natgillin/translations-raw huggingface dataset:
29. kræver større anerkendelse af sammenhængen mellem diskrimination, vold og dårlig mental sundhed og dermed af betydningen af at bekæmpe alle former for vold og diskrimination som led i strategien til fremme af mental sundhed gennem forebyggelse;
Calls for greater recognition of the connection between discrimination, violence, and poor mental health, which underlines the importance of combating all forms of violence and discrimination as part of the strategy for the promotion of mental health through prevention;
33. mener, at tvang, såvel som tvangsmedicinering, er uhensigtsmæssig, og at alle former for tvangsindlæggelse og tvangsmedicinering kun bør være af begrænset varighed og bør, når det er muligt, ske med patientens samtykke eller, ved mangel på en sådan, efter godkendelse fra de ansvarlige myndigheder;som sidste udvej;
Believes that the use of force is counterproductive, as is compulsory medication; believes that all forms of in-patient care and compulsory medication should be of limited duration and should, wherever possible, be regularly reviewed and subject to the patient's consent or, in the absence of such consent, to authorisation by the appropriate authorities used only as a last resort;
40. anerkender, at de lokale myndigheder spiller en central rolle i fremme af god mental sundhed, i støtte til personer med dårlig mental sundhed i lokalsamfundet og i at samle de forskellige agenturers tjenester inden for mental sundhed;
Recognises that local government has an integral role to play in promoting good mental health, supporting those in poor mental health within their local communities and bringing together the various strands of a multi-agency approach to mental health service delivery;
47. mener, at fordi alle personer (ifølge FN's generalforsamlings resolution 46/119) har ret til den bedste tilgængelige mentale sundhedspleje, skal bedste praksis og relevant information udbredes og være tilgængelig for alle borgere;
Believes that, because all persons (according to UN General Assembly Resolution 46/119) have the right to the best available mental health care, best practice and relevant information should be disseminated and be available to all citizens;
50. opfordrer indtrængende Kommissionen til at støtte løbende reformer i de medlemsstater, der har praktiseret misbrug af psykiatrien, overforbrug af medicin eller indespærring eller umenneskelige fremgangsmåder som tremmesenge eller urimelig brug af isolationsrum, især i de nye medlemsstater, og opfordrer Kommissionen til at sætte en reform af psykiatrien på dagsordenen for tiltrædelsesforhandlingerne; mener ikke, at tvangsindlæggelse er befordrende for personer med dårlig mental sundhed og anbefaler aktiv inddragelse af alternativer;
Urges the Commission to support continuing reforms in any Member State that practised the abuse of psychiatry, over-use of medication or incarceration, or inhumane practices such as caged beds or excessive use of seclusion rooms, particularly in the new Member States, and calls on the Commission to place the reform of psychiatry on the agenda for EU accession negotiations; considers that prison is not a suitable environment for those suffering mental ill health and that alternatives should be actively pursued;
54. mener, at det er vigtigt at tage individuelle metoder af høj kvalitet i brug til fremme af mental sundhed, under hensyntagen til enkeltpersoners og målgruppers særlige behov;
Believes that it is essential to apply high quality, individualised methods of promoting mental health, taking into account the particular needs of individuals and target groups;
60. pålægger sin formand at sende denne beslutning til Rådet og Kommissionen samt til medlemsstaternes regeringer, kandidatlandene, AVS-staterne og WHO Europe.
Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, the governments of the Member States, the candidate countries, the ACP countries and WHO Europe.
"Wir haben in diesen letzten Wochen unsere Sprachlosigkeit ueberwunden und sind jetzt dabei, den aufrechten Gang zu erlernen."
‘Wir haben in diesen letzten Wochen unsere Sprachlosigkeit ueberwunden und sind jetzt dabei, den aufrechten Gang zu erlernen.”
("Inden for de seneste uger har vi genfundet vores stemme og har igen lært at holde hovedet højt"
(‘In these last weeks we have found our voice again and have learned once more to walk with our head held high.’)
- Stefan Heym - november 1989, Alexanderplatz, Østberlin
- Stefan Heym - November 1989 Alexanderplatz, East Berlin
Stefan Heyms ord fra november 1989 til den store mængde af østberlinere, der var samlet for at fortrænge et forfærdeligt styre, bør tjene som inspiration, når vi gennemgår og reformerer visse elementer af praksis for mental sundhed i Europa, som så ofte kan være ressourcefattig og helt utænkelig forfærdelig.
