natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dette tal steg imidlertid til 41 % ved finansdomstolene, 28 % ved forvaltningsdomstolene og 25 % ved de domstole, der behandler sager om intellektuel ejendomsret.
However, this figure went up to 41% for financial courts, 28% for administrative courts, and 25% for intellectual property courts.
Endvidere viste svarene også tydeligt, at jo højere retten er, desto mere sandsynligt er det, at fællesskabsretten påberåbes over for den.
Furthermore, responses also clearly indicate that the higher the court, the more likely Community law is likely to be pleaded before it.
Som det fremgår af diagrammet nedenfor, er denne tendens særlig tydelig for højesteretter og kassationsretter.
This trend becomes particularly clear for supreme courts and courts of cassation, as can be seen in the chart below).
De 533 svar, der blev analyseret, afspejler, at fællesskabsretten præger talrige og forskelligartede aktivitetsområder på nationalt plan.
The 533 responses analysed reflect the fact that Community law permeates numerous and diverse areas of activity at national level.
To områder, som meget ofte blev nævnt, var forbrugerbeskyttelse (9 %) og civil- og procesret (11 %).
Two very frequently cited areas are consumer protection (9%) and civil and procedural law (11%).
Konkurrencepolitik (9 %), kønsdiskrimination (8 %), beskæftigelse (7 %), grundlæggende frihedsrettigheder (6 %), miljø (5 %), told (4 %) og moms (2 %) forekom forholdsvis ofte i svarene.
Competition policy (9%), sex discrimination (8%), employment (7%), fundamental freedoms (6%), the environment (5%), customs (4%) and VAT (2%) featured quite prominently in the responses.
Det er også værd at bemærke, at mange dommere nævnte asylspørgsmål (3 %).
It is also notable that many judges referred to questions of asylum (3%).
De af de adspurgte, som nævnte landbrugspolitik, henviste hovedsageligt til den fælles markedsordning bl.a. for mejeriprodukter.
Respondents who cited agriculture mainly referred to the common organisation of markets, including milk products.
De dommere, der henviste til grundlæggende frihedsrettigheder, nævnte overvejende spørgsmål vedrørende personers frie bevægelighed (arbejdskraftens frie bevægelighed og direktivet om unionsborgerskab
Judges referring to the fundamental freedoms predominantly cited issues relating to the free movement of persons (free movement of workers and the Citizenship Directive
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (EUT L 229 af 29.6.2004, s. 35). ).
Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States, OJ L 229, 29.6.2004, p.
Der blev også henvist til varers frie bevægelighed, særligt lægemidler, og tjenesteydelsers frie bevægelighed, navnlig sundhedstjenester og tjenesteydelser, som kan leveres uden at krydse en grænse (f.eks. onlinespil).
Reference was also made to free movement of goods, in particular pharmaceuticals, and free movement of services, especially health services and services which can be provided without crossing a border (eg. online gambling).
Etableringsfriheden blev i overvældende grad nævnt i forbindelse med virksomhedsoverdragelser.
Freedom of establishment was overwhelmingly referred to in the context of transfers of undertakings.
Flere aspekter af konkurrencepolitikken blev fremhævet: karteller, vertikale begrænsninger, fusioner og statsstøtte.
Several aspects of competition policy were mentioned: cartels, vertical restraints, mergers and state aids.
Det samme gjorde sig gældende med hensyn til intellektuelle ejendomsrettigheder (design, ophavsret, varemærker, patenter og håndhævelsesdirektivet
The same can be said with regard to intellectual property rights (designs, copyright, trademarks, patents, Enforcement Directive
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (EUT L 157 af 30.4.2004, s. 16). ).
Directive 2004/48/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the enforcement of intellectual property rights, OJ L 157 30.4.2004, p.16. ).
Der blev nævnt en meget lang række af forskellige områder med forbindelse til forbrugerbeskyttelse, herunder pakkerejser, dørsalg, reklamemisbrug og erstatning.
A very wide variety of areas relating to consumer protection were touched upon, including package travel, doorstep selling, abusive "prize-winning" mailings and redress.
