natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Alle de indstillede kommissærer skulle over for Kommissionen (men ikke over for Parlamentet) afgive en erklæring om deres finansielle og erhvervsmæssige interesser, som derefter blev lagt ind på Kommissionens hjemmeside
Each Commission nominee had to file for the Commission (but not the Parliament) a declaration on their financial and professional interests, which was then posted on the Commission website.
Mens alle kommissærkandidater undersøges nøje med hensyn til deres finansielle interesser, er der ingen form for sikkerhedsscreening svarende til den, der gennemføres i de fleste medlemsstater for nyudnævnte ministre.
Although Commission-candidates are scrutinised for their financial interests, there is no kind of security screening comparable to that existing in most member states for newly appointed government ministers.
Manglen på et sikkerhedsapparat på EU-plan betyder, at Kommissionen ville skulle sætte sin lid til uensartede og langvarige nationale sikkerhedsundersøgelsesprocedurer.
The lack of an EU level security apparatus means that the Commission would have to rely on disparate and lengthy national security clearance procedures.
Det har den valgt ikke at gøre. .
It has chosen not to do so.
Medlemmerne af Europa-Parlamentet fik imidlertid ikke adgang til alle disse erklæringer, som har form af et bilag til Kommissionens adfærdskodeks.
However, not all these declarations, which take the form of an annex to the Commission Code of Conduct, were made available to MEPs.
Forud for de mundtlige høringer fik hver enkelt kandidat forelagt en lang række skriftlige spørgsmål fra Parlamentet.
Prior to the oral hearings, each candidate was presented with a large number of written questions from the Parliament.
Parlamentets forretningsorden nævner på intet sted de skriftlige spørgsmål, endsige deres formål, emner eller omfang.
The Parliament's Rules of Procedure make no mention at all of the written questions, let alone their purpose, focus or volume.
Besvarelsen af de skriftlige spørgsmål holdt mange tjenestemænd i Kommissionen beskæftiget i flere uger.
Answering the written questions engaged many Commission officials for some weeks.
Det var ikke altid åbenbart, at kommissærkandidaterne havde været direkte involveret i denne proces.
The direct involvement of the Commission candidates in this process was not always self-evident.
Desuden viste det sig tydeligt under de mundtlige høringer, at ikke alle parlamentsmedlemmer havde gjort sig den anstrengelse at læse svarene.
Moreover, it became obvious during the oral hearings that not every MEP had bothered to read the answers.
Spørgsmålene var opdelt i to afsnit: 16 generelle spørgsmål til alle kandidaterne, efterfulgt af et varierende antal specifikke politiske spørgsmål.
The questions were in two parts: 16 general questions asked of all the candidates, followed by an open number of policy specific questions.
De generelle spørgsmål var for vage til at være meningsfulde og påkaldte sig under alle omstændigheder nøje samordnede svar fra Kommissionen, og de politiske spørgsmål gik ofte langt ned i detaljen i en grad, der ikke var passende ved begyndelsen af Kommissionens embedsperiode, inden kollegiet havde haft mulighed for at formulere sit fremtidige arbejdsprogram i nævneværdigt omfang.
The general questions were too vague to be meaningful, and, at any rate, invoked carefully coordinated answers from the Commission; the policy questions often delved into a level of minute detail that was inappropriate at the outset of the mandate of the Commission and before the college had been able to formulate substantively its future work programme.
Selv om Udvalgsformandskonferencen havde forsøgt at begrænse dem, var der stor forskel i antallet af politiske spørgsmål pr. kandidat, fra 6 op til næsten 30.
Although the CPC had tried to limit them, the number of policy questions differed widely per candidate, between half a dozen and almost 30.
De fleste udvalg var allerede begyndt at lave udkast til spørgsmål i juli, inden Udvalgsformandskonferencen tog emnet op.
In any case, most of the committees had already begun to draft questions in July before the CPC took up the issue.
(En efterfølgende udvælgelse af spørgsmål, som allerede havde været til afstemning i udvalgene, ville have været en delikat opgave).
(An ex-post selection of questions that had already been voted on in the committees would have been a delicate task.)
Forretningsordenen nævner heller intet om organiseringen, planlægningen, gennemførelsen og vurderingen af selve høringerne.
The Rules of Procedure are silent on the organisation, schedule, conduct and assessment of the hearings themselves.
Der er ikke fastlagt objektive kriterier eller særlige procedurer.
No objective criteria or special procedures are laid down.
