natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved fremlæggelsen, der bør finde sted inden udgangen af året for dens tiltræden, bør Kommissionen også fremlægge de første oplysninger om, hvilken udvikling i EU's finanser der er nødvendig for at understøtte de strategiske målsætninger.
When making this presentation, which should be done before the end of the calendar year in which it assumes office, the Commission should also include the initial elements relating to the necessary evolution of the Union's finances in the context of supporting its strategic objectives.
På grundlag af de prioriteringer og målsætninger, som Kommissionen har fremlagt, kan institutionerne (Kommissionen, Parlamentet og Rådet) således blive enige om et egentligt "program" eller en "lovgivningsaftale", som udstikker retningslinjerne for Unionens virksomhed i løbet af denne periode.
On the basis of the priorities and objectives presented by the Commission, the institutions - Commission, Parliament and Council - could then agree on a full 'programme' or 'contract for the term' which would guide the Union's action over the period.
Denne "aftale" eller dette "program" kunne eventuelt antage form som et "fælles program", en særlig slags "fælles erklæring".
This 'contract' or 'programme' could take the form of a 'joint programme' or a special type of 'joint declaration'.
Ville det være muligt at tillægge en sådan aftale bindende karakter?
The question is whether such a programme could be made binding.
Selv om den kunne anses for en form for interinstitutionel aftale, forekommer det mere logisk at anse den for at været udtryk for et politisk engagement, således at et brud på aftalen kun vil medføre et politisk tillidsbrud mellem institutionerne.
Even if it can be considered as a kind of interinstitutional agreement, it would seem more logical to see it more as a political commitment: if it were called in question, the fallout would be limited to a disturbance of the mutual trust between the institutions.
Når et sådant tillidsforhold institutionaliseres, således som det er tilfældet mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen, kan et tillidsbrud naturligvis få store politiske konsekvenser.
Nonetheless, where the relationship of trust is institutionalised, as it is between Parliament and the Commission, its disturbance could of course have significant political consequences.
På grundlag af denne fælles "aftale" eller dette fælles "program" bør Kommissionen så inden udgangen af juni måned i året efter dens tiltræden (n+1, hvor n er året for valget til Europa-Parlamentet) fremlægge et forslag til en flerårig finansiel ramme ledsaget af en liste over de lovgivningsinitiativer, der er nødvendige for at iværksætte de særlige programmer til gennemførelse af den finansielle ramme.
On the basis of this common 'contract' or 'programme', the Commission could then, by the end of the month of June of the year following the beginning of its term (N+1, N being the year of election of the European Parliament), present its proposals for the multiannual financial framework, accompanied by the list of legislative initiatives required for implementing the specific executing programmes.
Forhandlingerne om den flerårige finansielle ramme vil dermed kunne fortsætte ind i det andet halvår af år n+1 og eventuelt indtil begyndelsen af år n+2, således at rammen kan vedtages inden udgangen af år n+1 eller senest inden udgangen af det første kvartal af år n+2 og træde i kraft ved begyndelsen af det følgende år (n+2, eller i givet fald n+3
The negotiations on the framework could continue over the second half of year N+1 and possibly into the beginning of year N+2, such that it could be adopted by the end of year N+1 or at the latest before the end of the first quarter of year N+2, and would thus come into force at the start of the next year (N+2 or, where applicable, N+3).
Jf. herved betænkningen fra Reimer Böge om de politiske udfordringer og budgetmidler i en udvidet Union 2007-2013 og betænkningen fra Catherine Guy-Quint. ).
See, in this connection, the Böge report on the political challenges and budgetary resources of an enlarged Union (2007-2013), and also the Guy-Quint report.
I betragtning af at den finansielle ramme ifølge Lissabontraktaten skal have en varighed på mindst 5 år, vil denne tidsplan have den fordel, at den flerårige finansielle ramme kommer til at omfatte en periode, der i det store og hele svarer til Europa-Parlamentets og Kommissionens mandatperiode.
Given that the Treaty of Lisbon provides for a financial framework of at least five years, the above calendar would have the advantage that the period covered by the multiannual financial framework would largely correspond to the term of office of Parliament and the Commission.
Den interinstitutionelle aftale om budgetdisciplin og forbedring af budgetproceduren af 17. maj 2006. ; for øjeblikket udløber programmet ved udgangen af 2013.