På det civil- og procesretlige område henviste dommerne til kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i civil- og handelsretlige sager
In the area of civil and procedural law, judges referred to the recognition, jurisdiction and enforcement of judgments in civil and commercial matters
Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12 af 16.1.2001, s. 1). , Romkonventionen
Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters, OJL 012, 16.01.2001, p.1. , the Rome Convention
Konventionen om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, åbnet for undertegnelse i Rom den 19. juni 1980 (80/934/EØF), EFT L 266 af 9.10.1980, s. 1. , forældelsesfrister, aftaleret og fællesskabslovgivningen om forkyndelse af dokumenter, retshjælp
Convention on the law applicable to contractual obligations, opened for signature in Rome on 19 June 1980 (80/934/EEC), OJ L 266 , 09.10.1980, p.1. , limitation periods, contract law and Community legislation on the service of documents, legal aid
Rådets direktiv 2003/8/EF om forbedret adgang til domstolene i grænseoverskridende tvister gennem fastsættelse af fælles mindsteregler for retshjælp i forbindelse med tvister af denne art (EFT L 26 af 31.1.2003, s. 41). og bevisoptagelse.
Council Directive 2003/8/EC of the Council on improving access to justice in cross-border disputes by establishing minimum common rules relating to legal aid for such disputes, OJL 26, 31.1.2003, p.41. and the taking of evidence.
Dette civile aspekt fremgik også i de hyppige henvisninger til Bruxelles II a-forordningen
This civil aspect was also apparent in the frequent references to the Brussels II "bis" Regulation
Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar (EUT L 338 af 23.12.2003, s. 1). og til underholdsbidrag i forbindelse med familieretlige sager.
Council Regulation (EC) No 2201/2003 of 27 November 2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and the matters of parental responsibility, OJ L 338, 23.12.2003, p.1. and maintenance in the context of family law cases.
43 dommere beskrev årsager til, at parterne påberåbte sig visse områder af fællesskabsretten over for dem.
43 judges gave reasons as to why certain areas of Community law were raised by the parties before them.
Det langt hyppigste svar (42 %) vedrørte klare eller mulige uoverensstemmelser mellem direktiver og nationale gennemførelsesforanstaltninger.
By far the most frequent answer given (42%) related to apparent or potential incompatibility between directives and national implementing measures.
En rumænsk dommer kommenterede, at denne retlige funktion var vigtig for anvendelsen af fællesskabsretten lokalt.
A Romanian judge commented that this judicial function was important for the application of Community law on the ground.
Der blev i den forbindelse ofte henvist til direktiver på forbrugerbeskyttelsesområdet, bl.a. direktivet om fjernsalg
Directives in the area of consumer protection were often referred to in this respect, including the Distance Selling Directive
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg (EFT L 144 af 4.6.1997, s. 19). og spørgsmålet om e-handel.
Directive 97/7/EC of the European Parliament and of the Council of 20 May 1997 on the protection of consumers in respect of distance contracts , OJL 144, 04.06.1997, p.19. and the question of e-commerce.
Flere dommere nævnte i den forbindelse også ansættelsesret og forskelsbehandling.
Employment law and discrimination were also mentioned by several judges in this context.
En finsk dommer anførte, at årsagen til påberåbelsen af fællesskabsretten i sager om kønsdiskrimination var, at parterne ofte antog, at den ville sikre dem flere rettigheder end national ret.
A Finnish judge stated that the reason Community law was raised in the case of sex discrimination was because the parties often assumed that it would grant them broader rights than domestic law.
Fællesskabsretten blev også anvendt som en hjælp til at fortolke ufuldstændig eller manglende national lovgivning.
Community law was also referred to as an aid to interpret national law which was either incomplete or lacking.
En dommer ved en ret i første instans i Tyskland mente, at selv om direktiverne generelt blev gennemført på tilfredsstillende vis, var folk ofte ikke klar over, at fællesskabsretten lå til grund for en national foranstaltning, og ville derfor ikke lægge mærke til tilfælde, hvor et direktiv var ukorrekt gennemført.
A first instance judge in Germany considered that, although Directives were generally transposed satisfactorily, people often did not realise that Community law was behind a national measure, and therefore would fail to notice cases of incorrect transposition.
En anden tysk dommer, denne gang fra en højere regional ret, nævnte, at den nationale lovgivning ofte sakkede agterud i forhold til fællesskabsretten.
