natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fair trade-bevægelsen er i dag en global bevægelse.
The Fair Trade movement today is a global movement.
Over en million småproducenter og arbejdstagere er organiseret i hele 3000 græsrodsorganisationer under paraplyorganisationer i over 50 udviklingslande.
Over a million small-scale producers and workers are organized in as many as 3,000 grassroots organisations and their umbrella structures in over 50 countries in the South.
Deres produkter sælges i tusindvis af specialbutikker, såkaldte verdensbutikker (Worldshops), supermarkeder og mange andre salgssteder i den vestlige verden samt i stigende grad i butikker i udviklingslandene selv.
Their products are sold in thousands of specialised shops, so-called Worldshops, supermarkets and many other sales points in the North and, increasingly, in sales outlets in developing countries.
Varesalget er altid blevet ledsaget af oplysninger om fremstillingen, producenterne og disses levevilkår.
The sale of products always went alongside with information on the production, producers and their conditions of living.
Fair trade-bevægelsen har således haft en pionerrolle med hensyn til at øge de europæiske forbrugeres bevidsthed om de sociale, økonomiske og miljømæssige vilkår for vareproduktion i udviklingslandene.
Thus, the Fair Trade movement has played a pioneering role in raising the awareness of European consumers about the social, economic and environmental conditions of production in developing countries.
Hvor begyndte det alt sammen?
Where did it all begin?
De tidligste tegn på fair trade i Europa daterer sig til slutningen af 1950'erne, da Oxfam UK begyndte at sælge håndværk fra kinesiske flygtninge i Oxfams butikker.
The earliest traces of Fair Trade in Europe date from the late 1950s when Oxfam UK started to sell crafts made by Chinese refugees in Oxfam shops.
I 1967 blev den første importørsammenslutning dannet i Nederlandene efterfulgt af åbningen af den første "Third World Shop" i 1969.
In 1967, the first importing organisation was established in the Netherlands, followed by the opening of the first “Third World Shop” in 1969.
Verdensbutikker (eller fair trade-butikker som de kaldes i andre dele af verden) har spillet en afgørende rolle i fair trade-bevægelsen.
Worldshops (or Fair Trade shops as they are called in other parts in the world) have played a crucial role in the Fair Trade movement.
De er ikke blot salgssteder, men også meget aktive kilder til oplysning og bevidstgørelse af forbrugerne.
They constitute not only points of sales but are also very active in campaigning and awareness rising.
I 1960'erne og 1970'erne fandt ngo'er og socialt orienterede enkeltpersoner i mange lande i Asien, Afrika og Latinamerika ud af, at der var brug for retfærdige markedsføringsorganisationer, der kunne yde rådgivning, bistand og støtte til ugunstigt stillede producenter.
During the 1960s and 1970s, Non-Governmental Organisations (NGOs) and socially motivated individuals in many countries in Asia, Africa, and Latin America perceived the need for fair marketing organisations, which would provide advice, assistance and support to disadvantaged producers.
Der blev dannet mange sådanne fair trade-organisationer i udviklingslandene og knyttet forbindelser til nye fair trade-organisationer i industrilandene.
Many such Southern Fair Trade Organisations were established and links were made with the new Fair Trade Organisations in the North.
Disse forbindelser var baseret på partnerskab, dialog, gennemsigtighed og respekt.
These relationships were based on partnership, dialogue, transparency and respect.
Målet var større lighed i international handel.
The goal was greater equity in international trade.
Parallelt med denne græsrodsbevægelse henvendte udviklingslandene sig til internationale politiske fora som f.eks. den anden UNCTAD-konference (United Nations Conference on Trade and Development) i New Delhi i 1968 for at aflevere sit budskab om "Trade, not Aid" (frihandel i stedet for udviklingsstøtte).
Parallel to this citizen movement, the developing countries were addressing international political forums such as the second UNCTAD conference (United Nations Conference on Trade and Development) in Delhi in 1968, to communicate the message “Trade not Aid”.
