natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Er Kommissionen også klar over, at europæere, som allerede har boet i USA i længere tid eller er gift med en person med amerikansk statsborgerskab, ved deres tilbagevenden til Amerika af de amerikanske toldmyndigheder kan nægtes indrejse som besøgende med den begrundelse, at de under falske forudsætninger forsøger at indrejse illegalt i USA, og at de så mod deres vilje kan udvises af landet på sådanne vilkår, at de først må vende tilbage efter udløbet af en femårs periode?
Is the Commission furthermore aware that when Europeans who have already resided in the USA for a long time or are married to a US citizen return to the USA, the US customs service may refuse them admission as visitors, arguing that they are seeking to enter the USA under false pretences and illegally, and that they may then be deported from the country and ordered not to return for the next five years?
Er der efter Kommissionens opfattelse allerede tegn på, at denne praksis med at nægte tilbagerejse er eller vil blive et redskab, hvormed man vil tvinge europæere i Amerika til at sælge deres boliger og virksomheder til en så lav pris som muligt og opsige deres stillinger til fordel for personer, som er amerikanske statsborgere?
Does the Commission have indications that such refusal of permission to return is, or is becoming, an instrument by means of which to compel Europeans in America to sell their homes and businesses as cheaply as possible and to resign from their jobs, to the benefit of US nationals?
Har EU's medlemsstater tilsvarende midler til at frakende indbyggere med amerikansk statsborgerskab opholdstilladelse, ret til tilbagerejse eller arbejdstilladelse?
Do the EU Member States have comparable ways of denying US nationals who are resident within their territory the right to reside indefinitely, return or work?
Anvendes disse midler også i praksis, og sker det, at amerikanere, uden at de har gjort sig skyldige i kriminelle aktiviteter, udvises og ikke må rejse ind i en EU-medlemsstat i et længere tidsrum?
Is this right also exercised in practice, and are Americans deported and kept out of Europe for long periods on this ground without having engaged in any criminal activities?
Hvordan sikres det, at europæere i Amerika og amerikanere i Europa behandles ens på grundlag af gensidighed, når det gælder rettigheder, forpligtelser og udelukkelser?
How will Europeans in America and Americans in Europe be placed on an equal footing as regards their rights, obligations and exclusion, on the basis of reciprocity?
Hvornår sker dette?
When will this be done?
Kilde: TV Nederland 2, programmet Twee Vandaag , 9. december 2003.
Source: TV Nederland 2, Twee Vandaag, 9 December 2003.
I betragtning af den senere tids begivenheder, som har haft mediernes bevågenhed, skal Kommissionen imidlertid understrege, at de fleste EU-borgere med et maskinlæsbart pas er omfattet af den amerikanske ordning om visumfrihed, hvis formålet med et kort ophold er turisme eller en kortvarig forretningsrejse.
However, in view of recent incidents, which have attracted some media attention, the Commission would like to note that most EU citizens, who are in the possession of a machine-readable passport, fall under the visa waiver programme of the United States, if the purpose of their short-term stay is tourism or short-term business.
I alle andre forbindelser, herunder familiesammenførsler, kræves der visum, som der i princippet i forvejen skal ansøges om på et amerikansk konsulat i udlandet eller af det familiemedlem, som er amerikansk statsborger.
Any other purpose, such as family reunification, requires a visa, which has in principle to be requested in advance at the responsible United States consular post abroad or by the family member, who is a United States national.
Personer, der har fået udstedt visum fra et konsulat, kan indbringe sin sag for en immigrationsdomstol, hvis der ved indrejsen opstår problemer i forbindelse med indrejseproceduren.
Persons, who have received a visa from a consular post, have the right of appeal to an immigration judge, if problems occur during the immigration procedure at the point of entry.
Sagen forholder sig anderledes for personer, hvis visumanmodning endnu ikke er imødekommet, eller som ikke i forvejen har ansøgt om visum, for eksempel fordi de troede, de var omfattet af visumfriheden.
A different matter concerns persons, whose visa application is not yet decided or who have not applied for a visa in advance, e.g. because they believed that they would fall under the visa-waiver programme.
De amerikanske myndigheder kan afvise sådanne personers visumanmodninger, hvis de forsøger at opnå visum under falske forudsætninger, eller hvis de tidligere har overtrådt indrejsereglerne.
