natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Stilen og begrundelsen i Domstolens domme blev kritiseret af 10 % af de adspurgte.
The style and reasoning of ECJ judgments was criticised by 10% of respondents.
Endvidere foreslog en række dommere (6 %) forskellige interne reformer af Domstolen.
Furthermore, a number of judges (6%) suggested various internal reforms concerning the ECJ.
Endelig foreslog lige så mange dommere i højere grad at inddrage de forelæggende dommere i den præjudicielle procedure.
Finally, an equal number of judges proposed to involve referring judges more closely in the preliminary reference procedure.
Den forbedring af den præjudicielle procedure, som oftest blev anbefalet (42 %), vedrørte uddannelsen af nationale dommere og bedre adgang til oplysninger om proceduren.
The most frequently recommended improvement to the preliminary ruling procedure (42%) was related to the training of national judges and better access to information on the procedure.
En fransk dommer anførte, at en vis erfaring med emnet og proceduren var en væsentlig forudsætning for blot at være i stand til at overveje at forelægge et spørgsmål.
A French judge stated that a certain amount of expertise on the subject-matter and the procedure was an essential precondition to be able even to consider making a reference.
Den første række forslag var derfor rettet mod at afhjælpe "frygten for det ukendte", som en tysk dommer udtrykte det.
The first series of suggestions therefore sought to remedy the “fear of the unknown”, as expressed by one German judge.
Dette omfatter situationer, hvor dommere afskrækkes fra overhovedet at overveje at forelægge et spørgsmål på grund af manglende viden, men også hvor et spørgsmål ikke forelægges af frygt for, at Domstolen erklærer, at det ikke opfylder betingelserne for behandling.
This would include situations in which judges were deterred from even considering making a reference because of a lack of expertise, but also where a reference is not made for fear of the ECJ declaring it inadmissible.
Nogle af de adspurgte bad om grundlæggende ajourførte oplysninger eller et regelmæssigt e-nyhedsbrev om igangværende og afsluttede præjudicielle procedurer.
Some respondents asked for basic up-to-date information or a regular e-newsletter on pending and completed preliminary rulings.
Mange opfordrede til indførslen af en officiel formular, en skabelon eller retningslinjer for god praksis, som kunne anvendes ved forelæggelse af et spørgsmål.
Many called for an official form, template or good practice guidelines which they could use to make a reference.
En dommer ved en ret i første instans i Tyskland anbefalede, at der i samarbejde med de nationale myndigheder blev udarbejdet en vejledning i præjudicielle forelæggelser i stil med vejledningen i anvendelsen af forordningen om bevisoptagelse
A first instance judge in Germany recommended the drafting of a guide on preliminary references, in cooperation with national authorities, along the lines of the practice guide used for the Directive on the Taking of Evidence.
Rådets forordning (EF) nr. 1206/2001 af 28. maj 2001 om samarbejde mellem medlemsstaternes retter om bevisoptagelse på det civil- og handelsretlige område.
Council Regulation (EC) No 1206/2001 of 28 May 2001 on cooperation between the courts of the Member States in the taking of evidence in civil or commercial matters; the guide is available at:
På den anden side bemærkede to dommere fra henholdsvis Frankrig og Polen imidlertid, at de var fuldt ud tilfredse med den officielle vejledning, som deres respektive ministerier havde offentliggjort i 2005, og som er tilgængelig på internettet.
On the other hand, two judges, from France and Poland commented however that they were entirely satisfied with the official guidance provided in 2005 by their respective ministries and available online.
Et andet meget hyppigt emne var frygten for sammenfald med et spørgsmål, som tidligere var blevet forelagt Domstolen.
A second very common theme was the fear of duplicating a question referred previously to the ECJ.
I den forbindelse foreslog en dommer, at der blev udarbejdet et atlas over allerede forelagte spørgsmål, inddelt efter emneområde, i stil med atlasset på det civilretlige samarbejdsområde
In this respect, a judge suggested the idea of an atlas of questions already referred, organised by subject-area along the lines of the model developed in the area of judicial cooperation in civil matters.
Det civilretlige atlas findes på adressen
The Judicial Atlas in Civil Matters is accessible at:
En bulgarsk dommer bemærkede, at proceduren til at kontrollere, om påtænkte spørgsmål allerede var blevet forelagt, under alle omstændigheder burde forenkles.
A Bulgarian judge commented that the procedure for checking whether the intended questions had already been referred should in any event be simplified.