Denne fremgangsmåde lægger vægt på etablering af retfærdige handelsrelationer med udviklingslandene, i stedet for at i-landene returnerer en lille smule af den indhøstede rigdom til u-landene i form af udviklingsstøtte.
This approach put the emphasis on the establishment of equitable trade relations with developing countries, instead of returning a small part of the wealth acquired in the North in the form of development aid.
Håndværk og fødevarer
Crafts and food
I begyndelsen handlede fair trade-organisationerne mest med producenter af håndværk, primært på grund af deres kontakt til missionærerne.
At the beginning, Fair Trade Organisations traded mostly with handicrafts producers, mainly because of their contacts with missionaries.
Ofte gav håndværksvarerne familien en biindtægt.
Often, crafts provide “supplementary income” to families.
De fleste af fair trade-organisationerne i i-landene fokuserede på at købe disse håndværksvarer og sælge dem i verdensbutikker.
Most of the Northern Fair Trade Organisations focused on buying these crafts and sold them through Worldshops.
I 1973 blev den første fair trade-kaffe importeret til Europa fra kooperativer af små bønder i Guatemala.
In 1973, the first “fairly traded” coffee was imported to Europe from cooperatives of small farmers in Guatemala.
Udbredelse gennem fair trade-mærkning
Going mainstream through Fair Trade labelling
I 1980'erne udvikledes en ny måde at nå den brede offentlighed på.
In the 1980s, a new way of reaching the broad public was developed.
Produkter, der blev købt, handlet og solgt under overholdelse af fair trade-betingelserne, skulle være berettiget til et mærke, der kunne få dem til at skille sig ud fra mængden af almindelige produkter på butikshylderne, og således gøre det muligt for enhver virksomhed af drive fair trade.
Products bought, traded and sold respecting Fair Trade conditions would qualify for a label that would make them stand out among ordinary products on store shelves, and would allow any company to get involved in Fair Trade.
I 1988 blev Max Havelaar-mærket etableret i Nederlandene.
In 1988, the “Max Havelaar” label was established in The Netherlands.
I de følgende år blev der dannet lignende non-profit fair trade-mærkningsorganisationer i andre europæiske lande og i Nordamerika.
In the ensuing years, similar non-profit Fair Trade labelling organisations were set up in other European countries and in North America.
I 1997 blev den globale sammenslutning Fairtrade Labelling Organizations International dannet.
In 1997, the worldwide association, Fairtrade Labelling Organizations International, was created.
FLO er nu ansvarlig for fastlæggelse af internationale fair trade-standarder, certificering af produktionen og kontrol af handlen i henhold til disse standarder samt mærkning af produkterne.
FLO is now responsible for setting international Fair trade standards, for certifying production and auditing trade according to these standards and for the labelling of products.
Ud over fødevarer og fødevareprodukter har FLO udviklet standarder for blomster, frøbomuld og sportsbolde.
Additional to food and food products, FLO has developed standards for flowers, seed cotton and sports balls.
Fair trade-mærkning har i høj grad hjulpet fair trade med at blive optaget i det almindelige forretningsliv.
Fair Trade labelling indeed has helped Fair Trade to go into mainstream business.
I øjeblikket sælges over to tredjedele af fair trade-varerne af almindelige catering- og detailhandelsvirksomheder.
Currently, over two-thirds of Fair Trade products are sold by mainstream catering and retailing.
Parallelt med udviklingen af produktmærkningen har IFAT, den internationale sammenslutning af fair trade-organisationer med 270 medlemsorganisationer i 61 lande i hele verden, udviklet standarder og et overvågningssystem til fair trade-organisationerne.