Interinstitutional agreement on budgetary discipline and sound financial management of 17 May 2006. .
Dette kan nemt gennemføres, da den nuværende "ad hoc-ordning" baseret på interinstitutionelle aftaler ifølge Lissabontraktaten skal erstattes af en retsakt (en forordning) vedtaget i henhold til en særlig lovgivningsprocedure.
This is easily achievable, since the Treaty of Lisbon requires that the existing ad hoc arrangements based on interinstitutional agreements be replaced by a legislative act (a regulation) adopted under a special legislative procedure.
Dette kunne være det rette øjeblik at blive enige om den foreslåede forlængelse.
This shift will in any case have to happen once the Treaty is in force.
Dette kunne ske samtidig med den evaluering, der skal finde sted ifølge den gældende interinstitutionelle aftale.
This would be an excellent moment for reaching an agreement on the proposed prolongation, a process which could go in tandem with the evaluation required under the existing interinstitutional agreement.
"Lovgivningsaftalen" eller "-programmet" vil sammen med den flerårige finansielle ramme udgøre den væsentligste del af den flerårige planlægning i artikel 1, stk. 2 og artikel 3 i udkastet til afgørelse i erklæring 9 vedrørende Kommissionen og Rådet for Almindelige Anliggender.
The 'contract' or 'programme' for the legislative term would constitute, together with the multiannual financial framework, the essential content of the multiannual programming foreseen in Articles 1, 2 and 3 of the draft decision included in Declaration 9 with regard to the Commission and the General Affairs Council.
Således affattet vil de kunne danne rammen for de øvrige planlægningsopgaver i henhold til Lissabontraktaten, navnlig:
Thus conceived, these would serve as a framework for the other programming exercises provided for in the Treaty of Lisbon, notably:
– De fælles programmer eller de fælles operationelle programmer, der skal udarbejdes for hver enkelt formandsgruppes mandatperiode på 18 måneder (som for deres del bl.a. indeholder et udkast til tidsplan for de lovgivningsmæssige forhandlinger og danner rammen for det individuelle program, som hver af de tre formænd fastsætter for de aktiviteter, der skal finde sted i det pågældende halvår)
– the common programmes or joint operational programmes of each presidential troika for the 18 months of their total term (which in turn both include, inter alia, the draft timetable for the legislative deliberations and provide a framework for the individual programmes of each Presidency for its six-month term)
Europa-Parlamentet kunne eventuelt også afholde drøftelser (udvalg og plenum) og tage stilling til hvert enkelt program (måske ved vedtagelsen af en beslutning?).
The European Parliament could also, possibly, organise debates (in committee and plenary) and take a position (via a resolution) on each of the programmes.
Kommissionen har også en indgående drøftelse med Rådet angående sit program.
The Commission also discusses its programme in detail with the Council.
Det kunne overvejes at styrke denne procedures interinstitutionelle karakter, således at alle tre institutioner fik et engagement i det endelige program, eller at de tre institutioner blev enige om en fælles holdning til det årlige program.
One could consider strengthening the authentically interinstitutional aspect of this procedure in such a way that the programme ultimately becomes the outcome of a commitment by the three institutions, or else the three assume a common position on the annual programme.
Udarbejdelsen af disse forskellige strategiske planlægningsprogrammer bør ledsages af de nødvendige mekanismer med hensyn til den operationelle planlægning og den eksisterende lovgivningsmæssige koordinering, hvilke endog bør styrkes for at sikre en mere intens dialog mellem Europa-Parlamentet og de forskellige aktører.
These different strategic programming exercises must be accompanied by the necessary mechanisms regarding the existing operational programming and legislative coordination, which should, indeed, be reinforced in order to ensure a closer dialogue between the EP and the various players.
Dette kan ske på plenarniveau og på Formandskonferencen for de politiske grupper og de parlamentariske udvalg.
This could be done both through the plenary and through the Conferences of political group chairs and committee chairs.
En hypotese, der kunne undersøges nærmere, kunne være dannelsen af en interinstitutionel gruppe på højt niveau (for eksempel: en næstformand fra Parlamentet og/eller Formandskonferencens formand + formandskabet for Rådet for Almindelige Anliggender + en næstformand fra Kommissionen), som kunne mødes regelmæssigt for at sikre den operationelle planlægning, udveksling af oplysninger i prioriterede sager m.v.