The United States authorities may reject these persons, if they try to obtain residence under false pretences or if they previously breached immigration rules.
De kan på indrejsestedet straks tilbagesendes af indrejsemyndighederne uden appelmulighed, også selv om en anden indrejseprocedure eller visumanmodning endnu ikke er færdigbehandlet.
They can be returned immediately by the immigration authorities at the point of entry without the possibility of judicial remedy at this stage, even if another immigration procedure or visa application is pending.
Sådanne sager må altid behandles fra udlandet med det relevante konsulats bistand.
Any dispute has to be settled from abroad with the assistance of the consular services.
I princippet anvender medlemsstaterne lignende ordninger for at sikre, at indrejseanmodninger og anmodninger om opholdstilladelse indgives i udlandet, således at konsulaterne kan tage stilling til anmodningen inden indrejsetidspunktet.
In principle, the Member States apply similar systems to ensure that applications for immigration or residence are tabled abroad and decided by the consular services in advance of the entry.
Kun under meget specielle omstændigheder udstedes der indrejsevisa ved grænsen.
Border posts do only under very exceptional circumstances issue entry visas.
Medlemsstaterne kan nægte indrejse eller ophold til enhver borger fra et tredjeland, der ikke opfylder betingelserne for indrejse/ophold.
Member States have the possibility to refuse entry or residence to any national of a third-country, if the provisions on entry and residence are not fulfilled.
Dette gælder også borgere fra tredjelande, såsom USA, hvis borgere er undtaget for visumpligten i forbindelse med ophold af kortere varighed, når de krydser EU's ydre grænser.
This does also concern persons from third countries, such as the United States, whose nationals are exempt from the requirement to possess a short-term visa when crossing the external borders.
Hvis myndighederne for eksempel opdager, at formålet med indrejsen ikke er foreneligt med visumundtagelsen, kan den pågældende person nægtes indrejse.
If, for instance, the authorities discover that the purpose of entry is not compliant with the visa exemption, the person can be rejected.
Reglerne vedrørende muligheden for at appellere sådanne afgørelser afhænger af de nationale love.
The possibility to take legal action against such decisions differs among Member States.
Endvidere kan der igangsættes tilbagesendelsesprocedurer for personer (såkaldte overstayers), der overskrider den tremåneders frist, der gælder i forbindelse med visumfrihed.
Moreover, if somebody exceeds the duration of the visa-free residence of three months (so-called overstayers), removal procedures can be initiated.
Endelig kan personer, der har overtrådt indrejsereglerne i henhold til nationale love nægtes indrejse, de ellers var berettiget til.
Finally, persons, who violated immigration laws, can be banned from a legal re-entry according to national law.
Varigheden af et sådant indrejseforbud afhænger også af de nationale love.
The duration of the re-entry ban depends also on national law.
Kommissionen har ingen konkrete tal for, hvor mange amerikanske statsborgere der har været genstand for tilbagesendelsesprocedurer i medlemsstaterne.
The Commission has no concrete figures on United States nationals, who have been subject to removal procedures in Member States.
2004/C 783 E/202
2004/C 783 E/202
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3935/03
WRITTEN QUESTION E-3935/03
Om: Retternes kompetence i borgerlige sager, herunder handelssager, med grænseoverskridende virkninger i henhold til forordning (EF) nr. 44/2001
Subject: Court with jurisdiction in international civil and commercial matters under Regulation (EC) No 44/2001
For nylig fik jeg på ny kendskab til et problem med hensyn til anvendelsen af denne forordning.
I recently again heard about a problem regarding the application of this regulation.
En arbejdstager fra Tyskland udøvede sin virksomhed i Nederlandene i henhold til en nederlandsk arbejdskontrakt.
An employee from Germany was working in the Netherlands under a Dutch employment contract.
Efter tysk ret kan et ansættelsesforhold bringes til ophør ved ensidig opsigelse, hvilket derimod ikke er muligt efter nederlandsk ret.
Under German law, an employment contract may be terminated by means of unilateral dismissal, but not under Netherlands law.
Da der opstod en arbejdsretlig tvist, måtte den nederlandske arbejdsgiver i henhold til forordning (EF) nr. 44/2001 anmode en tysk domstol om at ophæve arbejdsaftalen, hvilket var helt ukendt for retsvæsenet i Tyskland.
