natgillin/translations-raw huggingface dataset:
27. januar 2005
27 January 2005
Historisk oversigt over Det Europæiske Fællesskabs indtægter
History of the European Community's revenue
Under den nuværende ordning findes der fire hovedindtægtskilder
Under the current system there are four main sources
Der findes desuden en række mindre "særlige indtægtskilder" (resultater af foranstaltninger, som Kommissionen har truffet, f.eks. skatter og afgifter, som betales af ansatte, indtægter fra renter og garantier og andre afgifter af forskellig art). for Det Europæiske Fællesskab:
In addition, there are some small "specific resources" (results of measures taken by the Commission), such as taxes and contributions paid by staff, income from interest and guarantees, and other miscellaneous charges levied. of revenue for the European Community:
Told opkræves ved de ydre grænser på import under den fælles toldtarif.
Customs duties are levied at external frontiers on imports under the common customs tariff.
Rom-traktaten øremærkede told som hovedindtægtskilden for EØF til finansiering af dets udgifter.
The Treaty of Rome had earmarked customs duties as the principal resource to be assigned to the EEC to finance its expenditure.
Told på EKSF-produkter har været omfattet af ordningen siden 1988.
ECSC customs duties have been included since 1988.
Ud over landbrugsafgifter er der også afgifter på produktion og oplagring af sukker og isoglukose (i modsætning til afgifterne på landbrugsimporten er der i disse tilfælde tale om interne fællesskabsafgifter).
Besides agricultural levies, there are also levies on the production and storage of sugar and isoglucose (unlike the levies on agricultural imports, they are internal to the Community).
Told og landbrugsafgifter var de første egne indtægter og fik betegnelsen traditionelle egne indtægter, fordi der er tale om indtægter som følge af fællesskabspolitikkerne snarere end indtægter stammende fra medlemsstaterne i form af nationale bidrag.
Customs duties and agricultural levies were the first own resources and became known as traditional own resources (TOR) because they are revenue collected by virtue of Community policies rather than revenue obtained from the Member States as national contributions.
Egne momsindtægter blev indført, fordi de traditionelle indtægter ikke var tilstrækkelige til at finansiere fællesskabsbudgettet.
VAT own resources were introduced because the traditional own resources were not sufficient to finance the Community budget.
Som følge af behovet for at harmonisere momsgrundlaget blev denne komplekse indtægtskilde først taget i brug i 1980.
Because of the need to harmonise the VAT base this complex resource did not come into use until 1980.
Den udregnes ved at anvende en given sats på et grundlag, som fastsættes efter ensartede regler.
It is obtained by applying a given rate to a base determined in a uniform manner.
I perioden 1988-1994 kunne grundlaget ikke udgøre over 55 % af medlemsstaternes BNP.
From 1988 to 1994 the base could not exceed 55% of the Member States' GNP.
Efter 1995 blev grænsen sænket til 50 % af BNP for de medlemsstater, hvis BNP udgør mindre end 90 % af fællesskabsgennemsnittet.
After 1995 the limit was lowered to 50% of GNP for Member States with a per capita GNP below 90% of the Community average.
I perioden 1995-1999 blev den nye grænse gradvis udvidet til at omfatte alle medlemsstater.
Between 1995 and 1999 the new limit was gradually extended to all the Member States.
Den maksimale indkrævningssats for momsindtægterne var oprindelig begrænset til 1 % af grundlaget.
The maximum call-in rate of VAT was originally limited to 1% of the base.
Fra 1986 blev dette loft hævet til 1,4 % for at dække omkostningerne ved det spanske og portugisiske medlemskab.
From 1986 this ceiling was raised to 1.4% to meet the costs of the Spanish and Portuguese enlargement.
Men i medfør af afgørelsen om egne indtægter af 1994 genindførtes grænsen på 1 % gradvis i perioden 1995-1999 af rimelighedshensyn.