Der gives ingen vejledning til udvalgene i, hvad de skal lede efter hos deres kommissærkandidat, udtrykt i balance mellem politisk dygtighed, faglig erfaring eller teknisk viden.
No guidance is given to committees as to what they should be looking for in their Commission candidate in terms of the balance between political skill, professional experience or technical knowledge.
Der findes ingen systematisk mekanisme til vurdering af deres svar på generelle politiske spørgsmål.
There is no systematic mechanism for assessing their responses to general political questions.
Der siges intet om erklæringen om finansielle og andre interesser ud over, hvad Kommissionen selv kræver.
Nothing is said about the declaration of financial and other interests over and above what the Commission itself requires.
Og værst af alt er der ikke fastsat en koordineret procedure med henblik på at sikre en horisontal gennemgang af resultaterne af høringerne.
Worst of all, there is no provision for a coordinated procedure to ensure the horizontal scrutiny of the result of the hearings.
Ikke overraskende var det meget forskelligt, hvordan de mundtlige høringer blev gennemført.
Unsurprisingly, the conduct of the oral sessions was variable.
Visse formænd så på uret og begrænsede hvert spørgsmål og svar til fem minutter uden hensyn til indholdet.
Some chairmen watched the clock and restricted each question and answer to five minutes regardless of content.
Det eneste, de opnåede med en sådan mekanisk tilgang, var at gøre processen hæsblæsende og overfladisk.
Such a mechanistic approach succeeded only in bringing a breathless superficiality to the proceedings.
Andre formænd havde held til at samle spørgsmål efter emne og til at forhindre, at enkelte medlemmer stillede to eller tre omfattende, komplekse spørgsmål på én gang.
Other chairmen succeeded in grouping questions by theme and in preventing any single Member asking two or three large complex questions at once.
Nogle formænd tillod også en mere politisk dialog og tilskyndede til tillægsspørgsmål.
Some also allowed a more political dialogue to develop, and encouraged supplementary questions.
Flere medlemmer misbrugte imidlertid tillægsspørgsmålene til at bringe et fuldstændig nyt emne på bane.
Several Members, however, abused the notion of supplementary questions by raising a completely new topic.
Visse høringer blev i urimelig grad domineret af spørgsmål om national politik fra landsmænd på bekostning af et overordnet europæisk perspektiv.
Certain hearings became unduly dominated by questions about national politics from fellow nationals to the detriment of an overall European perspective.
Under andre høringer forsøgte man at få svar på vanskelige etiske spørgsmål, hvorved det blev afsløret, hvor store kulturelle forskelle der findes i EU.
Others pursued personal answers to tough ethical questions, exposing thereby the very great cultural differences that co-exist within the EU.
Mens der ved alle høringerne var afsat ét spørgsmål til alle medlemmer af udvalget, blev der i forbindelse med et par høringer tid til en fri runde spørgsmål i slutningen af mødet, hvilket gav mulighed for mere politiske og endog uventede spørgsmål.
Whereas all the hearings apportioned one question to all members of the committee, one or two managed to include a free round of questions at the end of the meeting which allowed for more political and even unexpected questioning.
De mest vellykkede høringer var de høringer, hvor medlemmerne af Europa-Parlamentet bevidst forsøgte at påvirke den kommende Kommissions politik, hvilket tyder på, at i hvert fald visse medlemmer i et vist omfang havde forberedt sig strategisk på høringerne.
The more successful hearings were those in which MEPs consciously tried to influence the policy of the future Commission, suggesting some strategic preparation for the hearings on behalf of at least some deputies.
Under tidligere høringer sad den indstillede kommissær ved siden af udvalgets formand og sekretariat på podiet.
In previous hearings, the Commissioner-designate had sat alongside the chair and secretariat of the committee on the podium.
Denne gang sad han eller hun alene på en forhøjning foran podiet.
This time he or she sat alone on a raised dais in front of the podium.
Denne indretning er dog også blevet kritiseret, selv om den udgør en forbedring
But this layout, although an improvement, has also been criticised.
Alle høringerne fandt sted i sal 1A2, hvor der ikke er nogen vinduer.
All in the windowless 1A2.
Der blev stillet en tilhørersal til rådighed (3C50), og den var velbesøgt af lobbyister og assistenter. .
A salle d'écoute was provided (3C50) and was well patronised by lobbyists and assistants.
Kandidaterne havde ryggen mod udvalgenes formænd og næstformænd, hvilket virkede både uhøfligt og upraktisk.
The candidates had their back to the chairman and the vice-chairmen of the committees, which was both impolite and inconvenient.