Stefan Heym’s November 1989 words to the vast crowd of East Berliners who had come together to oust a cruel regime should be our guide as we overturn, and reform elements of mental health practice in Europe, which can so often be resource-inadequate and unthinkingly cruel.
Vi skal sørge for, at standarderne inden for mental sundhed i form af pleje, behandling, behandlingsformer, rehabilitering og patientinddragelse er på højde med de standarder, vi forventer for de bedste fysiske sundhedssystemer.
We need to bring mental health to standards of care, treatment, therapy, rehabilitation and patient involvement, that we would expect of the best physical health systems.
Vi glæder os meget over og anerkender denne grønbog om mental sundhed.
We can warmly welcome and endorse this Green Paper on Mental Health.
Vi mangler nu blot hurtige og omfattende forslag, der kan omsætte de positive ord til effektiv lovgivning og kodificering.
We now look for swift and comprehensive proposals to translate the good words into effective legislative and codifying action.
Udfordringen i forbindelse med mental sundhed ligger i at ændre systemer, holdninger og muligheder.
The mental health challenge is to transform systems, attitudes and opportunities.
I de seneste 40 år har vi været levet i mørke, hvad angår mentale forstyrrelser.
For the past forty years we have been emerging from a dark age of mental disorder practice.
Visse steder på vores kontinent er psykiatrien blevet misbrugt, andre steder er mentalt syge blevet spærret inde, hvilket i alt for mange tilfælde tilfredsstillede befolkningen ud fra devisen "ude af øje, ude af sind" i stedet for at hjælpe patienterne med behandling og rehabilitering, nogle steder tyede man til overmedicinering, og mange steder blev patienterne fængslet i stedet for indlagt.
In some parts of our continent there has been the abuse of psychiatry; in others an internment concept of asylum, which too often soothed the public’s sensitivities with an “out of sight, out of mind” institutionalisation, while doing little to help patients recover and rehabilitate; in others an overdependence on medication; in many a reliance on prison rather than hospital; in none a real understanding of mental health promotion.
For alle gælder det, at der ikke var nogen reel forståelse for fremme af mental sundhed.
We like to think we have moved on from the human rights abuses of mentally ill patients.
Vi mener selv, at vi er nået videre siden disse krænkelser af mentalt syge patienters menneskerettigheder, og det er vi på mange måde også.
And in many ways we have.
Vi drøfter stadig tvangsbehandling, beslutninger om udskrivning eller opdeling er ikke altid lige fornuftige, der afsløres fra tid til anden mishandling af patienter i hjemmeplejen, det vrimler med argumenter om patienters, familiers og samfunds omstridte og modstridende rettigheder.
We still have debates about compulsory treatment; discharge or sectioning decisions are sometimes unsound; patient abuse is from time to time exposed in residential care; arguments abound on vexed and conflicting rights of patients, families and communities.
Men i det store hele benytter vi os mindre af lås og slå, og vi har større patientvalg og -samtykke samt lovlige kontrolforanstaltninger for at sikre, at patienternes borgerrettigheder ikke krænkes.
But by and large we have fewer locks and bolts, more patient choice and consent, legal checks and balances to see the patient’s civil rights are not abused.
Og alligevel er vi stadig ikke kommet ud af mørket i mindst én henseende - stigmatisering.
Yet we still live in the dark age in at least one respect – stigma.
Den breder sig voldsomt i alle vores lande, og stigmatisering er en krænkelse af menneskerettighederne, født af frygt som følge af uvidenhed, men lige så skadelig for en person som enhver anden form for mishandling.
It is rampant in all our countries and stigma is a human rights abuse, unintentional, born out of fear base on ignorance, but just as damaging to the individual as any other form of abuse.
Det er svært nok i forvejen at leve med en mental sygdom uden at opleve byrden og smerten ved afvisning og stigmatisering.
Living with mental illness is tough enough, without the added burden and pain of rejection and stigmatisation.
Vi opfordrer Kommissionen til at udvikle sin grønbog til en ramme for mental sundhed, fordi vi skal basere en sådan politik på kendsgerninger om mentale forstyrrelser, og Lissabon-dagsordenen er afgørende med henblik på at skabe øget anerkendelse af værdien af investeringer i mental sundhed.
In calling for the Commission to develop its Green Paper into a Framework for Mental Health we need to base such a policy on the facts about mental disorder and the Lisbon Agenda imperative for an increased recognition of the value of investment in mental wellbeing.
