natgillin/translations-raw huggingface dataset:
- budgetafgørelser er retsakter der falder i forskellige kategorier.
- budgetary decisions take the form of acts which fall into several separate categories.
- Det særlige tilfælde med artikel 308 .
- the special case of Article 308 .
Meningen med denne artikel var at give Rådet mulighed for at "udfærdige de passende forskrifter" for at kunne "virkeliggøre et af Fællesskabets mål" i tilfælde hvor traktaten ikke leverer nogen eksplicit juridisk basis herfor, og artiklen udviser i forhold til normhierarkiet en dobbelt anomali.
Intended, in instances where the Treaty does not provide an explicit legal basis, to enable the Council to ‘take the appropriate decisions’ to ‘attain … one of the objectives of the Community’, Article 308 represents, in terms of the hierarchy of acts, a dual anomaly: a hybrid article, half constitutional and half legislative, it amalgamates in a single act the legal basis and the corresponding legislative provisions.
Den er en underlig fremmed fugl, halvt forfatningsmæssig og halvt lovgivningsmæssig, og den forener i en og samme akt det juridiske grundlag og den hertil svarende lovgivningsmæssige bestemmelse; eftersom der for vedtagelsen af de retsakter, som den tager sigte på, gælder særligt strenge procedureregler - vedtagelse med enstemmighed og deklassering af Parlamentet til blot at blive hørt - er det som om den fremtrædende placering den i normhierarkiet tildeler de retsakter som den sigter på, udleder det tvivlsomme privilegium at se disse akter unddrage sig de demokratiske procedurer, der gælder for vedtagelsen af lovgivningsmæssige retsakter.
Given that the acts for which it makes provision are subject to particularly strict procedural rules – adoption by a unanimous decision and imposition on Parliament of the ignominious consultation procedure – the eminent position in the hierarchy which it confers on the acts for which it makes provision seems to be matched by the dubious privilege of seeing such acts exempted from the democratic procedures customarily employed for the adoption of legislative acts.
B/ 2/ Et proceduremæssigt kaos
B/ 2/ Procedural chaos
Systemet for vedtagelse af retsakter udgør et veritabelt proceduremæssigt kaos.
The arrangements for the adoption of acts are characterised by procedural chaos.
Den mangedobling af Fællesskabets og Unionens organer, som er sket i kølvandet på de successive traktater, som potentielt er sammenknyttet på den ene eller den anden måde med den fælles beslutningstagning, og den store mangfoldighed af regler for hvordan man træffer afgørelser i Parlamentet og især i Rådet Simpelt flertal i proceduremæssige spørgsmål, kvalificeret flertal, enstemmighed, samtykke, enstemmighed modereret ved positiv stammeundladelse etc. ... har ført til en svimlende vækst i de beslutningsmæssige proceduremæssige procedurer der benyttes til vedtagelse af retsakterne, uden at man af den grund, hverken ud fra et effektivitets- eller ud fra et demokratisynspunkt, kan få øje på den mindste mening i en sådan overflod.
The increasing number of Community and Union bodies, set up by successive Treaties, which may be involved, in one form or another, in joint decision-making and the wide variety of decision-making rules in force in Parliament and, above all, in the Council Simple majority for procedural issues, qualified majority, unanimity, common accord, unanimity qualified by positive abstention, etc. have given rise to a dizzying array of decision-making procedures for the adoption of acts, albeit without any sense that this proliferation serves any purpose whatsoever in terms of effectiveness or democracy.
Ganske vist kan traktaten ikke, undtagen i særlige begrænsede og lidet signifikante tilfælde ændres på anden måde end i forbindelse med den revisionsprocedure, der er beskrevet i EU-traktatens artikel 48.
It is certainly true that, except in certain clearly defined cases with few significant implications, the Treaty can be revised only by means of the procedure provided for in Article 48 of the EU Treaty.
Imidlertid er det sådan, at visse af Unionens retsakter, såsom aftalerne under tredje søjle, og endda visse af Fællesskabets akter såsom afgørelse og egne indtægter i artikel 269, bliver vedtaget under proceduremæssige betingelser, der praktisk taget er identiske med dem der benyttes til traktaten, og som man derfor benævnt "traktaten i traktaten".
However, certain Union acts, such as conventions under the third pillar, and even certain Community acts, such as the own-resources decision under Article 269, are adopted under procedural conditions which are practically identical to those employed in the case of the Treaty and which can thus be described as a ‘Treaty within the Treaty’.