Parallel to the development of the labelling for products, IFAT, the international Fair Trade association with 270 members in 61 countries throughout the world has developed standards and a monitoring system for Fair Trade Organisations.
om retfærdig handel og udvikling
on Fair Trade and development
14. opfordrer Kommissionen til at samordne aktiviteterne i forbindelse med retfærdig handel mellem sine relevante tjenestegrene;
14 Calls on the Commission to coordinate Fair Trade related activities between the relevant services within the Commission;
17. minder om, at især lokale offentligretlige myndigheder foretager store investeringer i produktmarkedet; opfordrer derfor disse til at lægge særlig vægt på varer fra retfærdig handel i deres udbud.
Recalls that public-law regional authorities in particular make major investments in the product market; consequently calls on these bodies, in their calls for tender, to give special consideration to Fair Trade products.
Bastiaan Belder, Margrietus van den Berg, Danutė Budreikaitė, Filip Andrzej Kaczmarek, Jörg Leichtfried, Frithjof Schmidt, Jonas Sjöstedt, Mauro Zani
Bastiaan Belder, Margrietus van den Berg, Danutė Budreikaitė, Filip Andrzej Kaczmarek, Jörg Leichtfried, Frithjof Schmidt, Jonas Sjöstedt, Mauro Zani
Retfærdig handel og udvikling
Fair Trade and Development
Margrete Auken, Margrietus van den Berg, Danutė Budreikaitė, Marie-Arlette Carlotti, Thierry Cornillet, Michael Gahler, Hélène Goudin, Glenys Kinnock, Gay Mitchell, Luisa Morgantini, José Javier Pomés Ruiz, Horst Posdorf, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, Feleknas Uca and Mauro Zani
Margrete Auken, Margrietus van den Berg, Danutė Budreikaitė, Marie-Arlette Carlotti, Thierry Cornillet, Michael Gahler, Hélène Goudin, Glenys Kinnock, Gay Mitchell, Luisa Morgantini, José Javier Pomés Ruiz, Horst Posdorf, Frithjof Schmidt, Jürgen Schröder, Feleknas Uca and Mauro Zani.
Milan Gaľa, Alain Hutchinson, Linda McAvan, Manolis Mavrommatis, Zbigniew Zaleski and Gabriele Zimmer
Milan Gaľa, Alain Hutchinson, Linda McAvan, Manolis Mavrommatis, Zbigniew Zaleski and Gabriele Zimmer.
om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om fastsættelse af tekniske forskrifter for fartøjer på indre vandveje og om ophævelse af Rådets direktiv 82/714/EØF
on the Council common position with a view to the adoption of a directive of the European Parliament and of the Council laying down technical requirements for inland waterway vessels and repealing Council Directive 82/714/EEC
– der henviser til Rådets fælles holdning (13274/1/2005 – C6‑0091/2006 ),
– having regard to the Council common position (13274/1/2005 – C6‑0091/2006 ),
– der henviser til Kommissionens ændrede forslag ( KOM(2000)0419 )
– having regard to the amended Commission proposal ( COM(2000)0419 )
– der henviser til indstilling ved andenbehandling fra Transport- og Turismeudvalget ( A6‑0208/2006 ),
– having regard to the recommendation for second reading of the Committee on Transport and Tourism ( A6‑0208/2006 ),
(10a) Eftersom visse fartøjer falder ind under såvel anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/25/EF af 16. juni 1994 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fritidsfartøjer 1 som anvendelsesområdet for nærværende direktiv, bør bilagene til disse to direktiver hurtigst muligt tilpasses gennem udvalgsproceduren, såfremt der er uoverensstemmelse eller uforenelighed mellem bestemmelserne i disse direktiver.
(10a) Given that some vessels fall within the scope of Directive 94/25/EC of the European Parliament and of the Council of 16 June 1994 on the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States relating to recreational craft* as well as of this directive, the annexes of the two directives should be adjusted by the committee procedure as soon as possible if there are any contradictions or incompatibilities between the provisions of those directives.