Følgende kendsgerninger ligger til grund for vores politik:
Underlying our policy are the facts:
· Mentale forstyrrelser er den hurtigst voksende sundhedsbyrde med unipolar depression som den førende forstyrrelse.
· Mental disorders are the fastest growing health burden with unipolar depression the leading disorder.
· 450 millioner mennesker i verden lever med en neurologisk eller mental forstyrrelse.
· 450 million people in our world live with a neurological or mental disorder.
· Hver fjerde af os vil blive ramt i løbet af vores liv.
· 1 in 4 of us will be affected in our lifetime.
· 121 millioner af os har en depression - tre ud af hver 100 hvert år.
· 121 million of us have Depression – 3 in every 100 of us every year.
· 1 million mennesker i verden begår selvmord.
· 1 million people in our world commit suicide.
10 millioner forsøger hvert år.
10 million try each year.
· Neuropsykiatriske forstyrrelser er ansvarlige for en tredjedel af alle handicap, 15 % af alle indlæggelsesomkostninger, næsten en fjerdel af alle lægemiddelomkostninger, halvdelen af socialarbejderes sager og, alene i Det Forenede Kongerige, 90 millioner mistede arbejdsdage hvert år.
· Neuropsychiatric disorders are responsible for one third of disabilities, 15% of in-patient costs, nearly a quarter of drugs costs, half the caseload of social workers; and, in the United Kingdom alone, over 90 million days lost at work each year.
· Folk lever længere og er i det store hele sundere, men inden for de seneste år er et stigende antal blevet skrøbelige i krop og sind.
· People are living longer and, on the whole healthier, lives, but in their later years a growing number of them become frail of body and mind.
· De, der plejer et barn, en voksen eller et ældre familiemedlem, har ikke fået hjælp til at tilpasse sig den nye kollektive pleje af personer med mentale sundhedsproblemer.
· Carers, of a child, an adult or an elderly relative, have not been helped to adapt to the new community care of people with mental health problems.
· Stofmisbrug og kriminalitet, alkoholisme, ulykker, fravær, hærværk, forstyrrende elever, folk, der sover på gaden, og mange af samfundets "problemer" hænger i virkeligheden sammen med mentale sundhedsproblemer.
· Drug addiction and crime, drunkenness, accidents, absenteeism, vandalism, disruptive pupils, rough sleepers, and many of society’s “problems” in fact link to mental health problems.
Hvis vi ikke investerer i den rigtige type tjenester – indlæggelse, akut, langvarig, sikker, mellemsikker og daglig pleje samt hjemmepleje og uddannet personale til alle disse tjenester, vil vi ikke helbrede, pleje eller rehabilitere dem, der er syge nu.
If we do not invest in the right range of services – in-patient, acute, long-stay, secure, medium secure, day-care, domiciliary care and the trained staff for each – we shall not cure, care for or rehabilitate those who are ill now.
Hvis vi ikke investerer i et mentalt sundt liv for vores borgere, vil kurven blive ved at stige hurtigt, både i forhold til antal og omkostninger.
If we do not invest in a mentally healthy life for our citizens, then the graph will continue rapidly to climb, in numbers and in cost.
Hvis vi ikke investerer i at skabe forståelse for mental sundhed og mentale forstyrrelser, vil budgetterne fortsat være pinlige, og stigmatisering og fordomme vil brede sig voldsomt.
If we do not invest in bringing understanding about mental health and mental disorders, then budgets will remain pitiful and stigma and prejudice will be rampant.
Patienter og brugere af tjenester bevæger sig støt og roligt ind mod midten.
Patients and Service Users are steadily and rightly moving centre-stage.
De vil blive bedre oplyst, de vil i højere grad blive inddraget i beslutninger, der påvirker dem, og de vil bruge deres nye rettigheder til at omgå træge tjenester og medføre ændringer.
They will be better informed, be more involved in decisions affecting them and will use their new rights to bypass sluggish services and effect change.
De skal ses som partnere i deres egne behandlingsplaner, men også i planlægningen af tjenester.
They need to be seen as partners in their own treatment plans but also in service planning.
Fagfolk i sundhedssektoren skal gøre som de bedste på alle områder inden for sundhedspleje - forklare og høre, inden de træffer beslutninger.
Health professionals need to do what the best do in most areas of healthcare - explain and consult before decisions are taken.
Så vil patienten ikke kun respektere deres professionelle afgørelse, men måske også lidt bedre forstå, hvad der er galt, og bedre kunne acceptere, hvad der skal ske med dem.