Der blev af logistiske grunde ikke lavet en ordret afskrift af høringerne.
For logistical reasons, no verbatim transcript was produced of the hearings.
I stedet udarbejdede hvert udvalg en skrivelse, hvori det evaluerede resultatet af sin høring.
Instead, each committee drafted a letter evaluating the outcome of its hearing.
Ifølge retningslinjerne fra Udvalgsformandskonferencen skulle skrivelserne angive kandidaternes personlige kvalifikationer, deres evne til at samarbejde med Parlamentet og deres kompetence på det pågældende politikområde.
In its guidelines, the Conference of Committee Chairs attempted to capture in the letters the personal qualifications of the candidate, their ability to engage with the Parliament, and their competence in the relevant policy area.
Det var hensigten, at hvert enkelt udtrykkeligt politisk løfte skulle nævnes i skrivelsen - hvilket muligvis har virket mod hensigten og gjort kandidaterne mere tilbageholdende.
It was intended that each express policy commitment was to be recorded in the letter ‑ possibly a counterproductive stipulation that inhibited candidates.
Der viste sig i skrivelserne en tendens til at anføre, hvorvidt kandidaten havde humoristisk sans og gode kommunikationsevner.
In the event, the letters tend to record whether or not the candidate had a sense of humour and good communications skills.
Det forsøges også i alle skrivelserne at vurdere, hvor velforberedte kandidaterne var.
All also tried to assess the preparedness of the candidates.
I 1999 blev skrivelserne sendt i fortrolighed til formanden for Udvalgsformandskonferencen, som foretog en horisontal gennemgang af skrivelserne, inden de blev sendt til Parlamentets formand sammen med en henstilling
In 1999 the letters had been sent in confidence to the President of the Conference of Committee Chairs which body had undertaken a horizontal scrutiny of the letters before transmitting them with a recommendation to the President of the Parliament.
Efter anmodning fra Formandskonferencen, jf. forretningsordenens artikel 26. .
At the request of the Conference of Presidents, under Rule 26 of the Rules of Procedure.
I 2004 blev denne filtreringsprocedure i Udvalgsformandskonferencen afskaffet, og skrivelserne blev sendt direkte - angiveligt stadig i fortrolighed - fra formændene for de enkelte udvalg til Parlamentets formand.
In 2004 that sifting procedure in the clearing house of the CPC was eliminated, and the letters were sent directly, still ostensibly in confidence, from the chairmen of the individual committees to the President of the Parliament.
Den 13. oktober modtog Formandskonferencen skrivelserne og videresendte dem uden kommentarer til Barroso med anmodning om hans reaktioner.
On 13 October the Conference of Presidents received the letters and sent them on without comment to Mr Barroso, inviting his reactions.
Samtidig blev skrivelserne lagt ind på Parlamentets hjemmeside.
At the same time, the letters were posted on the Parliament's website.
Blandt udvalgenes anbefalinger vedrørende de 24 kandidater var tre forbeholdne, og to var negative.
Of the recommendations from the committees on the 24 candidates, three were non-committal and two were negative.
Visse personer, der fulgte høringerne tæt, har antydet, at hvis alle kandidater var blevet behandlet ens, ville fire eller fem andre kandidater have fået lidet flatterende skudsmål.
Close observers have suggested that if all candidates had got equivalent treatment four or five other candidates would have received uncomplimentary write-ups.
Manglen på regler om tidsplaner har også ført til en mistanke om, at udvalg med en formand fra ét parti forsinkede udarbejdelsen af deres skrivelse, indtil de havde set den skrivelse, der blev udarbejdet af en udvalgsformand fra et andet parti.
Lack of rules about timetabling led to another suspicion being raised to the effect that committees chaired by someone of one party persuasion delayed the production of their letter until after having seen the letter prepared by a committee chair of another party.
Skrivelsernes fortrolige karakter er også omstridt.
The confidential status of the letters is also controversial.
Medierne var meget interesserede i høringerne.
The media was intensely interested in the hearings.
Forsøget på at kræve fortrolighed opildnede medierne til at offentliggøre lækkede (og muligvis fordrejede) versioner af sandheden.
The attempt to impose confidentiality excited the media into publishing leaked (and possibly distorted) versions of the truth.
Det var fra begyndelsen usandsynligt, at der kunne opretholdes fuld fortrolighed igennem en periode på 17 dage fra høringernes begyndelse til Formandskonferencens møde, og det kunne der heller ikke.
It was always improbable that absolute confidentiality could be maintained over the period of 17 days from the start of the hearings until the meeting of the Conference of Presidents: nor was it.