En tysk patentdommer mente, at de oplysninger om de enkelte præjudicielle forelæggelser, som offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, var utilstrækkelige og burde uddybes.
A German patent judge considered that the information on individual references published in the Official Journal of the European Union was insufficient and should be completed.
Et tredje tilbagevendende tema var ønsket om at kunne få adgang til alle relevante oplysninger om præjudicielle forelæggelser via internettet.
A third recurring theme was the desire to be able to obtain all relevant information on preliminary references via the internet.
En polsk dommer tog skridtet videre og foreslog, at det skulle være muligt at forelægge et spørgsmål elektronisk.
One Polish respondent went further and suggested that it should be possible to make a reference electronically.
Opfattelsen af proceduren som værende unødigt langvarig fremgik meget tydeligt af kommentarer fra dommere fra 16 forskellige medlemsstater.
The perceived excessive length of the procedure featured very prominently in judges' comments from sixteen Member States.
Konsekvensen af procedurens varighed blev anset for at have en dæmpende effekt på antallet af forelæggelser.
The consequence of this length was considered to be a chilling effect on references.
Mange dommere svarede, at de kendte proceduren, men afstod fra at anvende den på grund af den medfølgende ventetid.
Many judges claimed to know the procedure but refrain from using it because of the delay involved.
En østrigsk dommer mente eksempelvis, at sådanne ventetider var helt uacceptable på det socialretlige område.
For instance, an Austrian judge considered that such delays were totally unacceptable in the area of social law.
En tysk dommer ved en højesteret havde yderst vanskeligt ved at forstå årsagen til ventetiden mellem afslutningen af den mundtlige procedure og meddelelsen af den præjudicielle afgørelse og mente, at lignende ventetider i en udelukkende national sammenhæng sandsynligvis ville blive betragtet som urimelige eller retsstridige.
One German judge from a higher court had particular difficulty in understanding the reason for the delay between the end of the oral procedure and the handing down of the preliminary ruling, and that similar delays in a purely domestic context would probably be considered abusive or illegal.
Flere dommere vendte det også om og konkluderede, at det nuværende uudnyttede potentiale blandt nationale dommere ville betyde, at Domstolen risikerede at blive oversvømmet med præjudicielle forelæggelser, såfremt proceduren blev fremskyndet.
Several judges also reversed the reasoning to conclude that the existing untapped potential among national judges would mean that the ECJ risked being swamped with references should the duration of the procedure decrease.
Flere dommere opfordrede navnlig til en fremskyndelse af proceduren i visse hastesager såsom på asylområdet.
Several judges called for the particular acceleration of the procedure in certain urgent cases, such as in the area of asylum.
En dommer mente, at anmodninger om en præjudiciel afgørelse burde prioriteres højere end andre typer sager ved Domstolen, mens en anden ønskede, at den nuværende hasteprocedure blev anvendt oftere
One judge considered that references for a preliminary ruling should be given priority over other types of cases before the ECJ, whilst another wanted to see the existing accelerated procedure used more frequently.
Den fremskyndede procedure er fastlagt i artikel 104a i Domstolens procesreglement, mens den nyligt tilføjede artikel 104b indfører en hasteprocedure og fastlægger reglerne herfor. .
The accelerated procedure is provided for in Article 104a of the ECJ's Rules of Procedure whilst the newly inserted Article 104b introduce an urgent procedure and sets out the rules applicable thereto.
Nogle få dommere kom rent faktisk med forslag til, hvor lang tid den gennemsnitlige procedure burde vare.
Few judges actually made suggestions as to how long the average procedure should last.
En finsk dommer foreslog imidlertid 3-4 måneder, mens en svensk dommer foreslog 7-8 måneder.
However, one Finnish judge proposed 3-4 months and a Swedish judge suggested 7-8 months.
Stilen og indholdet i Domstolens domme gav anledning til særlig bekymring hos mange dommere, især, men ikke udelukkende, fra Tyskland.
The style and content of ECJ judgments was of particular concern to many judges, particularly but not exclusively from Germany.
Den bekymring, som oftest kom til udtryk, vedrørte den sproglige klarhed i dommene.
The most frequent complaint related to the linguistic clarity of judgments.
En anden række svar gik på, at dommene var unødigt lange.
Another series of answers related to the excessive length of judgments.
En finsk dommer ønskede eksempelvis kortere domme, mere i stil med domme fra Finlands højeste forvaltningsdomstol.