Kommissionen fremsendte i december 1997 et forslag
In December 1997 the Commission submitted a proposal
KOM(1997)0644 af 9.12.1997. til et direktiv fra Rådet om ændring af direktiv 82/714/EØF af 4. oktober 1982 om indførelse af tekniske forskrifter for fartøjer på de indre vandveje.
COM(1997)0644 final, 9 December 1997. for a Council Directive amending Directive 82/714/EEC of 4 October 1982 laying down technical requirements for inland waterway vessels.
Formålet med forslaget er at tilpasse Fællesskabets tekniske forskrifter til de moderne standarder for sejlads på Rhinen med henblik på at fastlægge en fælles bestemmelse for hele det europæiske net af indre vandveje.
The proposal aims at aligning the Community technical requirements on the advanced standards governing navigation of the Rhine with a view to establishing a single scheme for the entire network of European waterways.
Forudsætningen for det indre marked og for udviklingen af den frie bevægelighed på alle EU's indre vandveje er harmoniseringen og ligeværdigheden af de tekniske forskrifter og sikkerhedsstandarder, der tilpasses til den højeste standard.
The internal market and the development of free inland navigation on all waterways in the EU require the harmonisation or equivalence of technical and safety requirements according to the highest standards.
Dette gælder både med hensyn til den frie bevægelighed for varer og for sikringen af høje sikkerheds-, miljø- og socialstandarder.
This will further both the free movement of goods and high safety, environmental and social standards.
Samtidig vil harmoniseringen af de tekniske forskrifter og den gensidige anerkendelse af certifikater på Rhinen og i Fællesskabet forbedre betingelserne for den loyale konkurrence og skabe ens udgangsbetingelser for flod- og kanalskibsfarten i det indre marked.
At the same time the harmonisation of technical requirements and the mutual recognition of certificates on the Rhine and in the EU will improve the conditions for fair competition and establish a genuine level playing field in inland waterway transport in the single market.
Den 20. oktober 1998 vedtog Europa-Parlamentet en betænkning under førstebehandlingen
On 20 October 1998 the European Parliament adopted at first reading a legislative report
Betænkning af Christoph Werner Konrad, beslutning T4-0606/1998 af 20.10.1998. , som ændrer Kommissionens forslag på nogle punkter (se afsnit 2 i denne betænkning).
Report by Christoph Werner Konrad, Resolution T4-0606/1998 of 20 October 1998. , which amended certain points of the Commission proposal (see Chapter 2 of the report).
Med Amsterdam-traktatens ikrafttræden den 1. maj 1999 blev retsgrundlaget ændret, og den fælles beslutningsprocedure for trafiksektoren blev indført.
Following the entry into force of the Treaty of Amsterdam on 1 May 1999, the legal basis changed and the codecision procedure was introduced for the transport sector.
Den 16. september 1999 bekræftede Europa-Parlamentet sin holdning, der blev vedtaget under førstebehandlingen
On 16 September 1999 the European Parliament confirmed its opinion at first reading
Betænkning af Konstantinos Hatzidakis, beslutning T5-0015/1999 af 16.9.1999. .
Report by Konstantinos Hatzidakis, Resolution T5-0015/1999 of 16 September 1999. .
Set i lyset af denne udvikling stillede Kommissionen et revideret forslag i juli 2000
In view of these developments, in July 2000 the Commission submitted an amended proposal
KOM(2000)0419 af 19.7.2000. , hvori der tages højde for Europa-Parlamentets ændringsønsker i forbindelse med det oprindelige forslag.
COM(2000)0419 , 19 July 2000. , which took over the amendments tabled by the European Parliament to the original proposal.
Forhandlingerne om dette forslag har ligget stille i længere tid i rådsudvalgene på grund af spørgsmålet om godkendelse af fartøjer med fællesskabscertifikat til sejlads på Rhinen.
Discussions on this proposal in the Council bodies remained at a standstill for a long period because of the question of the possibility of admitting craft with Community certificates to navigation on the Rhine.