One possibility to be looked at in detail would be to set up a high-level institutional group (e.g.: a vice-president of Parliament and/or the chair of the Conference of Presidents + the General Affairs Council presidency + a Commission vice-president), which could meet regularly to deal with operational planning, exchange information on priority dossiers, etc.
Det bør endnu engang understreges, at Rådet for Almindelige Anliggender og dets formandskab har afgørende betydning for dette samråd.
We here once more stress the importance of the General Affairs Council and its presidency in the context of such cooperation.
Denne rolle vil blive bestyrket, hvis Rådet for Almindelige Anliggender, som foreslået ovenfor, påtog sig godkendelsen af budgettet og af den flerårige finansielle ramme.
Its role would be reinforced if, as suggested earlier in the report, the General Affairs Council took responsibility for approving the multiannual financial framework and budget.
Arbejdet i forbindelse med planlægningen kunne tilrettelægges på følgende måde:
The programming activities could be conceived as follows:
– Når den nye Kommission er tiltrådt, fremlægger den inden årets udgang sine politiske prioriteringer og de strategiske målsætninger for dens femårige tjenesteperiode ledsaget af en overordnet angivelse af, hvilke lovgivningsmæssige initiativer den forventer at træffe, og hvilken udvikling i Unionens finanser, der er nødvendig for at gennemføre de foreslåede målsætninger.
– once in place, the new Commission presents, no later than the end of the year, its political priorities and strategic objectives for the five years of its term, together with a general forecast regarding the legislative initiatives it intends to take and the evolution of the Union's finances required for achieving its proposed objectives;
– Dette program drøftes med Europa-Parlamentet og Rådet og danner grundlag for indgåelsen af en "lovgivningsaftale" indgået af de tre institutioner.
– this programme is discussed with Parliament and the Council and is covered the subject of a 'contract for the legislative term' between the three institutions;
– Kommissionen fremlægger herefter, inden udgangen af første halvår i året efter Kommissionens tiltræden (n+1, hvor n er året for valget til Europa-Parlamentet), sine forslag til en flerårig finansiel ramme, som bør have en varighed på 5 år.
– the Commission then presents, before the end of the first half of the year following its taking office (N+1, N being the year of the European elections), its proposals for the multiannual financial framework, which should have a duration of five years.
Disse forslag ledsages af en pakke, der præciserer, hvilke lovgivningsmæssige initiativer der er nødvendige for at konkretisere programmerne til gennemførelse af de finansielle afgørelser.
These proposals are accompanied by a package specifying the legislative initiatives required for finalising the programmes implementing the financial decisions.
Europa-Parlamentet og Rådet bør således vedtage den flerårige finansielle ramme inden årets udgang (n+1) eller senest inden udgangen af første kvartal i det efterfølgende år (n+2), således at den kan træde i kraft ved begyndelsen af det følgende år (n+2 eller i givet fald n+3).
The multiannual financial framework should then be adopted by the end of the year (N+1), or at the latest before the end of the first quarter of the following year (N+2) by Parliament and the Council, so that it can come into force at the beginning of the following year (N+2 or, where appropriate, N+3).
– På grundlag af "lovgivningsaftalen" og den flerårige finansielle ramme:
– on the basis of the 'contract for the legislative term' and the multiannual financial framework:
– udarbejder formandsgruppen i samarbejde med Kommissionen og i samråd med Europa-Parlamentet det fælles program eller det fælles operationelle program for dens virksomhed i de næste 18 måneder; på grundlag af dette fælles program udarbejder de tre formænd, i samarbejde med Kommissionen og i samråd med Europa-Parlamentet, hver især sit individuelle program for det halvår, hvor denne er formand.
– the troika groups draw up, in cooperation with the Commission and in dialogue with Parliament, the common programme or the joint operational programme for their eighteen months of activity; on the basis of this common programme, each of the three presidencies draws up its individual programme of activities for the six months of its presidency, in cooperation with the Commission and in dialogue with the European Parliament;
– Kommissionen udarbejder sit årlige arbejds- og lovgivningsprogram i nært samråd med Rådet og Europa-Parlamentet.
– the Commission draws up its annual work and legislative programme, in close dialogue with the Council and Parliament;
– Europa-Parlamentet og Rådet vedtager det årlige budget.