Da først sløret var blevet løftet for indholdet af udvalgenes skrivelser, kunne man også se deres uens formater, forskellige tilgange og tvetydige udtalelser.
Once the content of the committees' letters was revealed, so were their uneven format, variable approaches and ambiguous messages.
I en kandidats tilfælde blev der modtaget indbyrdes modstridende skrivelser fra de to udvalg, der kæmpede om ansvaret for hans portefølje.
In the case of one candidate contradictory letters were received from the two committees contesting responsibility for his portfolio.
Efterhånden som godkendelsesprocessen tog fart, var der et stigende antal medlemmer af Europa-Parlamentet, der udtrykte forbehold over for et system, som ikke giver dem ret til at stemme om enkelte kandidater eller til at begrænse deres godkendelse af den nye Kommission.
As the approval process gathered pace, there was a growing number of MEPs who expressed reservations about the system which deprives them of the right to vote on individual candidates or to qualify their approval of the new Commission.
Det er klart, at Formandskonferencen har en vigtig opgave med at udfylde hullerne, når traktaten eller forretningsordenen ikke giver nogen vejledning.
It is clear that the Conference of Presidents plays a crucial role in filling in the gaps where either the Treaty or the Rules of Procedure are silent.
Forretningsordenen er selv i bedste fald vag med hensyn til Formandskonferencens rolle i forbindelse med udnævnelsen af Kommissionen.
One notices that the Rules themselves are at best vague on the role of the Conference of Presidents in the matter of the appointment of the Commission.
Ifølge artikel 24, stk. 3, er Formandskonferencen "ansvarlig for spørgsmål vedrørende forbindelserne til Den Europæiske Unions andre institutioner og organer".
Rule 24.3 says that the Conference shall be 'the authority responsible for matters relating to relations with the other institutions and bodies of the European Union'.
Det er som bekendt partihensyn, der vejer tungest i Formandskonferencen, hvis møder normalt er lukkede.
As is normal, it is often the case that in the Conference of Presidents, which usually meets in closed session, it is partisan considerations that prevail.
Selv med den bedste vilje vil Formandskonferencen have svært ved at være objektiv, hvis en kandidat udsættes for særlig hård kritik.
With the best will in the world, the Conference of Presidents will find it hard to be objective if one or other candidate is targeted for especially heavy criticism.
Det er beklageligt, at Parlamentet ikke har fundet det hensigtsmæssigt at indføre en sikker mekanisme til at foretage en kvalitativ vurdering af de udnævnte kommissærers samlede præstation, enten enkeltvis eller kollektivt.
It may be regretted that Parliament has not seen fit to put in place an assured mechanism for assessing in qualitative terms the overall performance of the Commission nominees, either individually or collectively.
Selv den dag i dag er det eneste fastlagte kriterium for udnævnelse af medlemmer af Kommissionen det, der fremgår af traktatens artikel 213, stk. 1, hvori det hedder, at Kommissionen består af medlemmer, "der vælges under hensyn til deres almindelige duelighed, og hvis uafhængighed er uomtvistelig".
Even today, the only criteria established for the appointment of members of the Commission is that of Article 213.1 of the Treaty which stipulates that the Commission shall consist of members "who shall be chosen on the grounds of their general competence and whose independence is beyond doubt".
"Advice and consent"
Advice and consent
Den Kommission, der således er indstillet af Rådet, skal "godkendes ved en afstemning" i Europa-Parlamentet.
The European Parliament is allowed a ‘vote of approval’ on the Commission thus nominated by the Council.
Parlamentets afstemning er ikke afslutningen på sagen.
Parliament's vote is not the end of the matter.
Når Kommissionen er godkendt af Parlamentet, udnævnes den formelt af Rådet, der træffer afgørelse med kvalificeret flertal.
Once approved by the Parliament, the Commission is then formally appointed by the Council, acting by QMV.
Denne sidste fase i processen er rent formel, og det er udelukkende af hensyn til Rådets forfængelighed, at den bevares i traktaten.
This final phase of the process is wholly formalistic, and is retained in the Treaty solely in order to feed the pomposity of the Council.
Det forhold, at Europa-Parlamentet ikke kan forkaste enkelte kommissærer, udgør en markant forskel mellem EU og USA.
The inability of the European Parliament to reject individual Commissioners markedly differentiates the EU from that of the USA.
I USA er senatets rolle i godkendelsesprocessen fastlagt i forfatningen.
There the role of the Senate in the confirmation process is defined in the Constitution.
