natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Betænkning af Teitgen, Udvalget om Politiske Anliggender og Eksterne Forbindelser, dokument nr. 5 1954/1955, og Den Fælles Forsamlings beslutning af den 2. december 1954 om Den Fælles Forsamlings beføjelser og udøvelsen heraf , Officielt Tidende af 11.12.1954.
Teitgen Report, Committee for Political Affairs and External Relations, Document Nr. 5 1954/1955 and Common Assembly Resolution of 2 December 1954 concerning the powers of the Common Assembly and their use; ECSC, OJ of 11.12.1954.
I 1960 udarbejdede Den Parlamentariske Forsamling et udkast til aftale om indførelse af direkte valg, som det forelagde for Rådet.
In 1960 the European Parliamentary Assembly drafted a Convention on the introduction of direct elections which it submitted to the Council for consideration.
Betænkning af Dehousse, EFT 37 af 2.6.1960.
Dehousse Report, OJ 37, 2.6.1960.
Der blev imidlertid først gjort fremskridt, da spørgsmålet på topmødet i Haag i december 1969 blev genopført på Rådets dagsorden.
No progress was made on the matter, however, until the summit meeting at The Hague in December 1969 re-established the item on the Council’s agenda.
I Vedel-rapporten fra 1972, som blev udarbejdet efter mandat fra Kommissionen, blev der anbefalet en hurtig gennemførelse af traktatens bestemmelse om direkte valg.
The Vedel Report (1972), mandated by the European Commission, recommended early implementation of the Treaty provision with respect to direct elections.
Rapport fra arbejdsgruppen om udvidelse af Europa-Parlamentets beføjelser, De Europæiske Fællesskabers Bulletin, supplement 4/72.
Report of the Working Party examining the problem of the Enlargement of the Powers of the European Parliament , Bulletin of the European Communities, Supplement 4/72.
Vedel foreslog, at termen "ensartet valgmåde" ikke nødvendigvis skulle forstås sådan, at der skulle opnås total ensartethed i valgsystemet i ét trin: Parlamentet kunne arbejde hen mod en ensartet valglov, når det havde opnået yderligere legitimitet på grundlag af det første direkte valg.
Vedel suggested that the term ‘uniform electoral procedure’ should not necessarily be taken to mean that complete uniformity of electoral system had to be achieved at one step: the Parliament could move towards a single electoral law once it had won extra legitimacy on the strength of its first direct election.
I december 1974 besluttede regeringscheferne på et møde i Paris under forsæde af Valéry Giscard d'Estaing, at man principielt ville gå videre med direkte valg "snarest muligt ... på et tidspunkt i eller efter 1978"
In December 1974, meeting in Paris under the chairmanship of Valéry Giscard d’Estaing, the heads of government took the decision in principle to proceed with direct elections ‘as soon as possible … at any time in or after 1978’.
Det Forenede Kongerige og Danmark tog forbehold.
The UK and Denmark reserved their positions.
Beslutningen blev bekræftet af Det Europæiske Råd i Rom i december det følgende år. .
The decision was confirmed by the European Council in Rome the following December.
Dette kompletterede deres beslutning om at omdanne deres egne ad hoc-topmøder til det formelle Europæiske Råd og kan tilmed have været en form for modydelse.
This complemented their decision to transform their own ad hoc summit meetings into the formal European Council ‑ and may even have been a quid pro quo.
Europa-Parlamentet var allerede gået i gang med at revidere sit aftaleudkast fra 1960.
The European Parliament had already set to work to revisit its draft Convention of 1960.
Patijn-betænkningen foreslog et direkte valgt Parlament med et femårigt mandat.
The Patijn Report proposed a directly elected Parliament with a five year mandate.
Betænkning af Patijn, vedtaget den 14. januar 1975; EFT C 32 af 11.2.1975.
Patijn Report, adopted on 14 January 1975; OJ C 32, 11.2.1975.