– Parliament and the Council adopt the annual budget;
– De tre institutioner udbygger den interinstitutionelle dialog for at koordinere deres respektive operationelle planlægning og deres tidsplaner, navnlig for så vidt angår den lovgivningsmæssige tidsplan.
– the three institutions deepen the interinstitutional dialogue in order to coordinate their operational programming and their respective calendars, especially as regards the legislative calendar.
Institutionerne udarbejder en rammeaftale, der fastlægger de overordnede retningslinjer for de forskellige aktiviteter i forbindelse med planlægningen.
The institutions establish a framework agreement defining the main lines of these different programming activities.
F. UNIONENS OPTRÆDEN UDADTIL
F. THE UNION 'S EXTERNAL ACTION
I modsætning til forfatningstraktaten samler Lissabontraktaten ikke alle bestemmelserne om Unionens optræden udadtil i et enkelt kapitel.
Unlike the constitutional treaty, the Treaty of Lisbon does not group all the provisions on the Union's external action in a single chapter.
I forfatningstraktatens del III, afsnit V, (stort set svarende til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde) samledes således alle bestemmelserne om Unionens optræden udadtil.
The former text included those provisions in Title V of its third part (corresponding overall to the Treaty on the Functioning of the European Union).
Konventet ønskede på denne måde at understrege sammenhængen i EU's optræden udadtil.
The Convention's aim here was to stress the unity of external action.
Ved at lade bestemmelserne om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik indgå i traktaten om den Europæiske Union (TEU afsnit V)
By including the provisions on the CFSP in the Union Treaty (Title V TEU)
Selvom overskriften er "Almindelige bestemmelser om Unionens optræden udadtil og særlige bestemmelser om den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik", indeholder afsnittet kun to artikler, som fastlægger de almindelige principper, der gælder for hele EU's optræden udadtil, mens alle de øvrige artikler angår FUSP. , mens bestemmelserne om Unionens optræden udadtil på andre områder end FUSP indgår i femte del af EUF-traktaten, har regeringskonferencen i 2007 klart villet adskille den ene fra den anden.
Despite being named 'General provisions on the union's external action and specific provisions on the common foreign and security policy' , this title contains only two articles defining in general fashion the guiding principles of the EU's external action as a whole: the rest concern the CFSP. and those on external action in areas other than the CFSP in the fifth part of the TFEU, the 2007 IGC clearly expressed the intention to distinguish between the two.
I EU-traktatens artikel 40 præciseres desuden, at gennemførelsen af hver enkelt af de to politikker ikke berører procedurerne for og omfanget af den enkeltes beføjelser.
In addition, Article 40 TEU states that the implementation of each of the two policies must not affect the procedures and scope of either.
Selv om forskellen primært er symbolsk og uden større praktisk betydning - især fordi Unionen får status af juridisk person, søjlestrukturen nedlægges, og det i EUF-traktatens artikel 1, stk. 2, klart fremhæves, at de to traktater i enhver henseende har samme retlige status - er den udtryk for forskellige indfaldsvinkler og standpunkter.
Even if the difference is essentially symbolic and without major practical effects - given, notably, that with the Union's acquisition of legal personality the pillars disappear, and Article 1(2) TFEU clearly states that the two Treaties have strictly the same legal force - it does nonetheless bear witness to an approach and sensibility that are divergent.
Den vigtigste foranstaltning til sikring af sammenhængen i Unionens samlede optræden udadtil er uden tvivl oprettelsen af posten som højtstående repræsentant for FUSP samt oprettelsen af en tjeneste for EU's optræden udadtil (Tjenesten for EU's Optræden udadtil - EU-udenrigstjenesten), som skal styrke aktionsmulighederne.
The main principle with regard to ensuring the coherence of the Union's external action as a whole is, certainly, the creation of the post of High Representative for the CFSP, to be backed up by a newly established common service for external action (the European Service for External Action - ESEA).
Hermed er der i traktaten skabt en strukturel forbindelse på både politisk og administrativt niveau mellem de forskellige områder af Unionens optræden udadtil for at sikre den nødvendige sammenhæng.
In this way the Treaty aims to create, both politically and administratively, a structural link between the various fields of the Union's external action with a view to ensuring their coherence.
Den højtstående repræsentant for Unionens fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik
The High Representative for the common foreign and security policy
I øjeblikket er den højtstående repræsentant (officielt) Rådets generalsekretær.