The 1994 own resources decision however, for reasons of equity, provided for a gradual return to the 1% limit between 1995 and 1999.
I 2002 og 2003 blev maksimumssatsen sænket til 0,75 % og fra 2004 til 0,50 %.
In 2002 and 2003, the maximum rate was reduced to 0.75% , and from 2004 to 0.50%.
Der er således ikke tale om en ægte egen indtægt baseret på en skat, som opkræves på det nationale plan, men alene om en metode til beregning af en medlemsstats bidrag.
Thus it is not a true own resource based on a tax levied nationally, but only a way to calculate a Member State's contribution.
Den BNI-baserede egne indtægt udregnes ved at anvende en sats, som fastsættes hvert år under budgetproceduren, på et grundlag, som udgøres af summen af bruttonationalprodukterne i markedspriser.
The GNI-based own resource is obtained by applying a rate fixed each year under the budget procedure to a base representing the sum of the gross national products at market prices.
Den beregnes under hensyntagen til forskellen mellem udgifter og afkastet af de øvrige egne indtægter.
It is calculated by reference to the difference between expenditure and the yield of the other own resources.
Dette er "nøgleindtægten", idet den er bestemmende for momsgrundlagets øvre grænse for, hvordan omkostningerne ved Det Forenede Kongeriges rabat fordeles, samt for loftet over de samlede indtægter under det finansielle overslag.
It is the "key" resource, as it determines the cap on the VAT base, how the cost of the UK rebate is shared, and the ceiling on total resources under the financial perspective.
Ved Edinburgh-aftalen af december 1992, som trådte i kraft i begyndelsen af 1995, blev dette samlede loft hævet fra oprindelig 1,14 % til 1,27 % af EU's BNP.
The Edinburgh agreement of December 1992, which entered into force at the beginning of 1995, increased this overall ceiling from originally 1.14% to 1.27% of Europe's GNP.
De egne indtægters oprindelse
The origins of own resources
1958 - 1970: Bidrag fra medlemsstaterne
1958 - 1970: Contributions from the Member States
I henhold til Rom-traktaten af 25. marts 1957 skulle Det Europæiske Økonomiske Fællesskab finansieres gennem nationale bidrag i en overgangsperiode, inden man skiftede til en ordning for egne indtægter
Under the Treaty of Rome of 25 March 1957 the European Economic Community was to be financed by national contributions for a transitional period before changing over to a system of own resources
Det kræves da, at medlemsstaterne foretager betalinger til Fællesskabet med henblik på dettes budget. .
The Member States, then, would be required to make payments available to the Community for its budget. .
Dette princip blev fastslået i traktatens artikel 201, hvori det hedder: "Budgettet finansieres med forbehold af andre indtægter fuldt ud af egne indtægter."
The principle was set down in Article 201 of the Treaty, which stated: "Without prejudice to other revenue, the budget shall be financed wholly from own resources."
I 1965 mislykkedes på grund af fransk modstand et første forsøg på at overføre told og landbrugsafgifter - de "naturlige" egne indtægter stammende fra fællesskabspolitikker (toldunionen og den fælles landbrugspolitik).
In 1965 a first attempt to transfer customs duties and agricultural levies - the "natural" own resources deriving from Community policies (the customs union and the common agricultural policy) - failed in the face of French opposition.
Den efterfølgende "krise" blev løst et år senere ved det berømte Luxembourg-kompromis, men måldatoen 1966 for overgangen til en finansieringsordning, som sikrede Fællesskabet en vis grad af uafhængighed, kunne ikke overholdes.
The ensuing "crisis" was resolved a year later by the famous Luxembourg compromise but the 1966 target date for the changeover to a system of financing that would guarantee the Community some measure of independence could not be kept.
Det var først på Haag-topmødet i 1969, at stats- og regeringscheferne i bestræbelsen på at give Fællesskabet en saltvandsindsprøjtning efter en række vanskelige år endelig traf beslutningen om at gennemføre ændringen.