I første omgang skulle de nationale valgsystemer gælde, men kun i en overgangsperiode, mens man afventede indførelsen af et mere ensartet valgsystem, som man forventede ville være klart til det andet valg til Parlamentet.
National electoral systems would apply in the first instance but for a transitional period only, pending the introduction of a more uniform electoral system, presumed to be ready in time for the second elections.
Valget skulle finde sted i hele Fællesskabet inden for de samme tre dage.
Polling would take place across the Community within the same three days.
Dobbelte parlamentariske mandater skulle være tilladt, men man ville ikke tilskynde hertil.
Dual parliamentary mandates would be permitted but not encouraged.
Der blev vedtaget en liste over de embeder på EF-niveau, som blev anset for uforenelige med et mandat i Europa-Parlamentet.
A list was agreed of the offices at EC level deemed incompatible with a European Parliamentary mandate.
355 pladser (til de daværende ni stater) skulle fordeles på forholdsmæssig basis som følger: Tyskland 71, Det Forenede Kongerige 67, Italien 66, Frankrig 65, Nederlandene 27, Belgien 23, Danmark 17, Irland 13, Luxembourg 6.
355 seats (for the then nine States) would be distributed on a proportional basis, as follows: Germany 71, UK 67, Italy 66, France 65, Netherlands 27, Belgium 23, Denmark 17, Ireland 13, Luxembourg 6.
De direkte valgte medlemmer af Europa-Parlamentet skulle have samme privilegier og immuniteter som de nationale parlamentsmedlemmer.
The privileges and immunities of directly-elected MEPs would be those of their national equivalents.
De nationale regler skulle også være gældende med hensyn til valgrets- og valgbarhedsalder, suppleanter, regler for politiske partier og parlamentsmedlemmernes vilkår og forhold.
National discretion would also apply with respect to the eligible age of electors and candidates, the filling of vacancies, the rules for political parties, and MEPs’ terms and conditions.
Mens man afventede, at den ensartede valgmåde skulle træde i kraft, skulle Parlamentet træffe afgørelse om valgs prøvelse for medlemmerne.
Pending the entry into force of the uniform electoral procedure, Parliament would rule on the verification of the credentials of Members.
Det viste sig, at Patijn-betænkningen var tilstrækkeligt pragmatisk til, at medlemsstaterne kunne bruge den som udgangspunkt for forhandlingerne i Rådet.
The Patijn Report proved to be sufficiently pragmatic for Member States to take it as the basis for negotiation in the Council.
Den store hindring for at nå frem til en aftale var fortsat den britiske regerings afvisning af at vedtage et valgsystem af forholdstalstypen, hvor fordelingen af pladserne i Europa-Parlamentet bredt ville afspejle de afgivne stemmer.
The big stumbling block to an agreement continued to be the British government’s refusal to adopt an electoral system of a proportional type whereby seats won in the European Parliament would broadly match the votes cast in the ballot box.
Selv om den manglende ensartede valgmåde var årsag til store frustrationer på dette tidspunkt, var det set i bakspejlet rigtigt af Parlamentet at koncentrere sig om at få indført de direkte valg i første omgang og udsætte finjusteringen af systemet til senere.
Although the lack of a uniform electoral procedure was the cause of great frustration at the time, in retrospect Parliament was surely right to concentrate on getting direct elections introduced in the first place and to postpone the perfection of the system until later.
Endelig direkte valg
Direct elections at last
Den 20. september 1976 nåede Rådet til enighed om en akt om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet.
On 20 September 1976 the Council reached agreement on an Act concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage.
Akten, der havde status af primær lovgivning og skulle ratificeres af hver enkelt medlemsstat, var udformet som et bilag til en afgørelse.
The Act, which has the status of primary law and which required ratification by each Member State, was annexed to a Decision.
Rådets afgørelse 76/787/EKSF/EØF/Euratom; EFT L 278 af 8.10.1976.