Forekomsten af disse retsakter, som udspringer af hinanden, men som alle sammen vedtages efter procedurer på samme niveau, er en direkte fornærmelse mod ideen om et lovgivningshierarki;
The existence of these acts, which flow one from another but which are all adopted on the basis of procedures at the same level, flies in the face of the thinking behind a hierarchy of legislation.
- ønsket om at beholde beføjelserne på nationalt niveau og kravet om effektivitet, som har præget debatterne om udvidet brug af kvalificeret flertal i Rådet . - forvaltningernes mistillid til den parlamentariske magt og det udbredte krav om demokratisering af beslutningsprocessen, som har præget debatten om i hvilket grad den folkelige repræsentation skulle inddrages i udarbejdelsen og vedtagelsen af de lovgivningsmæssige retsakter - høring, samarbejde, fælles beslutningstagning, samstemmende udtalelse.
- the wish to retain competences at national level and the imperative of effectiveness which dominate the debates on the extension of qualified-majority voting in the Council; - civil service distrust of parliamentary power and the general imperative of more democratic decision-making which dominate the debate on the degree of involvement – consultation, cooperation, codecision, assent – of the representatives of the people in the drafting and adoption of legislative acts.
Tænker man i statiske baner, kan man ikke undgå at blive slået ikke bare af den proceduremæssige jungles sprudlende karakter, hvor man side og side kan se de mest forskelligartede og beslutningsmæssige konfigurationer, men især af den fuldstændigt empiriske, for ikke at sige vilkårlige karakter af kompromiser, der fra den ene traktat til den anden indgås mellem de konkurrerende procedurer.
Looking at the result in static terms, what is striking is not only the jungle of procedures, in which a huge range of institutional and decision-making configurations coexist, but above all the completely empirical, not to say wanton, nature of the compromises struck, from one Treaty to the next, between the competing procedures.
Hvis man imidlertid tænker i dynamiske baner, bliver det tydeligt, at Europa-Parlamentet er i færd med en uimodståelig opstigen: Takket være Maastricht- og Amsterdam-traktaterne har Parlamentet takket være den fælles beslutningsprocedure fået et solidt fodfæste i den lovgivende beslutningsproces, og det udøver et kraftigt pres i retning af at sætte spørgsmålstegn ved Rådets monopol på kontrollen med den sekundære lovgivende virksomhed.
Looking at the process in dynamic terms, however, the clear trend which emerges is the irresistible rise of the European Parliament, which, in the wake of the Treaties of Maastricht and Amsterdam, has gained a solid foothold, through the codecision procedure, in the legislative decision-making process and which is exerting very strong pressure with a view to challenging the Council’s monopoly over the scrutiny of secondary lawmaking.
Det er utvivlsomt budgetproceduren, eller snarere budgetprocedurerne, som i det nuværende system virker mest absurde.
It is certainly the budgetary procedure, or rather the budgetary procedures, which show the current system in its most grotesque light.
Vi skal her nøjes med at nævne de to mest besynderlige anormaliteter:
The two most blatant anomalies provide ample illustration:
- afstemningen om indtægter og udgifter henhører ikke under samme procedure.
- revenue and expenditure are not adopted on the basis of the same procedure.
Budgetmyndigheden er i virkeligheden udelukket fra enhver beslutning vedrørende indtægterne.
The budgetary authority is excluded from the adoption of any decision on revenue.
De første, som kun er obligatoriske af navn, og som i det væsentlige drejer sig om landbruget, træffer Rådet afgørelse om, mens det med hensyn til det sidste, der er kendt som ikke-obligatoriske, er Parlamentet, der teoretisk har det sidste ord at skulle have sagt.
Responsibility for the first category, which is compulsory only in name and which chiefly concerns agriculture, rests with the Council, whereas it is Parliament which theoretically has the final say on the second category, deemed non-compulsory.
Forstå det hvem der kan;
In short, the whole system is as clear as mud;
Artikel 202 fastsætter for så vidt angår udøvelsen af gennemførelsesbeføjelserne, en subtil ligevægt mellem Rådet og Kommissionen, en ligevægt der gør Kommissionen til den myndighed, der udsteder reglerne for gældende ret, samtidig med at dens beføjelser underordnes Rådet, der både kan præcisere "modaliteterne" for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser det "tildeler Kommissionen", og "i særlige tilfælde" træde i dens sted.