It was not until the Hague summit in 1969 that the Heads of State or Government, in an effort to revive the Community after some years of difficulty, finally took the decision to go ahead with the change.
1970: Første afgørelse om egne indtægter
1970: First own resources decision
Den 21. april 1970 vedtog Rådet en afgørelse om at tillægge Fællesskaberne egne indtægter til dækning af alle udgifter.
On 21 April 1970 the Council adopted a decision assigning to the Communities own resources to cover all their expenditure.
Denne afgørelse markerede afslutningen på nationale bidrag, hvorigennem medlemsstaterne havde haft en vis mulighed for at styre de politikker, som Fællesskaberne iværksatte, og starten på en uafhængig ordning med finansiering via "traditionelle" egne ressourcer (landbrugsafgifter og told) og en momsbaseret indtægt.
This decision marked the end of national contributions, through which the Member States had enjoyed some scope for controlling the policies undertaken by the Communities, and the beginning of an independent system of financing by "traditional" own resources (agricultural levies and customs duties) and a resource based on value added tax (VAT).
1970-afgørelsen om egne indtægter adskilte Fællesskaberne fra andre internationale organisationer, som alle er afhængige af finansiering via bidrag fra medlemmerne.
The 1970 decision on own resources set the Communities apart from other international organisations, which all rely for funding on contributions from their members.
1985: Anden afgørelse om egne indtægter - den britiske rabat
1985: Second own resources decision - British rebate
På Det Europæiske Råd i Fontainebleau i 1984 blev der truffet beslutning om at indføre en korrektion for Det Forenede Kongerige.
In 1984 the Fontainebleau European Council decided to introduce a correction for the United Kingdom.
Denne mekanisme giver Det Forenede Kongerige en rabat svarende til 0,66 % af dets nettobalance.
This mechanism gives the United Kingdom a rebate equivalent to 0.66% of its net balance.
Omkostningerne ved finansieringen af Det Forenede Kongeriges rabat fordeles mellem de øvrige medlemsstater på grundlag af deres BNP-andel (undtagen i Tysklands tilfælde, hvis andel er nedsat med en tredjedel).
The cost of financing the UK rebate is shared between the other Member States according to their share of GNP (except in the case of Germany, whose share is reduced by a third).
1988: Tredje afgørelse om egne indtægter - indførelse af BNP-baserede indtægter og et generelt loft
1988: Third own resources decision - Introduction of GNP based resource and overall ceiling
Eftersom udgifterne til den fælles landbrugspolitik forblev uforandrede, og de traditionelle egne indtægter fortsatte med at falde, indførte Det Europæiske Råd i Bruxelles i 1988 en ny egen indtægt baseret på medlemsstaternes BNP.
Since CAP spending remained unchanged and the revenues from TORs continued to decline, in 1988, the Brussels European Council introduced a new own resource based on the Member States' GNP.
Det fastsatte også et generelt loft på 1,14 % af BNP for de samlede egne indtægter, som kan opkræves til finansiering af Fællesskabets udgifter.
It also set up an overall ceiling of 1.14% percent of GNP to the total amount of own resources which could be called to finance the Community's spending.
1994: Fjerde afgørelse om egne indtægter - fradrag for opkrævningsomkostninger vedrørende traditionelle egne indtægter
1994: Fourth own resources decision - Deduction of collection costs for traditional own resources
Egne indtægter opkræves af medlemsstaterne på Fællesskabets vegne.
Own resources are collected by the Member States on behalf of the Community.
1994-afgørelsen tillod derfor medlemsstaterne at tilbageholde 10 % af de traditionelle egne indtægter, som de opkrævede, til dækning af opkrævningsomkostningerne.
Therefore, the 1994 decision allowed for the Member States to retain 10% of the traditional own resources they collected in order to cover their collection costs.