At present, the High Representative is (officially) the Secretary-General of the Council.
De facto udfylder han ikke denne funktion, men koncentrerer sig om arbejdet i tilknytning til posten som højtstående repræsentant, der blev oprettet med Amsterdamtraktaten.
In practice, he does not perform that role, and concentrates his activity on the function of High Representative as created by the Treaty of Amsterdam.
EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik har udviklet sig og taget form som følge af den højststående repræsentants indsats.
Thanks to the High Representative's actions, the Union's foreign and security policy now has a higher profile.
Konventet fandt derfor, at posten burde gives en ny dimension.
The Convention took the view that, on this basis, the office requires further boosting.
Første nyhed: Den højtstående repræsentant er formand for Rådet for Udenrigsanliggender.
First innovation: the High Representative will chair the Foreign Affairs Council.
Formålet er at sikre mere kontinuitet og sammenhæng i Rådets dagsorden, hvilket har manglet under det roterende formandskab, hvor den præges alt for meget af, hvad der står på den nationale dagsorden i den medlemsstat, som varetager formandskabet.
The aim is to increase the continuity and coherence of the Council agenda, which, under the system of rotating presidencies, has been lacking in those qualities and has been over-influenced by the specific agenda of the Member State occupying the presidency.
Det er vigtigt at bemærke, at det i Lissabontraktaten præciseres, at i tilfælde af afstemning i Rådet for Udenrigsanliggender har den Højtstående Repræsentant ingen stemmeret.
The Treaty of Lisbon states that where there is a vote on the Foreign Affairs Council the High Representative shall not vote.
En repræsentant for den Højtstående Repræsentant leder desuden arbejdet i Den Politiske og Sikkerhedspolitiske Komité, og repræsentanter for den Høje Repræsentant kan også lede arbejdsgrupper til forberedelse af Rådet for Udenrigsanliggender.
A person delegated by the High Representative is to chair the Policy and Security Committee (PSC), and his delegates may also chair the working groups preparing the Foreign Affairs Council.
Anden nyhed: Den Højtstående Repræsentant er samtidig næstformand i Kommissionen.
Second innovation: the High Representative will simultaneously have the role of Commission Vice-President.
Formålet er at sikre sammenhæng i Unionens optræden udadtil samt at mobilisere alle til rådighed stående midler og instrumenter til gennemførelsen af Unionens mål.
The purpose sought is to achieve coherence for the Union's external action while also mobilising all available means and instruments for realising the Union's objectives.
Denne "dobbeltkasket" forudsætter, at der på en gang er politisk tillid til den højtstående repræsentant fra Rådets side og, som næstformand i Kommissionen, fra kommissionsformandens og fra Europa-Parlamentets formands side.
This 'two-hat' arrangement presupposes that the High Representative should enjoy the political confidence of the Council as well as, in his role as Commission Vice-President, that of the Commission President and the President of Parliament.
Dette følger klart af udnævnelsesproceduren: Udnævnt af Det Europæiske Råd med kvalificeret flertal og med samtykke fra Kommissionens formand (artikel 18, stk. 1) skal den højtstående repræsentant godkendes sammen med Kommissionen som helhed (og til høring i Europa-Parlamentet som enhver anden kommissær) - TEU, artikel 17, stk. 7.
This is obviously a derivative of the appointment procedure: the High Representative is appointed by qualified majority by the European Council with the agreement of the Commission President (Article 18(1)), and must be approved by a vote of the Commission as a whole (as well as going through the hearings process like any other Commissioner) (Article 17(7) TEU).
Den højtstående repræsentant kan afsættes af Det Europæiske Råd efter samme procedure (hvilket betyder, at mister den højtstående repræsentant sit mandat som næstformand i Kommissionen på grund af et mistillidsvotum til Kommissionen vedtaget af Europa-Parlamentet, kræves der ligeledes en beslutning med kvalificeret flertal i Det Europæiske Råd, førend han kan træde tilbage).
The High Representative may be removed by the European Council following the same procedure (this means that, should he lose his position as Commission Vice-President following a motion of censure of Parliament on the Commission, a decision of the European Council by qualified majority will also be necessary for his removal).
Betydningen af politisk tillidsfulde relationer mellem de forskellige institutioner og den højtstående repræsentant er således indlysende.
The importance of relations of political trust between the different institutions and the High Representative is evident.