In connection with the exercise of implementing powers, Article 202 strikes a subtle balance between the Council and the Commission, a balance which makes the Commission the implementing authority under the ordinary law, whilst keeping its power subordinate to that of the Council, which can both impose ‘requirements’ in respect of the exercise of the implementing power which it ‘[confers] on the Commission’ and, ‘in specific cases’, reserve the right to exercise those powers itself.
Rådet har fortolket artikel 202 sådan, at den giver det ret til at træffe en generel "beslutning" om at organisere gennemførelsesprocedurerne for retsakterne.
The Council has interpreted Article 202 as authorising it to take a general ‘decision’ organising the implementing procedures in respect of legislative acts.
De på hinanden følgende "komitologibeslutninger" - den, der gælder for øjeblikket, går tilbage til den 28. juni 1999 - udmærker sig ved at de gradbøjer hele viften af tænkelige kompromiser mellem to ekstreme standpunkter, det som tildeler Kommissionen en ledende rolle inden for de "rådgivende" udvalg, og det som omvendt fuldstændigt underordner den Rådet inden for rammerne af "forskrifts"-udvalgene.
The successive ‘comitology decisions’ – the one currently in force dates back to 28 June 1999 – set out the full range of compromises imaginable between two extremes, that which gives the Commission a leading role in the context of the ‘advisory’ committee, and that which, conversely, subordinates it entirely to the Council in the context of the ‘regulatory’ committees.
Dette system er fordrejet.
This system is perverse.
Det mangedobler fuldstændig uden begrundelse gennemførelsesprocedurerne for retsakterne og skaber en uligevægt i magtforholdet til skade for Parlamentet og til gavn for Rådet, som der slet ikke er nogen begrundelse for eftersom Rådet, efter i lang tid at have siddet inde med noget nær monopol på den lovgivende magt, nu som følge af den fælles beslutningsprocedure er nødt til at dele denne magt med den parlamentariske repræsentation.
It establishes, for no good reason, a vast array of procedures for the implementation of laws and creates an imbalance in the division of powers, to the detriment of Parliament and to the benefit of the Council, which has no raison d'être whatsoever, given that the Council, having long held a virtual monopoly of legislative power, has been forced, by virtue of the codecision procedure, to share that power with the representatives of the people.
Det er klart, at selv om Rådet er sammensat af repræsentanter for de nationale regeringer, og selv om det sidder inde med politiske prærogativer, der minder om en regerings, er det ikke kaldet til at være en udøvende myndighed, idet den udøvende magt bør ligge hos dem, der råder over de administrative tjenestegrene og som fører budgettet ud i livet, og det vil med tingenes nuværende tilstand sige Kommissionen og medlemsstaterne, i det omfang de er berørt.
It is clear that, although it comprises representatives of the national governments, and although it enjoys political prerogatives which are governmental in nature, the Council is not intended to be an executive authority, since executive power must rest with those who can call on administrative support and who implement the budget, i.e., as things stand, the Commission, and within their individual spheres of competence, the Member States.
Udvidelsen af Unionen med nye medlemmer, som tendentielt gør Rådet til et lille kammer, fremmer yderligere en proces hen imod øget arbejdsdeling mellem en udøvende myndighed, der er organiseret omkring en funktionel basis, og et kollegium, der repræsenterer staterne.
Moreover, the enlargement of the Union to take in new Member States, a process which will turn the Council into a small assembly, is fostering a more marked division of tasks between an executive authority organised on a functional basis and a college representing the Member States.
Udvidelsen bør således føre til, at man anerkender, at den udøvende magt, dvs. Kommissionen, skal have øget autonomi til arbejdet med at udarbejde og vedtage gennemførelsesbestemmelserne for de lovgivningsmæssige retsakter.
The enlargement must therefore lead to the executive, i.e. the Commission, being granted a greater degree of autonomy in the procedure for drafting and adopting measures to implement legislative acts.
Det er i virkeligheden i sin egenskab af lovgiver, at Rådet af traktaten har fået tildelt beføjelserne som tilsynsfører for den udøvende magts gennemførelsesvirksomhed.
After all, the Treaty confers powers to supervise the implementation of acts by the executive authority on the Council in its capacity as legislator.
Nu hvor Rådet og Parlamentet træffer beslutninger i fællesskab, er der ikke længere noget der taler imod, at disse tilsyns- og kontrolbeføjelser deles mellem de to institutioner.