2000: Femte afgørelse om egne indtægter
2000: Fifth own resources decision
Rådets afgørelse 2000/597/EF , Euratom, af 29. september 2000 om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter, EFT L 253, 07.10.2000. - "rimelig, gennemsigtig, omkostningseffektiv og enkel"
Council Decision 2000/597/EC , Euratom, of 29 September 2000 on the system of the European Communities' own resources, OJ L 253, 07.10.2000. - "Equitable, transparent, cost-effective and simple"
I 1999 opfordrede Det Europæiske Råd i Berlin Kommissionen til at udarbejde en ny afgørelse om egne indtægter, som tilfører EU tilstrækkelige midler i perioden 2000-2006, samtidig med at der opretholdes en streng budgetdisciplin.
In 1999, the Berlin European Council called on the Commission to prepare a new own resources decision which should provide the Union with adequate means for the period 2000-2006 while at the same time adhering to strict budgetary discipline.
Denne seneste afgørelse om egne indtægter af 29. september 2000 trådte i kraft den 1. marts 2002.
This latest Own Resources Decision of 29 September 2000 has entered into force on 1 March 2002.
Den revisionsklausul, den indeholder, opfordrer Kommissionen til at foretage en generel gennemgang af ordningen for egne indtægter inden 2006 på baggrund af følgerne af udvidelsen.
The revision clause it contains calls on the Commission to undertake a general review of the own resources system before 2006 in the light of the effects of enlargement.
Ved gennemgangen skal man også undersøge muligheden af at ændre strukturen i ordningen for egne indtægter, idet der indføres nye autonome indtægter, og idet den korrektion af budgetuligevægte, som er tilstået Det Forenede Kongerige, tages op til revision.
The review is also to explore the possibility of modifying the structure of the own resources system by creating new autonomous resources and examining the correction of budgetary imbalances granted to the UK.
Hovedtrækkene ved den nugældende ordning er som følger:
The main features of the system currently in force are:
loftet over de egne indtægter opretholdes på 1,27 % af EU's BNP (=1,24 % af BNI)
Ø the own resources ceiling remains at 1.27% of the Union's GNP (=1.24% of GNI)
Fra 2002 er begrebet bruttonationalprodukt (BNP) blevet erstattet af bruttonationalindkomst (BNI), hvad angår EU's budget og egne indtægter.
As from the year 2002, the concept of gross national product (GNP) has been replaced by the concept of gross national income (GNI) in the EU budgetary and own resources area.
Procentdele for år før 2002 relaterer således til BNP, for 2002 og senere år til BNI.
Thus, percentages for years before 2002 relate to the GNP, later ones to the GNI.
For eksempel svarer EU's udgiftsloft på 1,27 % af BNP til 1,24 % af BNI under anvendelse af den nye statistiske metode.
For example: The EU expenditure ceiling of 1.27% of GNP corresponds to 1.24% of GNI using the new statistical approach. ;
fradraget for opkrævningsomkostninger vedrørende egne indtægter er blevet hævet fra 10 % til 25 %
Ø the allowance for the collection cost of own resources has risen from 10% to 25%;
den maksimale indkrævningssats for momsindtægter er blevet sænket til 0,75 % i 2002 og 2003 og til 0,50 % fra 2004
Ø the maximum call-in rate of VAT was reduced to 0.75% in 2002 and 2003, and to 0.50% from 2004;
medlemsstaternes momsgrundlag er fortsat begrænset til 50 % af deres BNP (loftet over momsgrundlaget)
Ø the value added tax base of the Member States continues to be restricted to 50% of their GNP (capping of the VAT base);
Tyskland, Nederlandene, Østrig og Sverige betaler kun en fjerdedel af deres normale andel af omkostningerne ved Det Forenede Kongeriges rabat.
Ø Germany, the Netherlands, Austria and Sweden pay only 1/4 of their normal share of the cost of the UK rebate.