Council Decision 76/787/ECSC, EEC, EURATOM; OJ L 278, 8.10.1976.
Rådet oprettede en forsamling på 410 deputerede (for de daværende ni stater), hvor de fire største stater fik lige mange pladser.
The Council established a chamber of 410 deputies (for the then nine States), with the four largest States enjoying an equal number of seats.
Man gentog målet om en fremtidig ensartet valgmåde, men der blev ikke fastsat nogen tidsplan for gennemførelsen heraf.
While the objective of a future uniform electoral procedure was repeated, no timetable was set for its accomplishment.
Valget skulle finde sted mellem torsdag og søndag.
Voting was to take place between Thursday and Sunday.
Mens man afventede, at den ensartede valgmåde skulle tage form, skulle Parlamentets afgørelse om valgs prøvelse for de valgte ske ved, at man tog de officielle resultater til efterretning, som blev meddelt af den enkelte medlemsstat.
Pending the emergence of a uniform electoral procedure, the verification by Parliament of the credentials of those elected would take note of the official results declared in and by each Member State.
Der blev etableret en forligsprocedure, hvor Parlamentet skulle finde en løsning på detaljerne.
A conciliation procedure was established with the Parliament to iron out the details.
Det Forenede Kongerige og Danmark vedlagde erklæringer vedrørende deres oversøiske territorier, og Tyskland vedlagde en erklæring vedrørende Berlin.
The UK and Denmark annexed declarations concerning their overseas territories; and Germany another with respect to Berlin.
Med nogen forsinkelse blev det første valg til Europa-Parlamentet afholdt i juni 1979.
After a certain delay, the first elections to the European Parliament took place in June 1979.
Det varede ikke længe, før det nyvalgte Parlament behandlede spørgsmålet om at gøre akten fra 1976 til en ensartet valgmåde.
The newly elected Parliament soon addressed the matter of turning the 1976 Act into a uniform electoral procedure.
Under udarbejdelsen af Seitlinger-betænkningen fokuserede man på spørgsmålet om at udvide den forholdsmæssige repræsentation.
The drafting of the Seitlinger Report focussed on the issue of extending proportional representation.
Betænkning af Seitlinger, vedtaget den 10. marts 1982 med 158 stemmer mod 77 og 27 hverken/eller; EFT C 87 af 5.4.1982.
Seitlinger Report, adopted on 10 March 1982 by 158 votes to 77 with 27 abstentions; OJ C 87, 5.4.1982.
Se dog kritisk udtalelse fra Retsudvalget (ordfører D'Angelosante).
Yet see the critical Opinion of the Legal Affairs Committee (rapporteur D’Angelosante).
Det blev foreslået at oprette valgkredse med 3-15 parlamentsmedlemmer, hvor pladserne blev fordelt efter D'Hondt-systemet, og hvor der var mulighed for at stemme personligt på kandidater opstillet på lister.
It proposed multi-member constituencies of between three and fifteen MEPs, with seats allocated by the D’Hondt system, and allowed for the possibility of preferential voting for individual candidates within lists.
I betænkningen blev det bemærket, at der kunne afviges fra normen på grund af "særlige geografiske eller etniske faktorer".
It noted that there could be deviation from the norm on the grounds of ‘special geographical or ethnic factors’.
Seitlinger insisterede også på, at statsborgere fra en medlemsstat, som havde boet i en anden medlemsstat i over fem år, skulle have ret til at stemme i deres bopælsstat.
Seitlinger also sought to insist that nationals of one Member State resident in another for more than five years should be given the right to vote in their country of residence.
Det blev foreslået, at stemmeafgivningen blev indskrænket til to dage (søndag og mandag).
It was proposed that polling be reduced to two days (Sunday and Monday).
I betragtning af den generelle politiske situation i Fællesskabet og den fortsatte britiske afvisning af at opgive det britiske valgsystem med flertalsvalg i enkeltmandskredse var det imidlertid ikke muligt at opnå fremskridt i Rådet.