One Finnish judge, for instance, wanted to see shorter judgments more akin to judgments of the Finnish supreme administrative court.
Flere dommere mente, at Domstolens begrundelser ofte var for generelle eller abstrakte til at kunne anvendes ordentligt på de faktiske omstændigheder i de nationale sager.
Several judges considered that the reasoning of the ECJ was often too general or abstract to be able to be properly applied to the facts of national cases.
Andre dommere var utrygge ved den måde, som Domstolen håndterer præcedens på.
Some other judges were uncomfortable with the way in which the ECJ deals with precedent.
En dommer ville have ønsket, at dommene var mere eksplicitte i deres anvendelse af tidligere retspraksis, mens en anden foretrak et system, der snarere var baseret på principper end på præcedens.
One judge would have liked judgments to be more explicit on how they relate to previous case-law whilst another preferred a system predominantly based on principles rather than precedent.
Endelig foreslog en dommer, at Domstolen gjorde større brug af obiter dicta .
Finally, one judge suggested that the ECJ make more use of obiter dicta .
Ikke alle svarene under dette punkt var imidlertid beklagelser.
However, not all responses under this heading were complaints.
En dommer fandt Domstolens dialog med de nationale domstole "forfriskende anderledes" i forhold til den måde, som de forelæggende dommere blev behandlet af hendes nationale forfatningsdomstol på.
One judge found the ECJ's dialogue with national courts "refreshingly different" from the way referring judges were treated by her domestic constitutional court.
Et betragteligt antal dommere ønskede en større inddragelse af den forelæggende dommer i alle procedurens stadier.
A substantial number of judges wanted to see closer involvement of the referring judge in all stages of the procedure.
En dommer ved en tysk finansdomstol anførte, at efter EU's udvidelse var risikoen for manglende kendskab til et givet nationalt retssystem hos dommere, generaladvokater eller ansatte ved Domstolen i forbindelse en bestemt præjudiciel afgørelse større end før udvidelsen.
One financial judge from Germany stated that following enlargement, the risk of judges, Advocates General or ECJ staff involved in any particular preliminary ruling being unfamiliar with any given domestic legal system was even greater than before.
Dommeren fremhævede, at dette ofte først stod klart, når generaladvokatens forslag til afgørelse forelå, og det dermed var for sent for den nationale dommer at gøre noget.
She highlighted the fact that this often became clear only after the Advocate General’s Opinion, and it was then too late for the national judge to do anything.
Hun anbefalede derfor, at der blev indført en formel mulighed for den forelæggende dommer til at fremsætte bemærkninger, selv om hun godt var klar over, at dette gik imod ønsket om at fremskynde proceduren og derfor også burde omfattes af en meget kort tidsfrist.
She therefore recommended a formal opportunity for comments from the referring judge even though she realised this went against the speeding up of the procedure and should therefore be kept within a very short time-frame.
Flere af de adspurgte erklærede sig i mere generelle vendinger enige heri.
Several respondents concurred in more general terms.
En dommer ved en arbejdsret anbefalede en obligatorisk høring af den forelæggende dommer, inden Domstolen kunne omformulere noget i den præjudicielle forelæggelse.
A labour court judge recommended a mandatory consultation of the referring judge before the ECJ could reformulate any part of the reference.
En anden dommer opfordrede til en "dialog" i forbindelse med omformulering af spørgsmål i det omfang, det måtte være relevant.
Another judge called for a "dialogue" to reformulate the questions as appropriate.
Et andet forslag fremsat af to af de adspurgte gik på at invitere den forelæggende dommer til at deltage i den mundtlige procedure med henblik på at sikre, at Domstolens afgørelse forblev relevant for den igangværende nationale sag.
A further proposal made by two respondents consisted in inviting the referring judge to participate in the oral procedure, in order to ensure that the ECJ ruling remained relevant to the pending domestic case.
En dommer med speciale i finansret havde gerne set en "særlig plads" til forelæggende dommere, som tager sig tid til at være til stede i Domstolen i forbindelse med høringen, og en mulighed for dem til at besvare spørgsmål fra alle sider og møde den refererende dommer.
One judge specialising in financial matters would have liked to see a "special chair" for referring judges who make the effort to be present at the ECJ for the hearing, and the possibility for them to answer questions from all sides and to greet the juge rapporteur .
Adspurgte fra en lang række medlemsstater foreslog strukturelle ændringer af Domstolen.