De resterende tre fjerdedele finansieres af de øvrige 10 medlemsstater
The remaining 3/4 are financed by the other 10 Member States;
der er fortaget to tekniske justeringer af Det Forenede Kongeriges rabat for at opveje pludselige uventede virkninger som følge af de højere opkrævnings- og førtiltrædelsesudgifter.
Ø two technical adjustments were made to the UK rebate to offset the windfall effects arising from the increase in collection costs and pre-accession expenditure.
Den britiske rabat
British rebate
Udgiftspolitikken er i det lange løb det vigtigste middel til at løse spørgsmålet om uligevægten på budgettet.
Expenditure policy is ultimately the essential means of resolving the question of budgetary imbalances.
Det er imidlertid blevet besluttet, at enhver stat, der i forhold til sin relative velstand bærer en for tung budgetbyrde, til sin tid vil kunne opnå en justering.
However, it has been decided that any Member State sustaining a budgetary burden which is excessive in relation to its relative prosperity may benefit from a correction at the appropriate time.
Årsagen til problemet var Det Forenede Kongeriges særlige situation, som var kendetegnet ved to faktorer:
The origin of the problem was the special situation of the United Kingdom which was characterised by two factors:
en lille landbrugssektor, som betyder, at Fællesskabets landbrugsudgifter i relation til Det Forenede Kongerige er meget små
Ø a small agricultural sector resulting in very low Community agricultural spending in the UK
et stort bidrag til finansieringen af Fællesskabets budget, på grund af at en stor andel af det britiske BNP indgår ved beregningen af momsgrundlaget.
Ø a large contribution to the financing of the Community budget because of the large proportion of the country's GNP accounted for by the VAT base.
Under den nuværende kompensationsmekanisme tilbagebetales to tredjedele (66 %) af forskellen mellem Det Forenede Kongeriges procentuelle andel af momsbetalingerne og dets procentuelle andel af de fordelte fællesskabsudgifter, som anvendes på de samlede fordelte udgifter, til Det Forenede Kongerige gennem en reduktion af det britiske momsgrundlag.
Under the current compensation mechanism, two thirds (66%) of the difference between the United Kingdom's percentage share of VAT payments and its percentage share of allocated Community expenditure, applied to total allocated expenditure, is refunded to the United Kingdom by way of a reduction in its VAT base.
Det Forenede Kongerige har således siden 1985 modtaget en rabat på sit årlige bidrag til budgettet svarende til et årligt gennemsnitligt beløb på 4,6 milliarder euro i perioden 1997-2003.
Since 1985 the United Kingdom has thus been receiving a rebate on its yearly contribution to the budget, amounting to a yearly EUR 4,6 billion average over 1997-2003.
Denne rabat finansieres i fællesskab af alle øvrige medlemsstater i overensstemmelse med deres respektive procentdel af momsbetalingerne, idet Tyskland, Nederlandene, Østrig og Sverige kun betaler en fjerdedel af, hvad deres andele burde være.
This rebate is financed jointly by all the other Member States in accordance with their respective percentage of VAT payments with Germany, the Netherlands, Austria and Sweden only paying a quarter of what their shares ought to be.
Trods den generelle tilgang, som Det Europæiske Råd i Fontainebleau anlagde (" Enhver stat, der bærer en for tung budgetbyrde"), er denne korrektionsmekanisme siden da kun blevet anvendt på Det Forenede Kongerige.
Despite the general approach the Fontainebleau Council took (" any Member state sustaining an excessive budgetary burden"), this correction mechanism has ever since applied only to the UK.
I løbet af årene er det langsomt, men sikkert blevet klart, at Det Forenede Kongeriges rabat i høj grad har svækket den ønskede korrelation mellem den enkelte medlemsstats evne til at bidrage til EU-budgettet og dens bidrag til de egne indtægter.
Over the years, slowly but surely, it has become obvious that the presence of the UK rebate has noticeably reduced the desired correlation between the ability of each Member State to contribute to the EU budget and its own resources payments.