Another German judge, this time from a higher regional court, commented that national law often lagged behind Community law.
Noget, som de adspurgte ofte påpegede (14 %), var, at parterne påberåbte sig fællesskabsretten på områder, der ifølge sagens natur indebar en grænseoverskridende aktivitet eller indbyrdes afhængighed mellem medlemsstater (f.eks. told, transport, handelsret, insolvens og personers frie bevægelighed).
A point often made by respondents (14%) was that Community law was raised by parties in areas which by nature implied a cross-border activity or interdependence between Member States (eg. customs, transport, commercial law, insolvency, free movement of persons).
Et antal dommere (14 %) fremhævede, at på de områder, hvor Fællesskabet havde lovgivet i stort omfang, var der større sandsynlighed for, at parterne kendte til fællesskabsretten og henviste til den.
A number of judges (14%) highlighted the fact that where the Community had legislated intensively in a given area, parties were more likely to know about it and refer to it.
Miljø og telekommunikation blev nævnt i den forbindelse.
The areas of environment law and telecoms were cited in this respect.
Et lignende synspunkt blev fremsat i forbindelse med det tilfælde, at Domstolen på et givet område havde vedtaget omfattende retspraksis, der uden videre kunne henvises til, eksempelvis vedrørende konkurrenceret eller civil- og handelsret.
A similar point was made in relation to the existence of abundant ECJ case-law in a given area which could readily be referred to, for instance, concerning competition law, or civil and commercial law.
Flere af de adspurgte (12 %) angav, at hovedårsagen til, at fællesskabsretten blev påberåbt, var visse parters usædvanligt store internationale perspektiv og de finansielle interesser, der stod på spil.
For several respondents (12%), the main reason why Community law was invoked was because of the unusually international outlook of certain litigants and the financial interests at stake.
Synspunktet blev fremsat i forbindelse med varers frie bevægelighed, intellektuelle ejendomsrettigheder, konkurrence og selskabsret.
The point was made in relation to free movement of goods, intellectual property rights, competition and company law.
Med hensyn til især civil procesret mente 9 % af de adspurgte, at der på fællesskabsplan var iværksat tiltag, som kunne lette adgangen til klage og domstolsprøvelse og forenkle dommernes arbejde, og at parterne derfor foretrak at henvise direkte til fællesskabsinstrumenter.
Concerning civil procedural law in particular, 9% of respondents considered that action had been taken at Community level to facilitate access to justice and simplify the work of judges, and therefore that parties preferred to rely directly on Community instruments.
To slovenske dommere anførte, at sådanne instrumenter øgede retssikkerheden og gennemsigtigheden.
Two Slovenian judges stated that such instruments increased legal certainty and transparency.
Andre dommere fremsatte det samme synspunkt specifikt i forbindelse med eksekvatur og insolvens.
Other judges made the same point specifically in relation to exequatur and insolvency.
Endelig beskrev flere dommere årsager til, hvorfor parterne ikke påberåbte sig fællesskabsretten, eller hvorfor parterne reelt set var meget tilbageholdende med at henvise til den.
Finally, several judges explained why Community law was not raised by the parties, or why parties were in fact very reticent to refer to it.
Offentlige myndigheder henviste kun til den, når de havde specialviden på et bestemt område.
Public authorities only did so when they were specialised in a particular area.
Det samme blev sagt om andre parter, f.eks. på det konkurrenceretlige område, hvor store økonomiske interesser stod på spil.
The same was said of other parties, for example, in the area of competition law where important economic interests were at stake.
Advokater skulle eftersigende være mere sikre i national retspraksis, der, som en dommer kommenterede, var mere velkendt og juridisk sikker.
Lawyers were said to be more secure with national case-law which, one judge commented, was more well-known and legally certain.
En anden dommer fra en højere ret i et grænseområde i Tyskland nævnte, at graden af kendskab til fællesskabsretten varierede meget blandt parterne.
Another judge from a higher German court in a border area commented that the level of knowledge of Community law varied very widely among parties.
Det var hovedsageligt det, der afgjorde hyppigheden af påberåbelsen af fællesskabsretten.
This was the main factor determining the frequency with which Community law was raised.
853 dommere svarede på dette spørgsmål.