When an employment dispute arose, the Dutch employer was required by Regulation (EC) No 44/2001 to ask a German court to dissolve the employment contract, a procedure completely unknown to the German court.
Er Kommissionen enig i, at de forhold, der er beskrevet ovenfor, fører til komplicerede procedurer og en unødvendig administrativ og økonomisk belastning for virksomheder i grænseområderne og deres arbejdstagere?
Does the Commission agree that the above leads to complicated procedures and places an unnecessary administrative and financial burden on businesses in border regions and their employees?
Agter Kommissionen i overensstemmelse med Parlamentets anmodning at træffe foranstaltninger med henblik på at undgå utilsigtede problemer af denne art i fremtiden?
Will the Commission, as requested by Parliament, take measures to avoid such undesirable situations in future?
I sin lovgivningsmæssige beslutning af 2. september 2003 forkastede Europa-Parlamentet Kongeriget Nederlandenes initiativ, men opfordrede Kommissionen til at behandle de problemer, der især opstår i grænseregioner, fordi retterne i den medlemsstat, hvor arbejdstageren har bopæl, har enekompetence, når en arbejdsgiver søger retslig ophævelse af en arbejdsaftale.
In its legislative resolution of 2 September 2003 the European Parliament, whilst rejecting the initiative of the Kingdom of the Netherlands, called upon the Commission to give proper consideration to the issue of problems resulting, particularly in border areas, from the exclusive jurisdiction of the courts of the Member State in which the employee is domiciled for legal action brought by the employer for judicial annulment of an employment contract.
I den betænkning, som Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked vedtog, foreslås det først at undersøge, om og i hvilket omfang der er opstået eller sandsynligvis vil opstå problemer, og dernæst, afhængigt af undersøgelsesresultaterne, at overveje en ændring af lovgivningen.
The report adopted by the Committee on Legal Affairs and the Internal Market suggests firstly examining whether, and to what extent, problems have arisen or are likely to arise and secondly, depending on the outcome of that analysis, considering amending legislation.
I forbindelse med det almindelige ansvar, Kommissionen har for at overvåge den vedtagne lovgivnings gennemførelse og virkemåde, kan den naturligvis se på det spørgsmål, det ærede medlem rejser, og også ethvert andet problem, den måtte blive gjort bekendt med i forbindelse med Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 .
Within its general responsibility for monitoring the implementation and functioning of adopted legislation the Commission can certainly look at the issue that the Honourable Member is raising, or at any other difficulty with Council Regulation (EC) No 44/2001 that may be brought to its attention.
For så vidt angår det foreliggende spørgsmål, skal det bemærkes, at det, da det ikke er så længe siden, Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 trådte i kraft, og der ikke foreligger ret megen tilgængelig retspraksis, er vanskeligt at gøre rede for, hvor og i hvilket omfang kompetencereglen i artikel 20, stk. 1, har skabt praktiske problemer i tilfælde som dem, der er nævnt i den skriftlige forespørgsel.
As regards the issue in question, it has to be noted that the relatively short period since the entry into force of Council Regulation (EC) No 44/2001 makes it somewhat difficult, due to the absence of much accessible case law, to shed light on the question of where and to what extent the jurisdictional rule of Article 20(1) has led to practical problems in cases such as those mentioned in the written question.
Et værdifuldt bidrag til oplysninger herom vil kunne komme fra Kommissionens database, der giver adgang til de beslutninger, medlemsstaternes domstole har truffet om fortolkningen af forordningen, og som bliver funktionsdygtig i løbet af 2004.
However, the Commission database which will become operational at some point in 2004, providing access to decisions of the Member States' courts on the interpretation of the Regulation will be of considerable value in that respect.
Desuden kunne Det Europæiske Retlige Netværk bestemt være et egnet forum til nærmere undersøgelse af denne sag.
Furthermore, the European Judicial Network could certainly be an appropriate forum to look further into this matter.
Det skal imidlertid bemærkes, at der, selv efter at medlemsstaterne gennem det nederlandske initiativ var blevet gjort opmærksomme på spørgsmålet, ikke var andre medlemsstater — heller ikke dem, der deler grænse med Nederlandene — der rapporterede lignende problemer til Kommissionen eller på nogen måde bakkede initiativet op.
Note has to be taken of the fact, however, that even after the issue had been brought to the Member States' attention by the Netherlands initiative, no other Member State, including those sharing a border with the Netherlands, has reported any similar difficulties to the Commission or lent any support to the initiative.