Then the patient will not just respect their professional judgement but would also, perhaps, understand a little more what was wrong and be a little less apprehensive about what was being done to them.
Dette er rigtigt i forhold til menneskerettigheder - og det betyder bedre overensstemmelse med og resultater af behandlings- og plejeprogrammer.
That is right in human rights terms; it also makes for better compliance with and outcome from the treatment and care programme.
Der er sket en støt bevægelse fra pleje på fjerne institutioner til kollektive tjenester.
There has been a steady move from remote institution care to community services.
Dette har fundet anvendelse på personer med langvarige og ind imellem svære forstyrrelser og personer med indlæringsproblemer.
This has applied to people with long-term and sometimes severe disorders and people with learning disability.
Succes på dette område forudsætter tilstrækkelige ressourcer og tværfagligt teamwork.
To be successful such services need adequate resources and multi-disciplinary teamwork.
Endvidere skal befolkningen overbevises om, at sådanne metoder er til fordel for både patienter og samfund.
They also need to convince the public that such methods work for both patients and communities.
Makabre historier i medierne om patienter, der udskrives og derefter gør skade på sig selv eller andre, kan ødelægge års arbejde hen imod et mere humant system og viser, hvor vigtige kontrolforanstaltninger er.
Lurid media stories of patients being discharged and causing harm to themselves or others can undo years of work towards a more humane system and show how crucial proper checks and balances are.
Det samme gælder befolkningens usikkerhed om, hvorvidt nogen, der opfører sig "underligt" på gaden, overvåges tilstrækkeligt.
So can public uncertainty as to whether someone who may be behaving “oddly” in the street is being adequately supervised.
Vores mentale sundhedssystem har fem vigtige fejl:
There are five key flaws in our mental health system:
· utilstrækkelige kollektive tjenester,
· the inadequacy of community services;
· manglende inddragelse af brugerne af tjenesterne og deres plejere,
· the failure to listen to service users and their carers;
· forskellige agenturers manglende evne eller vilje til at samarbejde,
· the inability or unwillingness of different agencies to work together;
· alvorlig underfinansiering,
· serious underfunding;
· og en politik for fremme af mental sundhed, der i de fleste lande udmærker sig ved at være ikke-eksisterende.
· and a policy for mental health promotion that is in most countries notrable by its almost complete absence.
Personer med mentale sundhedsproblemer har brug for en kvikskrankeordning med én organisation, der sikrer kontakt, adgang til lægebehandling, bolig og andre socialplejebehov, indkomst, juridiske tjenester og rehabilitering.
Someone with mental health problems needs a one-stop shop with one organisation ensuring contact, access to medical care, housing and other social care needs, income, legal services and rehabilitation.
Med andre ord et enkelt agentur, der håndterer alle personens behov og er en betroet ven, der kan finde rundt i alle de organisationer, der yder tjenester.
In other words, a single purchasing agency for all the person’s needs and a trusted friend who knew his or her way around the provider organisations.
Dette skal følges på vej af dygtige og engagerede læger, behandlere og sygeplejersker, forskere, hospitals- og klinikledere og ledere af samfundsgrupper samt støtte fra interesse-ngo'er.
That must go hand in hand with the skills and dedication of doctors, therapists and nurses, research scientists, managers of hospitals, clinics and community teams and the support of advocacy NGOs.
Men personer, der er eller har været syge, har brug for at komme til kræfter i hjemmets trygge rammer, og ikke isoleret i en nedslidt etageejendom, men i samfund, hvor det levende miljø vil være en del af den støtte og stabilitet, personen har brug for.
But, if one is ill or recovering from illness, one needs the security of a home, not in the isolation of high-rise flats on run down estates, but in communities where the living environment will be part of the support and stability one needs.
Han eller hun har brug for adgang til aktiviteter, der støtter helbredelsen, samt støtte fra familier og naboer.
One needs access to activities that will aid recovery, support from family and neighbours.
Alt dette er lige så vigtigt som lægemidler eller behandlinger, men det kan virke uoverskueligt at stable den slags støtte på benene, i det mindste lige nu.
All these are just as important as medication or therapy sessions but organising that range of support may be beyond one, at least for the time being.
Så mange af os får brug for denne slags oplyst pleje.
So many of us are going to need this enlightened care.
Den videnskabelige og samfundsmæssige udvikling har medført nye udfordringer og nye omkostninger inden for mental sundhed og socialpleje.