853 judges responded to this question.
Eftersom indholdet i svarere varierede meget, vil de i første omgang blive analyseret i henhold til visse indikatorer og efterfølgende gives et tematisk overblik.
As the answers varied very widely in content, they will be analysed firstly according to certain indicators, and secondly in the form of a thematic overview.
Formålet med den første indikator er at give et indtryk af dommernes indstilling til at spille en rolle i Fællesskabets retsorden.
The first indicator aims to give some impression of the judges’ attitude towards playing a part in the Community legal order.
I det hyppigste svar blev der givet udtryk for et seriøst engagement og en stærk ansvarsfølelse for, at fællesskabsretten nu var en integreret del af den nationale retsorden og skulle anvendes, hvor det var relevant (48 %).
The most frequent answer expressed serious engagement and a strong sense of responsibility that Community law was now an integral part of the national legal order and had to be applied where relevant (48%).
Et stort antal dommere (17 %) udtrykte ligegyldighed over for denne rolle.
A large number of judges (17%) expressed indifference to this role.
Flere af de adspurgte (13 %) var utrygge ved fællesskabsretten, og nogle få (2 %) var reelt bange for den.
A number of respondents (13%) were apprehensive of Community law and a small number (2%) were actually fearful of it.
På den anden side gav 8 % af de adspurgte udtryk for nysgerrighed til at lære mere om den, og lige så mange var begejstret for deres rolle.
On the other hand, 8% of respondents expressed curiosity to learn more about it, and an identical proportion was enthusiastic about their role.
Et lille mindretal af dommere (4 %), herunder en dansk dommer med en ph.d. i europæisk ret, var meget selvsikre i den forbindelse.
A small minority of judges (4%), including one Danish judge who had obtained a PhD in European law, was very self-confident in this respect.
En bulgarsk dommer fra en regional domstol var rent faktisk "stolt" over at kunne anvende fællesskabsretten, selv om der var tale om en ekstra udfordring.
Indeed, one Bulgarian judge from a regional court was actually “proud” to be able to apply Community law, even though this was an extra challenge.
En anden indikator forsøger at måle, hvor vanskelig de nationale dommere opfatter denne rolle.
The second indicator attempts to measure the perceived difficulty of this role for national judges.
Et overvældende flertal af de nationale dommere fandt denne opgave vanskelig (52 %) eller meget vanskelig (23 %).
The overwhelming majority of national judges found this task either difficult (52%) or very difficult (23%).
På den anden side fandt et mindretal af de adspurgte opgaven relativ enkel (7 %) eller ligefrem let (18 %).
On the other hand, a minority of respondents found the task either relatively straightforward (7%) or actually easy (18%).
Den tredje og sidste indikator forsøger at vise, hvor relevant denne rolle er for de adspurgte.
The third and final indicator tries to ascertain how relevant this role is to respondents.
Også her var svarene meget tydelige, med et stort flertal af dommere, som betragtede deres rolle som håndhæver af fællesskabsretten som enten fuldstændig irrelevant for deres daglige arbejde (27 %), stort set irrelevant (26 %) eller ubetydelig (25 %).
In this case, the answers were also particularly clear, with a vast majority of judges considering their role as first judge of Community law to be either totally irrelevant in their daily work (27%), nearly irrelevant (26%) or minor (25%).
Endvidere følte 4 % i øjeblikket ingen interesse for fællesskabsretten, men håbede, at dette ville ændre sig med tiden i betragtning af deres medlemsstats nylige tiltrædelse.
A further 4% currently felt unconcerned by Community law, but hoped that this would change with time, given the recent accession of their Member State.
Endelig betragtede et mindretal (14 %) denne rolle som vigtig, og nogle (4 %) betragtede den som væsentlig for deres daglige arbejde.
Finally, a minority (14%) considered this role to be important and some (4%) considered it crucial to their daily activities.
Hvis vi således skulle lave en sammenfattet profil af en typisk dommer ved en ret i første instans baseret på svarene på dette spørgsmål, kunne den lyde sådan her:
Thus, if we were to present a profile of a typical first instance judge, based on the answers to this question, it could be summarised in this way:
"Jeg opfatter primært mig selv som en national dommer.
"I see myself primarily as a national judge.