Desuden har den komplicerede korrektionsmekanisme i væsentlig grad mindsket gennemsigtigheden i hele ordningen for egne indtægter.
In addition, the complexity of the correction mechanism has also considerably diminished the transparency of the whole own resources system.
Andelen af de komponenter, som indgår i de egne indtægter
Shares of the main own resources components
Fra indførelsen af BNP-baserede indtægter i 1988 og til i dag har andelen af de enkelte komponenter, som indgår i Fællesskabets indtægter, undergået drastiske ændringer:
From the introduction of the GNP-based resource in 1988 until today the share of each individual component in the Community's revenue has undergone a dramatic change:
Diverse budget­overskud fra foregående år
Miscellaneous - Surplus from previous year
* baseret på budgettet 2004
* based on Budget 2004
** baseret på FBF 2005
** based on PDB 2005
De BNI-baserede indtægter er blevet langt de vigtigste, mens de traditionelle egne indtægters andel er skrumpet voldsomt ind (en tendens, som er blevet forstærket ved, at den procentdel, som medlemsstaterne kan fradrage i form af opkrævningsomkostninger, blev øget fra 10 % til 25 % med virkning fra 1. januar 2001).
Clearly, the GNI based resource has become overwhelmingly important while the share of traditional own resources has shown a trend to decline dramatically (accelerated by the fact that the percentage Member States were permitted to retain to compensate for their collection costs was raised from 10% to 25% with effect of 1 January 2001).
Momsbidragene faldt også som følge af reformer, som har begrænset medlemsstaternes momsgrundlag til 50 % af deres BNI.
VAT contributions have also declined due to the reforms limiting the VAT base of the Member States to 50% of their GNI.
Mens denne udvikling kan føre til en tættere korrelation mellem medlemsstaternes evne til at bidrage med deres faktiske bidragsniveauer, har faldet i traditionelle egne indtægter samtidig medført, at EU's finansielle autonomi er blevet mindsket.
While this development might lead to a closer correlation of the Member States' ability to contribute with their actual levels of contributions, at the same time, the decline of traditional own resources has resulted in a loss of financial autonomy for the European Union.
2 OM DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS EGNE INDTÆGTER
2 ON THE EUROPEAN COMMUNITIES OWN RESOURCES
Den nuværende ordning for egne indtægter - problemer og mangler
The current Own Resources system - Problems and shortcomings
De traditionelle egne indtægter er EU's eneste egentlige egne indtægter (selv om medlemsstaterne oftest betragter dem som nationale bidrag).
Traditional own resources are the only true own resources of the Union (although Member States tend to also regard them as national contributions).
Jo mindre deres andel bliver, jo mere vil EU være afhængig af, hvad der betragtes som klassiske mellemstatslige overførsler.
The lower their share becomes, the more the EU will depend on what is considered classical intergovernmental transfers.
Dette vil til gengæld næsten automatisk betyde, at medlemsstaterne forsøger at understrege de fordele, EU-budgettet indebærer.
This, in turn, will almost automatically lead Member States to try and maximise concepts of the national benefit from the EU budget.
Jo mere udbredt følelsen af, at det er medlemsstaternes penge, der overføres til Bruxelles snarere end EU's helt egne indtægter, jo mere vil medlemsstaterne være opmærksom på, hvad de får igen.
The more it is generally felt that it is the Member States' money that is transferred to Brussels rather than the EU’s genuinely own resources, the more Member States will concentrate on what they get in return.
Det er grunden til, at begrebet "budgetsaldi" samt "nettobetalernes" og "nettomodtagernes" rolle er blevet så vigtige.
This is why the concept of “budgetary balances”, the roles of “net payers” and “net receivers”, have become so important.
Det er ikke desto mindre blevet understreget, at - selv om der findes en etableret metode for beregning af medlemsstaternes budgetsaldi
Nevertheless, it has to be pointed out that - although there is an established system of calculating Member States' budgetary balances