Now that the Council and Parliament act under the codecision procedure, there is no reason for this supervisory power, involving authorisation and scrutiny, not to be shared between the two institutions.
B/ 3/ Sprogligt kaos
B/ 3/ Linguistic chaos
Betegnelsen på Unionens retsakter er forbundet med to store fejl, som til sammen bidrager til at gøre systemet uforståeligt for borgeren - også for folk med indsigt i retslige anliggender: der følges ikke noget princip om særlig juridisk terminologi, men anvendes de mest dunkle og undertiden misvisende betegnelser.
The system of names given to Union acts has two major shortcomings which together make that system unintelligible to members of the public, even those who are well informed about legal issues: it disregards the principle of legal specialisation and uses terms which are generally obscure and sometimes misleading.
- De termer, der anvendes for retsakterne, følger ikke noget juridisk specialiseringsprincip og anvendes derfor i flæng til at betegne retsakter, der vedrører de mest forskellige kategorier.
- the terms used to designate acts comply with no principle of legal specialisation and are thus employed indiscriminately to designate acts in a wide variety of categories.
Man kan navnlig fastslå den alt for udbredte anvendelse af termen "forordning", som dels betegner lovgivningsmæssige retsakter og retsakter, som man i fransk ret generelt betegner som forskrifter, i og med at de henhører under sekundærretten og udstedes efter bemyndigelse fra en lovgivningsmyndighed, som selv træffer afgørelse inden for rammerne af en retsakt, som ejendommeligt nok også kaldes en "forordning".
In particular, due note should be taken of the unreasonably extensive use of the term ‘regulation’, which designates both legislative acts and acts which, under French law, would be termed ‘regulatory’ in that they are items of secondary legislation adopted on the basis of enabling powers granted by a legislative authority itself acting on the basis of a provision curiously also termed ‘regulation’.
På samme måde kan det anføres, at termen "beslutning" har mange forskellige betydninger inden for fællesskabsretten.
By the same token, the term ‘decision’ owes its wide range of legal usages to the determination to be as sparing as possible with words.
I artikel 249 placeres den langt nede i det juridiske fællesskabshierarki, medens den via artiklerne 202 eller 269 uden videre får lov til at stige til dette hierarkis top, hvor den dels angiver, hvad traktaten betegner som "betingelser for udøvelse af gennemførelseskompetencen ("komitologiafgørelse"), hvilket betyder, at den hæves op og bliver en forfatningsudfyldende retsakt, dels angiver "bestemmelser" vedrørende "egne indtægter", hvorved den bliver lig med en international traktat.
Article 249 places it in a middling position in the Community legislative hierarchy, whereas Articles 202 and 269 give it the prestige it needs to climb effortlessly to the summit of that hierarchy, where it either lays down what the Treaty terms ‘requirements’ in respect of the exercise of implementing powers (‘comitology decision’), giving it the status of an organic act, or formalises the ‘provisions relating to the system of own resources’, which places it on an equal footing with an international treaty.
Denne skik at bruge den samme betegnelse for retsakter, der vedrører juridisk forskellige kategorier, følger naturligvis den tendens, der er til inden for samme kategori at samle retsakter med meget forskellige betegnelser og virkningerne heraf er, at Den Europæiske Unions retssystem fortsat er indhyllet i et stærkt ødelæggende forvirrende skær.
The habit of conferring the same designation on acts which fall into different legal categories is of course matched by the tendency to group acts with a wide variety of designations together in a single category, the combined effect being to swathe the European Union’s legal system in a poisonous fog of confusion;
- betegnelserne på retsakter er ikke blot usikker.
- the method of designating legal acts is not just vague, moreover.
Af to ord vælger EU altid det svageste: traktat i stedet for forfatning, Kommissionen i stedet for regering, "samstemmende udtalelse" i stedet for ratificering, beslutning i stedet for lov eller forordning, "egne indtægter" i stedet for skatter eller afgifter.
If two words are available, Europe always chooses the lesser one: Treaty rather than Constitution, Commission rather than Government, ‘assent’ rather ratification, decision rather than law or regulation, ‘own resources’ rather than taxes.
Omskrivning, som går ud på, at man inden man nævner en ting, bruger en term, som betegner det modsatte, er i denne forbindelse en forfinet og vildledende form for fællesskabseufemisme.