Respondents from a wide range of Member States proposed structural changes to the ECJ.
Det mest hyppige forslag var at tilskynde specialisering af dommere ved Domstolen og oprette særlige afdelinger i den henseende.
The most frequent proposal was to encourage the specialisation of ECJ judges and to create specialised chambers to that effect.
Ønsket var, at Domstolens domme blev mere acceptable for specialiserede nationale dommere.
This was said to make ECJ judgments more acceptable to specialised national judges.
En dansk dommer foreslog at overføre kompetence til afsigelse af præjudicielle afgørelser til Retten i Første Instans på visse områder, hvor Domstolens retspraksis allerede var veludviklet.
A Danish judge suggested transferring competence to hand down preliminary rulings to the Court of First Instance in certain areas where the ECJ's case-law was already well-developed.
En tysk dommer ved en regions højeste forvaltningsdomstol foreslog i højere grad at inddrage generaladvokaterne i den nationale retsproces, der ligger til grund for den præjudicielle forelæggelse.
A German judge from a regional supreme administrative court proposed involving the Advocates General more closely in the national proceedings forming the subject of the reference.
En østrigsk dommer gik skridtet videre og foreslog, at De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans blev placeret i alle medlemsstater.
One Austrian judge went further and proposed Community first instance courts based in all Member States.
En tysk dommer ønskede, at dommere ved Domstolen blev valgt direkte af de nationale dommere i stedet for ved udnævnelse af medlemsstaternes regeringer, sådan som det er tilfældet i øjeblikket, jf. EF-traktatens artikel 223, stk. 1.
A further idea came from a German judge who wanted to see ECJ judges directly elected by national judges rather than appointed by common accord of the governments of the Member States, as is currently the case under Article 223(1) EC.
Endelig var to højesteretsdommere fra forskellige medlemsstater af den holdning, at Domstolen kun burde træffe afgørelser i de sager, der er mest relevante for Fællesskabets retsorden, dvs. en form for frivillig kompetence.
Finally, two supreme court judges from different Member States were of the opinion that the ECJ should only consider ruling on the most relevant cases for the Community legal order, ie. a form of optional jurisdiction.
Et lille antal tyske og danske dommere, hovedsageligt fra retter i anden instans, foreslog, at retter i første instans skulle have mere begrænsede muligheder for at forelægge spørgsmål for Domstolen.
A small number of German and Danish judges, mainly from second instance courts, proposed limitations to the right of first instance courts to refer questions to the ECJ.
En dommer mente, at lavere retter burde høre den relevante højere ret, inden de fik adgang til at forelægge et spørgsmål for Domstolen.
One judge considered that lower courts should consult the relevant higher court before being allowed to refer a question to the ECJ.
En anden anførte, at dommere ved retter i første instans brugte den præjudicielle procedure som en metode til at undgå at træffe afgørelse i vanskelige sager.
Another stated that first instance judges relied on the preliminary reference mechanism as a way to avoid having to decide on difficult cases.
En af de adspurgte foreslog at give parterne beføjelse til at blokere for en dommers beslutning om at anmode om en præjudiciel afgørelse.
One respondent proposed to grant to the parties the power to block a judge’s decision to make a reference.
Flere dommere fra Tyskland så gerne, at Domstolens kompetence blev fuldt udvidet til de områder, der er omfattet af EF-traktatens afsnit IV og EU-traktatens afsnit VI, navnlig asyl og indvandring.
Several judges from Germany were keen to see the ECJ's jurisdiction fully expanded to the areas covered by Titles IV EC and VI EU, in particular asylum and immigration.
Tilsvarende opfordrede to polske dommere deres medlemsstat til at fremsætte en erklæring, jf. EU-traktatens artikel 35, stk. 2.
Similarly, two Polish judges called on their Member State to make a declaration within the meaning of Article 35(2) EU.
I en række svar, hovedsageligt fra "nye" medlemsstater, blev der opfordret til at oprette eller styrke nationale instanser eller såkaldte helpdesks, der har til formål at bistå dommere, der ønsker at anmode om en præjudiciel afgørelse.
A number of answers, mainly from "new" Member States, called for the creation or reinforcement of national bodies or helpdesks designed to assist judges intending to make a reference.
Andre foretrak tanken om specialiserede assistenter ved hver domstol eller ved hver af de højere retter.
Others preferred the idea of having specialised assistants within each court, or within higher courts.