Artikel II, afsnit 2, bestemmer, at præsidenten "shall nominate, and by and with the Advice and Consent of the Senate, shall appoint high government officials" .
Article II, Section 2 provides that the President 'shall nominate, and by and with the Advice and Consent of the Senate, shall appoint high government officials'.
I det amerikanske system med råd og samtykke ( "Advice and Consent" ) forsøger senatet ikke at foretage en kritisk vurdering af kandidaten, men stemmer ganske enkelt om, hvorvidt udnævnelsen godkendes eller forkastes.
Under the American system of advice and consent, the US Senate does not attempt a critical evaluation of the candidate but simply votes to accept or reject the nomination.
(Senatet, som skal handle i henhold til en streng tidsplan, kan også tage sin afgørelse op til fornyet overvejelse inden for et par dage efter forslag fra en senator, som stemte med flertallet).
(The Senate, which has to act within a strict timetable, can also reconsider its decision within a couple of days, on a proposal from a Senator who voted with the majority.)
Afstemningen er offentlig, medmindre senatet træffer afgørelse om det modsatte.
The vote takes place in public unless the Senate decides otherwise.
(Selv om der undtagelsesvis er truffet afgørelse om en lukket afstemning, kan enhver senator vælge at offentliggøre, hvordan han eller hun stemte)
(Even in the exceptional circumstances of a closed vote, any Senator can choose to publicise his or her vote.)
Artikel XXXI i senatets forretningsorden. .
Rule XXXI of the Standing Rules of the Senate.
Mens det amerikanske system er dejligt enkelt, er Europa-Parlamentet, hvis der efter EU's forfatning fortsat kræves godkendelse af Kommissionen som kollegium og ikke af de enkelte kommissærer, nødsaget til at fortsætte med at forsøge at rådgive om hver enkelt kandidat for at belyse sit endelige, kollektive samtykke.
Attractively simple as the US system is, if the EU Constitution continues to insist on collegial rather than individual approval of the Commission the European Parliament is obliged to continue to try to advise on each candidate in order to inform its final, collective consent.
Men dette betyder ikke nødvendigvis, at Parlamentet ikke kan gøre ligesom senatet og fastlægge sine synspunkter vedrørende de enkelte medlemmer af kollegiet ved en afstemning og ikke ved en udtalelse.
But this does not necessarily mean that the Parliament cannot follow the approach of the Senate in setting out its views on individual members of the college by a vote rather than by a statement.
I den aktuelle sag, efter at Barroso havde præsenteret sit kollegium for Parlamentet den 26. oktober, fremsatte de forskellige politiske grupper deres beslutningsforslag i henhold til forretningsordenens artikel 99, stk. 4.
In the present case, following Mr Barroso's presentation of his college to the House on 26 October, the various political groups tabled their motions for resolution under Rule 99.4.
Forslagene indeholdt specifikke negative bemærkninger om enkelte kommissærkandidater.
These motions made specific adverse references to a number of individual Commission candidates.
For at undgå gengældelse ud fra partihensyn blev der derfor opnået enighed om et fælles beslutningsforslag, der undgik bemærkninger om enkeltpersoner.
In order to avoid retaliation on partisan grounds, a joint motion was then negotiated avoiding personal references.
Det fælles beslutningsforslag blev fremsat af grupperne PSE, ALDE, Verts/ALE og GUE/NGL.
The joint motion was tabled by the Groups of PSE, ALDE, Verts/ALE and GUE/NGL.
I det korte beslutningsforslag pegede Parlamentet på "visse betænkeligheder i forbindelse med godkendelsen af visse kandidater, såsom politiske overbevisninger, der strider mod EU's grundlæggende værdier, manglende politiske evner og kendskab og engagement i forhold til det foreslåede forretningsområde samt uløste problemer eller ubesvarede spørgsmål vedrørende interessekonflikter eller eventuel indblanding i politiske eller retlige uregelmæssigheder".
The substantive paragraphs of the short motion identified Parliament's 'various concerns as to the endorsement of certain candidates' as being 'political convictions contradicting basic values of the Union; lack of political skill and knowledge and commitment with regard to the portfolio proposed; unresolved problems or unanswered questions concerning conflict of interests or possible involvement in political and legal malpractice'.
Med det fælles beslutningsforslag forsøgte man at understrege den "demokratiske og retlige gyldighed af godkendelsesprocessen, som høringerne er en afgørende del af".
The joint motion sought to underline the 'democratic and legal validity of the approval process of which the hearings are a crucial part'.