However, in view of the general political situation in the Community, coupled with continuing British refusal to abandon its simple majority system in single member constituencies, no progress was possible in the Council.
En lignende skæbne overgik Reinhold Bocklet, som blev valgt til ordfører om spørgsmålet i den følgende valgperiode, 1984-1989.
A similar fate awaited Reinhold Bocklet, appointed rapporteur on the matter in the next mandate, 1984-89.
Hans anstrengelser strandede på den britiske modstand.
His efforts foundered on the obstacle of the British.
Trods stor opfindsomhed var det ikke muligt at forene forholdstalsvalgsystemer med ikke-forholdstalssystemer inden for en ramme, som med rimelighed kunne kaldes "ensartet", og som der også kunne opnås enighed om, hverken i Parlamentet eller Rådet.
Ingenuity was not able to marry proportional and non-proportional electoral systems within a framework which could credibly be called ‘uniform’ and which, at the same time, would induce a consensus within either Parliament or Council.
Efter Berlin-murens fald og integrationen af Østtyskland i Fællesskabet blev det nødvendigt at tage fornyet stilling til antallet af tyske medlemmer i Europa-Parlamentet.
The fall of the Berlin Wall and the integration of East Germany into the Community necessitated a review of the number of German deputies in the European Parliament.
Efter valget i 1989 (i de daværende tolv stater) blev Karel De Gucht valgt til ordfører om spørgsmålet.
After the 1989 elections (in the then 12 states), Karel De Gucht was appointed rapporteur on the dossier.
Han havde held til at udarbejde to "interimsbetænkninger", som satte skub i tingene.
He successfully produced two ‘interim reports’ which pushed things along.
I den første gentog De Gucht Parlamentets tidligere forslag om at anvende D'Hondt-metoden.
In the first, De Gucht repeated Parliament’s earlier proposal for the use of D’Hondt.
Betænkning af De Gucht, vedtaget den 10. oktober 1991 med 150 stemmer mod 26 og 30 hverken/eller; EFT C 280 af 28.10.1991.
De Gucht Report, adopted 10 October 1991 by 150 to 26 with 30 abstentions; OJ C 280, 28.10.1991.
Han var bekymret over den faldende valgdeltagelse i 1984 og 1989 og rejste spørgsmålet om, hvordan kampagner til valget til Europa-Parlamentet skulle organiseres og finansieres.
Concerned about declining turnout in 1984 and 1989, he introduced to the debate the question of how the campaign for the European Parliamentary elections should be run and financed.
I den anden betænkning foreslog De Gucht, at antallet af pladser til det forenede Tyskland skulle forhøjes til 99, mens Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige hver skulle have 87.
In his second report, De Gucht proposed that the unified Germany’s number of seats should rise to 99, leaving France, Italy and the UK with 87 each.
Betænkning af De Gucht, vedtaget den 10. marts 1993 med 207 stemmer mod 79 imod og 19 hverken/eller; EFT C 115 af 26.4.1993.
De Gucht Report, adopted 10 March 1993 by 207 to 79 with 19 abstentions; OJ C 115, 26.4.1993.
Endelig foreslog De Gucht et supplerende system, hvor to tredjedele af de britiske medlemmer skulle vælges ved simpelt flertal i enkeltmandskredse, mens den sidste tredjedel skulle fordeles forholdsmæssigt ud fra hvert enkelt partis samlede stemmetal.
Finally, De Gucht proposed a top-up system whereby two-thirds of the British seats could be elected by simple majority in single member constituencies, but the remaining third would be distributed proportionately to the total vote of each party.
Ikke desto mindre, og på trods af Parlamentets anstrengelser, var det valget af Labour-regeringen i Det Forenede Kongerige i maj 1997, i denne sag med støtte fra De Liberale Demokrater, som endelig fik løst hårdknuden omkring valgsystemet.