Endelig opfordrede en dommer ved en kassationsret til oprettelsen af en tjeneste ved Domstolen, som nationale dommere kunne kontakte direkte med henblik på at forbedre deres undersøgelser.
Finally a magistrate working in a court of cassation called for the setting up of a service within the Court of Justice which national judges could contact directly to better direct their research efforts.
Flere af de adspurgte mente, at kriteriet for anvendelse af acte clair-doktrinen burde lempes i betragtning af den bredere og mere hyppige anvendelse af fællesskabsretten.
Several respondents considered that the criteria for applying acte clair should be loosened, given the ever wider and more frequent application of Community law.
En højesteretsdommer anførte, at såfremt de nationale domstole anvendte EF-traktatens artikel 234, stk. 3, i streng overensstemmelse med kriterierne i Domstolens retspraksis
One supreme court judge commented that if national courts applied Article 234(3) EC strictly in accordance with the criteria laid down in the ECJ's case-law
Se f.eks. sag C-283/81, CILFIT , Sml.
For instance, see case C-283/81 CILFIT , ECR [1982] p.
1982, s. 3415, præmis 16-20. , ville Domstolen blive oversvømmet med forespørgsler fra højere retter.
3415 at paragraphs 16-20. , the ECJ would be flooded with requests from higher courts.
En dommer ved en ret i første instans mente, at konceptet om, at en ret, "hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres", var uklart.
A first instance judge found that the concept of a court "against whose decisions there is no judicial remedy under national law" was unclear.
En dommer var bekymret for, at tysk procesret ville tillade, at de faktiske omstændigheder blev fastslået endnu engang, når en anmodning om en præjudiciel afgørelse eventuelt var blevet indgivet af retten i første instans.
One judge was concerned that German procedural law would allow the facts to be ascertained a second time, once a reference for a preliminary ruling had potentially been sent by the first instance court.
En sådan ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder ville bringe nytten af Domstolens afgørelse i fare, eftersom den ville være baseret på forældede omstændigheder.
This re-examination of the facts would jeopardise the usefulness of the ECJ's ruling, given that it would be based on an obsolete set of facts.
Med over 1.000 svar på dette spørgsmål (1.109) fremgår det ret tydeligt, at parterne sjældent påberåber sig fællesskabsretten over for de nationale dommere (se diagrammet nedenfor).
With more than a thousand answers to this question (1109) it appears quite clearly that Community law is rarely raised by the parties before national judges (see chart below).
Ved hjælp af en vægtet indikator viser diagrammet nedenfor fra venstre mod højre i faldende orden de medlemsstater, hvor de adspurgte dommere er af den opfattelse, at parterne hyppigst påberåber sig fællesskabsretten.
Using a weighted indicator, the chart below indicates from left to right in ascending order the Member States in which the parties are perceived by responding judges to raise Community law the most frequently.
Visse medlemsstater kunne ikke indgå i dette diagram på grund af et utilstrækkeligt antal svar.
Certain Member States could not be included in this chart for lack of sufficient responses.
Ser man bort fra Belgien og Portugal viser der sig en relativ klar tendens, nemlig at fællesskabsretten hyppigere påberåbes i de "gamle" medlemsstater.
Except for Belgium and Portugal, it appears that there is a relatively clear trend, with Community law being raised more frequently in "old" Member States.
Det er eksempelvis bemærkelsesværdigt, at fællesskabsretten "aldrig" er blevet påberåbt over for et flertal af dommerne i Bulgarien, Polen og Tjekkiet.
It is notable, for instance, in Bulgaria, Poland and the Czech Republic that Community law was "never" raised before a majority of judges.
Generelt set blev fællesskabsretten "sjældent" påberåbt over for et flertal af dommerne, undtagen i Danmark, Finland og Sverige, hvor det skete hyppigere.
Generally speaking, Community law was "rarely" raised before a majority of judges, except in Denmark, Finland and Sweden, where it was raised more frequently.
Ved hjælp af den samme vægtede indikator fremgår det også, at fællesskabsretten oftest blev påberåbt i specialretter, der behandler finansielle og forvaltningsretlige sager samt sager om intellektuel ejendomsret.
Using the same weighted indicator, it also appears that Community law was pleaded most in courts specialised in financial, intellectual property, and administrative matters.
9 % af alle de adspurgte svarede, at fællesskabsretten "ofte" eller "meget ofte" blev påberåbt over for dem.
9% of all respondents noted that Community law was pleaded "often" or "very often" before them.