Denne mulighed var i første omgang udelukket på grund af forskrifterne fra Centralkommissionen for Sejlads på Rhinen.
The possibility of such approval was initially ruled out owing to the rules of the Central Commission for the Navigation of the Rhine (CCNR).
Imidlertid ændrede situationen sig, da Centralkommissionen for Sejlads på Rhinen vedtog en ændring af Mannheim-konventionen den 27. november 2002 (tillægsprotokol 7).
However, the situation altered when the CCNR adopted an amendment to the Convention of Mannheim (Additional Protocol 7) on 27 November 2002.
Dermed var der skabt et retsgrundlag for godkendelse af certifikater i forbindelse med sejlads på Rhinen, som udstedes af andre myndigheder end Centralkommissionen for Sejlads på Rhinen, hvilket altså også indbefatter Fællesskabets udstedelse heraf.
This created a legal basis for certificates issued by other bodies than the CCNR – thus including the European Communities – to be admitted to navigation on the Rhine.
Efter at alle fem medlemsstater af Centralkommissionen for Sejlads på Rhinen havde ratificeret denne tillægsprotokol, trådte den i kraft den 1. december 2004.
After all five Member States of the CCNR had ratified this additional protocol, it entered into force on 1 December 2004.
Denne udvikling gjorde det muligt at genoptage revisionen af teksten.
This development made it possible to reopen discussions on the text of the Directive.
Den 10. december 2004 opnåede man i Rådet delvis enighed om kerneteksten i direktivudkastet.
On 10 December 2004 the Council reached a partial political agreement on the main text of the draft directive.
Nogle måneder senere kunne rådsudvalgene også nå til enighed om teksten til bilagene.
A few months later the Council bodies were also able to reach agreement on the text of the annexes.
Efter revisionen af hele teksten, som blev gennemført af juridiske og sproglige eksperter, vedtog Rådet sin fælles holdning den 23. februar 2006
Following the revision of the whole text by legal and linguistic experts, the Council adopted its common position on 23 February 2006
Rådets fælles holdning 13274/1/05REV1 af 23.2.2006. .
Common position of the Council 13274/1/05REV1 of 23 February 2006. .
På grund af bilagenes omfang og kompleksitet tog dette arbejde særdeles lang tid.
Owing to the length and complexity of the annexes this work took a very long time.
De vigtigste af de ændringer, som Europa-Parlamentet foreslog i betænkning T4-0606/1998 af 20. oktober 1998, er følgende:
The most important of the amendments tabled by the European Parliament in its report T4-0606/1998 of 20 October 1998 were the following:
· Det understreges, at de tekniske forskrifter eksisterer sideløbende, for det første Rhin-regulativet og for det andet direktiv 82/714/EØF om indførelse af tekniske forskrifter for fartøjer på indre vandveje, i hvilken forbindelse de tekniske forskrifter skal tilpasses til de højere standarder, der gælder for sejlads på Rhinen
· Highlighting the simultaneous existence, for inland waterway vessels, of the technical requirements of the Rhine navigation regime on the one hand, and of Directive 82/714/EEC on the other, and the need for the EU’s technical requirements to be aligned with the higher standards of navigation on the Rhine.
· Anvendelsesområdet tilpassesved hjælp af registrering af passagerskibe til transport af mere end 12 passagerer
· Adjusting the scope of the directive to include passenger vessels transporting more than 12 passengers.
· Der indføjes særbestemmelser for sejldrevne passagerskibe
· Adoption of special rules for passenger sailing vessels.
Kommissionen overtog i det store og hele disse ændringsforslag i sit reviderede forslag af 19. juli 2000.
The Commission essentially took over these amendments in its new proposal of 19 July 2000.
Således er der tilføjet en ny artikel 15a om sejldrevne passagerskibe i bilag II.
For example a new Article 15a on passenger sailing vessels was inserted in Annex II.
Desuden har Kommissionen optaget den nye komitologiprocedure i beslutning 1999/468/EF.