Med hensyn til det underliggende principielle spørgsmål bekræfter Kommissionen, at den går stærkt ind for princippet om at beskytte arbejdstageren som den svage part, og at den deler synspunktet om, at dette princip skal bevares, som udtrykt i betænkningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked.
As regards the underlying substantive issue, the Commission confirms that it is firmly attached to the principle of the protection of the employee as the weaker party and shares the view expressed in the report by the Committee on Legal Affairs and the Internal Market that this principle should be retained.
Her skal det understreges, at der, hvis det kan konstateres, at det i nogle meget specielle tilfælde ikke er absolut nødvendigt at anvende artikel 20 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 for at beskytte den svage part i en individuel arbejdsaftale, ville være flere mulige løsninger, uden at der nødvendigvis ville blive skabt en ny kompetenceregel.
In that context, it needs to be underscored that if it could be established that in very specific cases the application of Article 20 of Council Regulation (EC) No 44/2001 is not indispensable to protect the weaker party of an individual employment contract, several solutions would be conceivable, without necessarily creating a new jurisdictional rule.
Der er allerede nævnt nogle bestemte muligheder i betænkningen fra Udvalget om Retlige Anliggender og Det Indre Marked.
Some specific possibilities are already mentioned in the report of the Committee on Legal Affairs and the Internal Market.
For eksempel ville forslaget om, at arbejdstageren skal give sit samtykke, for at der kan anlægges sag i den medlemsstat, hvor han normalt udfører sit arbejde, ikke kræve ændring af forordningen, da den mulighed allerede er til stede ifølge artikel 21.
For example, the suggestion to require the employee's consent to the bringing of proceedings in the Member State where he habitually carries out his work would not require any change to the Regulation as that possibility already exists pursuant to Article 21.
Hvis det blev påvist, at anvendelsen af artikel 20 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 skaber praktiske problemer i særlige situationer, ville det således være nødvendigt nøje at gennemgå alle løsningsmuligheder, herunder muligheden for at finde en tilfredsstillende løsning inden for de nuværende rammer af Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 , f.eks. ved aftale om andre retter, som fastsat i artikel 21.
Thus, if it were demonstrated that the application of Article 20 of Council Regulation (EC) No 44/2001 creates practical problems in specific situations, all possible options would have to be carefully analysed, including the possibility that they could be successfully resolved within the current framework of Council Regulation (EC) No 44/2001 , for example by resorting to choice-of-court agreements pursuant to Article 21.
9999/C Q999 E/249
9999/C Q999 E/249
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3938/03
WRITTEN QUESTION E-3938/03
Om: Inddragelse af offentligt beskikkede landmålere ved arealfastsættelse som led i deltagelse i EU-braklægningsprogrammer
Subject: Use of surveying firms, contracted by the public authorities, to measure plot areas in connection with participation in EU set-aside schemes
Ved deltagelse i EU-braklægningsprogrammer er det tilsyneladende altid nødvendigt at fastsætte arealet, når det pågældende areal ikke er identisk med grundstykket i henhold til matrikelregistret.
When farmers take part in EU set-aside schemes, the need to measure plots arises when the area of land in respect of which set-aside funding has been requested is not identical with the area on the plans held by the land register.
For de offentligt beskikkede landmålere i medlemsstaten Tyskland rejses der følgende spørgsmål:
This prompts the following questions, which concern surveying firms contracted by the public authorities in Germany:
Hvordan skal det i henhold til loven bevises, at arealerne er braklagt?
Are there laws stipulating how proof should be provided that the correct area of land has been set aside?
Har ansøgeren i ovennævnte fald pligt til at fastsætte arealet?
In the case outlined above, is the applicant required to have the plot of land in question measured?
Hvem kan eller skal i ovennævnte fald pålægges at fastsætte arealet?
In the case outlined above, who can or must be given the task of measuring the plot in question?
2004/C 84 E/157
2004/C 84 E/157
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3939/03
WRITTEN QUESTION E-3939/03
Om: Renovations- og saltningskøretøjer og deres chaufførers overtrædelse af køre- og hviletidsbestemmelser i forbindelse med udøvelsen af statslige opgaver
Subject: Failure by drivers of refuse and gritting lorries to comply with the rules on driving and rest periods when carrying out public service tasks
Jule- og vintertiden indebærer, at chauffører af renovations- og saltningskøretøjer, der i medlemsstaten Tyskland til dels handler på statens vegne, overtræder de ved lov fastsatte køre- og hviletidsbestemmelser for lastvognschauffører.