Scientific and societal advances have brought new challenges and new costs in mental health and social care.
Og politiske ændringer i forhold til, hvor og hvornår behandling og pleje skal finde sted, har ofte føjet usikkerhed til det gængse problem med manglende forståelse og utilstrækkelige ressourcer, hvilket sammen fører til fordomme og grobund for stigmatisering.
And policy changes on where and when to treat and care have often added uncertainty to the standard problems of lack of understanding and inadequate resources, together leading to prejudice and the breeding grounds of stigma.
Det afgørende spørgsmål er nu, hvordan man i højere grad retter den politiske opmærksomhed og dermed finansielle ressourcer mod den mentale sundhed.
The crucial question is how to divert more political attention and then financial resources to mental health.
Offentligt og politisk kommer mental sundhed faktisk kun op til overfladen, når der opstår en krise.
Mental Health really only penetrates the political and public mind, when there is a crisis.
I Det Forenede Kongerige blev der gjort større fremskridt inden for mental sundhed i form af kontanter, initiativer og reformer, da en mand sprang ind i løveburet i Londons zoologiske have, og en anden stak en fremmed person ned i undergrundsbanen, end på noget andet tidspunkt, fordi kolleger på tværs af regeringen fandt det nødvendigt at gøre noget, og pressen, parlamentet, befolkningen og ngo'erne krævede det.
In the UK we achieved more progress on mental health, in terms of cash, initiatives and reforms, when one man jumped into the lion’s den at London Zoo and another stabbed a stranger on the Underground, than at any other time, because Colleagues across Government saw the need to do something and Press, Parliament, Public and NGOs clamoured for it.
Men alt dette havde sin pris – lavere offentlig tillid og øget stigmatisering.
But it was at a price – the price of lowered public confidence and increased stigma.
Fremme af mental sundhed nyder ikke på samme måde godt af negative historier.
Mental Health promotion does not even benefit in that way from negative stories.
Regeringer, politikere og selv de, der planlægger sundhedstjenesterne, har ringe forståelse for fremme af mental sundhed.
There is little understanding by governments, politicians or even health service planners of mental health promotion.
Den vigtigste årsag er, at de ikke har nogen som helst ide om, hvad det er, eller hvorfor det skulle interessere dem.
The main reason is they have no idea what it is about or why they should be interested.
Mental sundhed har fået en firdobbelt straf.
Mental Health suffers from a quadruple whammy.
Der er ikke noget konstant pres fra befolkning, fagfolk eller presse på regeringen og lederne af sundhedstjenesterne for at gøre mere, bruge mere, nå mere.
There is no constant public, professional and media pressure on government and health service managers to do more, spend more, achieve more.
I modsætning til hjertesygdomme eller aids eller kræft er der ringe viden om, hvad man kan gøre for at behandle, helbrede og rehabilitere.
Unlike heart disease or AIDS or cancer, there is little understanding of what can be done to treat, cure and rehabilitate.
Og der er heller ikke mange, der ved, hvordan man forebygger mental sygdom og fremmer mental sundhed.
There is even less understanding of what can be done to prevent mental illness and promote mental health.
Endvidere er der kun få resultatmålinger, som sundhedsafdelinger og ledere, og især befolkning og politikere, kan forstå.
And there are few outcome measurements that Health Departments and Managers, much less public and politicians, can understand.
Regeringer, arbejdsgivere, fagforeninger, skoler, universiteter, lokalråd og -samfund, familier og enkeltpersoner skal alle hjælpes til at forstå, hvilken rolle de kan spille for at sikre mental sundhed og dermed forebygge, reducere eller mindske mentale sundhedsproblemer.
Governments, employers, trade unions, schools, colleges, local councils and communities, families and individuals all need to be helped to understand the role they can play in ensuring mental wellbeing and so prevent, reduce or mitigate mental health problems.
Udfordringen for os som politiske beslutningstagere er at forstå, hvad det betyder at have et mentalt sundhedsproblem.
Our challenge as policymakers is to understand what it means to have a mental health problem.
Det betyder næsten helt sikkert, at man stemples, behandles nedladende, foragtes, frygtes og i større eller mindre grad udskilles – i samfundet, i familien, på arbejdspladsen, i fritiden og endda i vores egen sundheds- og socialsektor.
It almost certainly means that one is labelled, patronised, despised, feared and, to a greater or lesser extent, segregated – in society, within our family, at work, at play and even within our health and social services.