The Commission also adopted the new comitology procedure of Decision 1999/468/EC.
I forbindelse med vedtagelsen af den fælles holdning under førstebehandlingen tog Rådet også behørigt hensyn til Europa-Parlamentets holdning.
The Council also took account of the European Parliament's opinion at first reading in adopting its common position.
De vigtigste af de ændringer, som Rådet foreslog i sin fælles holdning, er følgende:
The main amendments proposed by the Council in its common position are:
· Artikel 3 vedrørende "Forpligtelse til medbringelse af et certifikat": Som følge af de omfattende indledende forhandlinger mellem Kommissionen og de EU-medlemsstater, der også er medlemmer af Centralkommissionen for Sejlads på Rhinen, blev der foretaget mindre ændringer i denne artikels ordlyd.
· Article 3 on “Obligation to carry a certificate”: as a result of in-depth preparative discussions between the European Commission and the EU Member States which are members of the CCNR, the wording of this article was changed slightly.
Heri sikres ligeværdigheden mellem de tekniske forskrifter i bilag II til direktivet og i det reviderede Rhin-regulativ.
It provides for the equivalency between the technical requirements as defined in Annex II of the Directive and the technical requirements laid down in application of the Revised Convention for Navigation on the Rhine.
· Artikel 19 ( "Udvalgsprocedure") blev ændret med henblik på at tage hensyn til den generelle bestemmelse for udvalgsproceduren i henhold til artikel 3 og artikel 7 i beslutning 1999/468/EF.
· Article 19 ("Committee procedure”) was modified so as to follow the general rules for Committee procedures according to Articles 3 and 7 of Decision 1999/468/EC.
· Artikel 27 vedrørende "Adressaterne" : Ordlyden blev ændret således, at direktivet kun er rettet imod de medlemsstater, som råder over indre vandveje i henhold til artikel 1, stk. 1.
· In Article 27 on the “Addressees” the text was modified so as to provide that the Directive is only addressed to those Member States which have inland waterways as referred to in Article 1(1).
· Der er tilføjet tre nye bilag (nr. 7, 8 og 9) til teksten.
· Three new annexes (Nos. 7, 8 and 9) have been inserted into the text.
Disse er et resultat af arbejdet i en fælles arbejdsgruppe bestående af eksperter fra EU-medlemsstater, Centralkommissionen for Sejlads på Rhinen og fra Kommissionen.
These are the result of work in a joint working party of experts from the EU Member States, the CCNR and the Commission, and take account of technical progress and developments in the work of other international organisations, particularly the CCNR.
I den forbindelse tages der højde for den tekniske udvikling og udviklingen inden for rammerne af det arbejde, som andre internationale organisationer udfører, især Centralkommissionen for Sejlads på Rhinen.
· Annex 2, Chapter 15a on passenger sailing vessels.
· Bilag 2, afsnit 15 a, "Sejldrevne passagerskibe": De særbestemmelser for sejldrevne passagerskibe, som Europa-Parlamentet kræver, er specificeret yderligere i bilaget.
Further details of the special rules governing passenger sailing vessels are provided in this annex.
Ordføreren mener, at disse ændringer er acceptable.
Your rapporteur considers that these amendments are acceptable.
De er enten nødvendige (f.eks. nye regler i forbindelse med komitologiproceduren eller opdaterede bilag) eller kan retfærdiggøres, fordi de har stor interesse for bestemte medlemsstater (f.eks. artikel 5 og 27), og fordi sikkerheden ikke bliver forringet som følge heraf.
They are either necessary (e.g. new rules in the comitology procedure, updated annexes) or justifiable, because they are of great importance to particular Member States (e.g. Articles 5 and 27) and will not lead to any reduction in safety.
Desuden tages der i tilstrækkelig grad hensyn til de ændringer, som Europa-Parlamentet foreslog under førstebehandlingen.
In addition, sufficient account has been taken of the amendments tabled by Parliament at first reading.