Nevertheless, despite the efforts of Parliament, it was the election of a Labour government in the UK in May 1997, assisted on this matter by the Liberal Democrats, which finally broke the logjam over the electoral system.
Til valget i 1999 blev der indført et lukket listesystem med regional forholdsmæssig repræsentation i Storbritannien.
For the 1999 elections a closed list system of regional proportional representation was introduced to Great Britain.
Nordirland havde anvendt STV-metoden (forholdstalsmetode med overførsel af overskydende stemmer) siden 1979 på grund af et overvældende behov for at afspejle mindretallene i provinsen.
Northern Ireland had enjoyed STV since 1979 because of the overwhelming need to reflect minority opinion in the province.
I 1999 blev 10 Liberale Demokrater, 2 Grønne, 2 Plaid Cymru- og 3 UKIP-medlemmer valgt til Parlamentet, hvilket illustrerer, hvor vigtig forholdsmæssig repræsentation er for Europa-Parlamentets legitimitet.
In 1999 10 Liberal Democrats, 2 Greens, 2 Plaid Cymru and 3 UKIP MEPs were elected to the Parliament, witness to the importance of proportional representation to the legitimation of the European Parliament.
Lignende reformer blev gennemført i Frankrig i forbindelse med valget i 2004.
Similar reforms were made in France in time for the 2004 elections.
Nyttig traktatændring
Helpful Treaty change
I mellemtiden blev der med Maastrichttraktaten fra 1992 gjort nogle store fremskridt med hensyn til unionsborgerskabet.
Meanwhile, the Treaty of Maastricht (1992) made some bold advances in the area of European Union citizenship.
I artikel 8b, stk. 2, blev det fastlagt, at:
Article 8b(2) laid down that:
... enhver unionsborger, der har bopæl i en medlemsstat, hvor han ikke er statsborger, har valgret og er valgbar ved valg til Europa-Parlamentet i den medlemsstat, hvor han har bopæl, på samme betingelser som statsborgerne i den pågældende medlemsstat.
… [E]very citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State.
Denne ret udøves med forbehold af de nærmere bestemmelser, som Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed på forslag af Kommissionen og efter høring af Europa-Parlamentet, har vedtaget; de nærmere bestemmelser kan omfatte undtagelser, når specifikke problemer i en medlemsstat tilsiger dette.
This right shall be exercised subject to detailed arrangements adopted by the Council, acting unanimously on a proposal from the Commission and after consulting the European Parliament; these arrangements may provide for derogations where warranted by problems specific to a Member State.
Senere artikel 19, stk. 2, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
Later Article 19(2) of the Treaty establishing the European Community (TEC).
Maastrichttraktaten krævede en ændring af akten fra 1976, se Rådets afgørelse 93/81, EFT L 33 af 9.2.1993.
The Treaty of Maastricht necessitated a revision of the 1976 Act, in Council Decision 93/81; OJ L 33, 9.2.1993.
Dette var nyttigt, idet det skabte et juridisk grundlag for initiativer, der kunne fremme valgpolitik på tværs af grænserne og øge borgernes deltagelse.
Helpfully, this provided a legal base for measures to stimulate transnational electoral politics and increase civic participation.
Samtidig blev der med Maastrichttraktaten foretaget en ændring af artikel 138, hvorved det blev fastsat, at Parlamentet skulle afgive samstemmende udtalelse om Rådets forslag om en ensartet valgmåde.
At the same time, the Treaty of Maastricht amended Article 138 to give to the Parliament the right of assent to the Council’s proposal for a uniform electoral procedure.
Der blev også indført en ny artikel 138a, hvori det fastslås, at
It also introduced a new Article 138a which establishes that:
Politiske partier på europæisk plan er vigtige som en integrationsfaktor inden for Unionen.
Political parties at European level are important as a factor for integration within the Union .
De bidrager til en europæisk bevidstgørelse og til at udtrykke unionsborgernes politiske vilje.
They contribute to forming a European awareness and to expressing the political will of the citizens of the Union .