Jeg tager fællesskabsretten alvorligt, selv om det er et stort ansvar at håndtere en så kompleks lovgivning.
I take Community law seriously, although it is a big responsibility to deal with such a complex body of law.
Desuden er det sjældent, at jeg støder på den i mit daglige arbejde, fordi parterne stort set aldrig påberåber sig den."
Also, I rarely come across it in my daily work because the parties hardly ever raise it."
Et meget stort antal dommere svarede, at de ikke opfattede sig selv som håndhæver af fællesskabsretten og heller ikke betragtede deres daglige arbejde på denne måde, fordi national ret allerede omfattede fællesskabsret.
A very large number of judges responded that they did not perceive themselves as first judges of Community law, nor did they think of their daily work in that way, because national law already incorporated Community law.
Mange af de adspurgte, særligt fra Polen, angav faktisk, at national ret, som korrekt gennemførte fællesskabsretten, fuldstændig fjernede behovet for at gøre brug af princippet om direktivers direkte virkning.
Indeed, many respondents, particularly from Poland, stated that national law correctly implementing Community law entirely removed the need to make use of the principle of direct effect of Directives.
De fleste dommere anførte derfor, at de kun ville anvende fællesskabsretten direkte og uafhængigt af enhver gennemførelsesforanstaltning, hvis parterne specifikt krævede det.
Therefore, most judges stated that they would only apply Community law directly and independently of any implementing measure if the parties specifically raised it.
En tysk forvaltningsdommer så sig selv som en "døråbner" til Domstolen for de parter, som ønskede at gå så langt.
One German administrative judge saw himself as a "door opener" to the ECJ for those parties who wanted to go that far.
En polsk dommer beskrev i den forbindelse rollen som "forholdsvis passiv".
One Polish judge described this attitude as being "rather passive" in this respect.
En fælles iagttagelse, som ofte fulgte, var, at hverken parterne eller advokaterne nogensinde henholdt sig til fællesskabsretten i noget betydningsfuldt omfang.
A common observation which often followed was that neither the parties, nor the lawyers ever relied on Community law to any meaningful extent.
Som en polsk dommer bemærkede, resulterede det i, at tiltrædelsen af Den Europæiske Union ikke havde medført nogen konkret ændring i hans daglige arbejde.
As a result, one Polish judge observed that accession to the European Union had not resulted in any tangible change in his daily work.
En fransk appelretsdommer nævnte, at mange dommere stadig ikke var klar over, at fællesskabsretten fandt anvendelse i andet end grænseoverskridende sager.
A French appeal court judge commented that many judges still did not realise that Community law applied beyond cross-border cases.
En fransk dommer bemærkede, at han betragtede fællesskabsretten "med frygt", fordi der var tale om en ukendt samling retsakter, som var vanskelig tilgængelig, og at advokater havde endnu vanskeligere ved at få adgang til den end dommere.
A French judge commented that he perceived Community law "with fear" because it was an unknown body of law which was difficult to access and that lawyers had even more trouble accessing it than judges.
Denne opfattelse blev delt af en tysk dommer ved en ret i anden instans, som betragtede den anvendte terminologi i fællesskabsretten som "fremmedartet".
This apprehension was echoed by a German second instance court judge who considered the terminology used in Community law to be “foreign” or “alien”.
En anden tilbagevendende bekymring var alene omfanget af afledt fællesskabsret og indtrykket af, at den konstant udviklede sig og blev mere omfattende både i omfang og i forhold til kompleksitet.
A further recurring worry was the sheer extent of Community secondary legislation, and the impression that it is continually evolving and increasing in quantity and complexity.
Flere dommere, herunder nogle, som udviste stor begejstring og interesse for fællesskabsretten, mente, at det var utrolig krævende at holde sig ajourført på specifikke områder.
Several judges, including some who showed considerable enthusiasm and interest in Community law, considered that keeping up to date in specific areas was particularly challenging.
De adspurgte udtrykte jævnligt bekymring for, at deres arbejdsbyrde gjorde det endog meget vanskeligt - om ikke umuligt - at undersøge et fællesskabsretligt spørgsmål i dybden.
Respondents regularly expressed concern at the fact that their workload made any in-depth examination of Community law issue very difficult indeed, if not impossible.