In this connection, antiphrasis, which involves giving something a name which suggests its opposite, represents a more developed, deviant form of Community euphemism.
Det er tilstrækkeligt at anføre, at betegnelsen "lovgivningsmæssig retsakter", en term, som traktaten kun anvender en enkelt gang om regler for overførsel af dokumenter uden at give nogen form for definition, hovedsagelig henviser til to begreber, nemlig "direktiver" og "forordninger, som er lånt fra fransk, hvor den første term leder tanken hen på den udøvende magts mest klassiske sprogbrug, medens den anden term anvendes til at betegne den retsregel, som netop er kendetegnet ved ikke at være en lov!
One example will suffice: the term ‘legislative acts’, which the Treaty uses only once in connection with the rules governing the forwarding of documents, and without defining it in any way, essentially refers to two concepts, ‘directive’ and ‘regulation’, drawn from French, the first of which reflects the traditional vocabulary of executive orders, whereas the second is used to designate a legal provision characterised precisely by the fact that it is not a law!
Sammenfald af manglende terminologisk specialisering og mere eller mindre udpræget misbrug af sproget har politisk ødelæggende følger.
The lack of terminological specialisation and the instances, which vary in their degree of seriousness, of the misuse of language together have a politically devastating impact.
Den demokratiske åbenhed sættes på spil, når borgeren ikke kan følge de regler, der skal overholdes, ikke kan bedømme reglernes art, oprindelse og forstå rækkevidden heraf.
Democratic transparency is called into question as soon as a member of the public is unable to judge the nature, origin and scope of a rule he or she is required to observe.
Der bør samtidig med en reform af systemet gennemføres en termændring
A reform of the system must necessarily go hand in hand with a reform of the words it employs.
Konklusion: de fremsatte forslag
Conclusion: the proposals put forward
Formålet med forslagene i beslutningsforslaget er at rydde op i dette kaos ved at foretage en kohærent opdeling af fællesskabsretsakterne og indføre en logisk rangorden i lovgivningen.
The proposals put forward in the motion for a resolution seek to bring an end to this chaos by establishing a coherent typology of Community acts and laying down a logical hierarchy of legislation.
Denne ændring af opdelingen er opfyldelsen af et ønske om at gøre de europæiske institutioners handlingsinstrumenter langt mere effektive og demokratiske.
This reform of the nomenclature reflects a determination to make the instruments available to the European institutions significantly more effective and democratic.
jf. forretningsordenens artikel 161
delivered, pursuant to Rule 161(3) of the Rules of Procedure
af Georges Berthu
by Georges Berthu
I Bourlanges-betænkningen skitseres en retsorden, hvor forholdet mellem EU og medlemsstaterne domineres af en europæisk forfatning.
The Bourlanges report sketches out a legal order for the Member States and the Union dominated by a European Constitution.
Proceduren for revision af den europæiske forfatning er ligeledes uacceptabel (punkt C og punkt 5), fordi formålet er at sende de forfatningsmæssige beføjelser ud på en glidebane i retning af en myndighed, der er mindre interesseret end medlemsstaterne i at bevare medlemsstaternes beføjelser.
Moreover, the procedure for revising the European Constitution (recital C and paragraph 5) is not acceptable, in that it seeks to shift constitutional power towards “ an authority which is less keen than the national governments on safeguarding the prerogatives of each of the Member States ”
Med hensyn til beslutningskompetencen forsøger betænkningen at styrke fællesskabsprocedurernes overnationale karakter og udstrække dem til EU-traktatens afsnit V og VI..
As regards decision-making procedures, the report seeks to strengthen the supranational nature of Community procedures and to extend those procedures to cover Titles V and VI of the EU Treaty.
Der er altså endnu en gang tale om af flytte magten væk fra folket.
In other words, power will be moved even further away from the people.
Desuden har man næsten helt undladt at nævne de nationale parlamenter (se f.eks. internationale aftaler i punkt 21).
Moreover, the national parliaments are practically forgotten (see, for example, the provisions dealing with international agreements in paragraph 21).
Endelig indeholder betænkningen intet om spørgsmålet om de europæiske retsakters efterlevelse af bestemmelser i nationale forfatninger i mindretalslandene, når der træffes afgørelse med kvalificeret flertal.
Finally, the report is silent on the issue of the consistency of European texts with the national Constitutions of the minority countries when decisions are taken by a qualified majority.