Tony Blairs sejr i maj 1997 havde en gavnlig virkning på de afsluttende etaper af regeringskonferencen, som førte til undertegnelsen af Amsterdamtraktaten.
Tony Blair’s victory in May 1997 had a beneficial effect on the closing stages of the Intergovernmental Conference which led up to the signing of the Treaty of Amsterdam.
Først lagde den nye traktat et loft over Parlamentets størrelse på 700 medlemmer, med 99 pladser til Tyskland og 87 pladser hver til Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige.
First, the new Treaty capped the size of the Parliament at 700 – with 99 for Germany and 87 each for France, Italy and the United Kingdom.
Artikel 138, stk. 2, senere artikel 190, stk. 2.
Article 138(2), subsequently Article 190(2).
Den tilføjede derefter en ny, kryptisk bestemmelse:
It then added a new, cryptic clause, as follows:
I tilfælde af ændringer af dette stykke skal antallet af repræsentanter, der vælges i de enkelte medlemsstater, sikre en passende repræsentation af folkene i de i Fællesskabet sammensluttede stater.
In the event of amendments to this paragraph, the number of representatives elected in each Member State must ensure appropriate representation of the peoples of the States brought together in the Community.
For det tredje blev der med Amsterdamtraktaten indført et nyt stykke, hvori det blev fastslået, at valgperioden for Parlamentet er fem år.
Third, the Amsterdam Treaty inserted a new sub-paragraph establishing that the term of office of the Parliament is five years.
Dette blev artikel 190, stk. 3, og var en kodificering af akten fra 1976.
This, which became Article 190(3), simply codified the 1976 Act.
For det fjerde ændrede den nye traktat artikel 190, stk. 4 (tidligere artikel 138, stk. 3), som følger:
Fourth, the new Treaty amended Article 190(4) (formerly Article 138(3)), as follows:
Europa-Parlamentet udarbejder forslag til afholdelse af almindelige direkte valg ifølge en i alle medlemsstater ensartet fremgangsmåde eller efter principper, der er fælles for alle medlemsstater .
The European Parliament shall draw up a proposal for elections by direct universal suffrage in accordance with a uniform electoral procedure in all Member States or in accordance with principles common to all Member States .
Ordførerens fremhævelse.
Rapporteur's emphasis.
Denne revision afspejlede Parlamentets mere pragmatiske tilgang, som var blevet udtrykt i De Gucht-betænkningen.
This revision reflected the more pragmatic approach of the Parliament as articulated in the De Gucht Report.
Ændringen skulle især give Irland mulighed for fortsat at anvende forholdstalsmetoden med overførsel af overskydende stemmer (STV) i stedet for systemet med største gennemsnitlige liste.
In particular, the change would allow the Irish to continue to use the Single Transferable Vote (STV) instead of a largest average list system.
Endelig blev der med Amsterdamtraktaten tilføjet et nyt stk. 5 i artikel 190:
Lastly, a new Article 190(5) was usefully added by the Treaty of Amsterdam:
Europa-Parlamentet fastsætter sine medlemmers statut og de almindelige betingelser for udøvelsen af deres hverv efter høring af Kommissionen og med godkendelse af Rådet, der træffer afgørelse med enstemmighed.
The European Parliament shall, after seeking an opinion from the Commission and with the approval of the Council acting unanimously, lay down the regulations and general conditions governing the performance of the duties of its Members.
Betænkning af Anastassopoulos.
The Anastassopoulos Report
Umiddelbart efter undertegnelsen af Amsterdamtraktaten i 1997 valgte Udvalget om Institutionelle Anliggender Parlamentets næstformand Georgios Anastassopoulos til ordfører om valgmåden.
Immediately after the signing of the Treaty of Amsterdam in 1997, the Committee on Institutional Affairs appointed Parliamentary Vice-President Georgios Anastassopoulos as its rapporteur on the electoral procedure.