Over the Christmas period and during the winter the workload facing drivers of refuse and gritting lorries, whose duties in Germany include some public service tasks, is such that they are unable to comply with the rules governing driving and rest periods for drivers of heavy goods vehicles.
For den offentlige arbejdsgiver og de pågældende beskæftigede i medlemsstaten Tyskland rejses der følgende spørgsmål: —
This state of affairs prompts the following questions, which concern both public-sector employers and the employees in question in Germany: —
Findes der en undtagelse for de ved lov fastsatte køre- og hviletidsbestemmelser, når chauffører er undervejs for at udøve statslige opgaver? —
Can derogations be granted from the rules governing driving and rest periods when drivers are performing public service tasks? —
I bekræftende fald: Med hvor mange timer må køretiden konkret overskrides ved udøvelse af statslige opgaver?
If so, by how many hours can maximum driving periods be exceeded in such cases?
Den forordning, der drejer sig om køre- og hviletiderne for chauffører, nemlig for Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport EFT L 370 af 31.12.1985 . , opstiller i artikel 4 en liste over undtagelser.
The Regulation which governs driving time and rest periods for drivers, Council Regulation (EEC) No 3820/85 of 20 December 1985 on the harmonization of certain social legislation relating to road transport OJ L 370, 31.12.1985 . , sets out a list of exemptions in Article 4.
Ifølge artikel 4, stk. 6 er køretøjer, der benyttes til vejreparationer og vejkontrol og til renovation fritaget fra forordningens bestemmelser.
Under Article 4(6) vehicles which are used for highway maintenance and control as well as refuse collection and disposal are exempt from the Regulation's provisions.
Det følger deraf, at de pågældende køretøjer er fritaget fra forordningens bestemmelser i det tidsrum, hvor de udfører sådanne aktiviteter.
It therefore follows that for the period in which these vehicles carry out such activities, they are excluded from the Regulation's provisions.
Førerne af de to nævnte køretøjskategorier — renovations- og saltningskøretøjer — er derfor ikke omfattet af forordningens bestemmelser.
Thus drivers of the two categories of vehicle mentioned — refuse lorries and gritting vehicles — are not subject to the Regulation's provisions.
Da det forholder sig sådan, er det kun visse bestemmelser i arbejdstidsdirektivet (Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden EFT L 307 af 13.12.1993 . , senest ændret ved Parlamentets og Rådets direktiv 2000/34/EF af 22. juni 2000 EFT L 195 af 1.8.2000 . ), der gælder for disse mobile arbejdstagere, herunder bl.a. kravet om, at de skal have tilstrækkelige hviletider, at de i gennemsnit kun må arbejde 48 timer om ugen i en referenceperiode på fire måneder, som den pågældende medlemsstat dog kan forlænge til 12 måneder.
This being so, only certain provisions of the general working time Directive (Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organization of working time OJ L 307, 13.12.1993 . , as amended by Directive 2000/34/EC of the Parliament and of the Council of 22 June 2000 OJ L 195, 1.8.2000 . ) are applicable to such mobile workers, including, amongst others, the requirements that they should have adequate rest, and that they should work 48 hours per week on average within a reference period of four months that can be extended, by the Member State concerned, up to 12 months.
Desuden kan medlemsstaterne indføre nationale bestemmelser for disse ganske bestemte chauffører.
In addition, Member States may make national rules to cover these particular drivers.
9999/C Q999 E/251
9999/C Q999 E/251
SKRIFTLIG FORESPØRGSEL E-3940/03
WRITTEN QUESTION E-3940/03
Om: Fordrejninger i handelen med sukker
Subject: Distortions in the sugar trade
Kan Kommissionen forklare, hvorledes den har til hensigt at håndtere de fordrejninger i handelen med sukker, der betyder at britiske sukkervareproducenter, som har mange ansatte, må betale 10% mere for sukker end deres konkurrenter på det indre marked og op til tre gange så meget som deres konkurrenter på det globale marked?
Could the Commission explain how it proposes to tackle distortions in the sugar trade which mean that British confectioners employing a large number of people must pay 10% more for sugar than competitors operating within the single market, and up to three times the rate of their global competitors operating outside it?