more predictable; also urges donor countries to give priority to local and regional public procurement;
minder om bistandens rolle som løftestang for inklusiv og bæredygtig vækst for at nedbringe fattigdommen og bistandsafhængigheden og fremme jobskabelsen under hensyntagen til det enkelte lands særegenheder og med sikring af øget bistandseffektivitet i de lande, hvor der er mest behov for dette; bemærker ligeledes, at bistand bør betragtes som en midlertidig foranstaltning, der har til formål at skabe selvbærende vækst i udviklingslandene snarere end som en langsigtet løsning;
Points out that aid should serve as a lever for inclusive, sustainable growth in order to reduce poverty and aid dependency and facilitate job creation, taking into account the individual characteristics of each country while strengthening aid effectiveness in those countries whose need is greatest; also notes that aid should be regarded as a temporary measure aimed at fostering self-sustainable growth in developing countries, rather than as a long-term solution;
8. understreger, at denne vækstform hindres af donorernes indkøbspraksis, som ikke tager hensyn til den lokale økonomi, opfordrer følgelig donorerne til at foretrække lokale og regionale indkøb og derved styrke den lokale økonomiske kapacitet; 9.
8 Stresses that such growth is being hampered by certain procurement practices on the part of donors, which disregard the local economy; urges donors, therefore, to give preference to local and regional procurement, thereby enhancing local economic performance; 9.
påpeger, at udviklingsbistanden ikke i sig selv kan udrydde fattigdom, og at den bør sætte ind over for fattigdommens årsager snarere end dens symptomer; understreger behovet for mere effektiv bistand som led i en udviklingsproces, som har til formål at sikre, at der i modtagerlandene skabes stærke, miljøvenlige økonomier, hvor adgangen til grundlæggende sociale ydelser er garanteret for alle, således at man i sidste ende mindsker afhængigheden af bistand; fremhæver i den forbindelse vigtigheden af at skabe et gunstigt klima for rimelig jobskabelse, iværksætteri og innovation i modtagerlandene; opfordrer donorerne til først og fremmest at gøre brug af den lokale økonomiske kapacitet og til at tage aktive skridt til at styrke den;
Points out that development aid is not in itself enough to eradicate poverty and that it should address its causes, rather than its symptoms; emphasizes the need for more effective aid as part of a development process which seeks to create, in recipient countries, strong, environmentally friendly economies in which access to basic social services is guaranteed for everyone and, ultimately, to reduce dependence on aid; stresses, in that connection, the importance of creating a climate conducive to decent work creation, entrepreneurship and innovation in recipient countries; encourages donors to exploit local economic capacities as a matter of priority and to take active steps to strengthen them;
kræver en mere effektiv international samordning af bistandens fordeling mellem de forskellige lande, således at man løser problemet med populære og upopulære bistandsområder; understreger, at målsætningen om at øge bistandens virkning og opnå bedre resultater og større nytteværdi for pengene ikke bør føre til en risikosky udviklingspolitik, der kun fokuserer på »nemme lande«; fastholder, at udryddelse af fattigdom og nød fortsat må være det afgørende kriterium for tildeling af udviklingsbistand;
Calls for more effective international coordination of cross-country aid distribution in order to address the problem of ‘aid darlings’ and ‘aid orphans’; stresses that the aim to increase the impact of aid and to get more results/value for money should not lead to a risk-averse development policy which only focuses on ‘easy countries’; insists that poverty eradication and needs must remain the crucial criteria for the allocation of development aid;
understreger vigtigheden af en nuanceret tilgang til spørgsmålet om bistandens effektivitet, der tager højde for modtagerlandenes udviklingsniveau (mindst udviklede lande, skrøbelige stater og mellemindkomstlande) og specifikke behov; understreger, at det i betragtning af det store antal skrøbelige stater og den kendsgerning, at de er længst væk fra 2015-målene og tegner sig for 75 % af underskuddet, er vigtigt, at der lægges særlig vægt på dette spørgsmål;
Underlines the importance of a differentiated approach to aid effectiveness, taking into account the level of development of the receiving countries (least developed, fragile and middle-income) and their specific needs; highlights that, given the high number of fragile states and the fact that they are the furthest away from achieving the MDGs, accounting for 75 % of the deficit, it is important that special attention is given to this issue;
understreger, at de lokale myndigheders og civilsamfundsorganisationernes inddragelse i udviklingspolitikken er helt afgørende for virkeliggørelsen af 2015-målene og sikringen af en god regeringsførelse; noterer sig med bekymring, at mange civilsamfundsorganisationer, selv om de i Accrahandlingsplanen anerkendes som fuldgyldige udviklingsaktører, udsættes for politikker og fremgangsmåder, der underminerer deres rolle som udviklingsaktører; opfordrer mere generelt donorerne og partnerlandene til at lægge vægt på større anerkendelse af parlamenternes, de lokale myndigheders og civilsamfundets deltagelse og en mere gennemsigtig anvendelse af de nationale systemer;
Stresses that the involvement of local authorities and civil society organisations in development policies is essential in order to achieve the MDGs and ensure good governance; notes that, although the AAA recognises them as ‘development actors in their own right’, many civil society organisations are faced with policies and practices that are undermining their role as development actors; calls, more broadly, on donors and partner countries to place the emphasis on greater recognition of the involvement of parliaments, local authorities and civil society, and on more transparent use of national systems;