natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En anden af grundstenene til skabelsen af et "område uden indre grænser" blev lagt med Den Europæiske Fælles Akt fra 1986, om end denne var henlagt til fællesskabsregi og primært sigtede på oprettelsen af et indre marked.
The 1986 Treaty establishing the Single European Act laid another of the bases for the establishment of an 'internal area without frontiers', a step taken at Community level, whose salient characteristic was the creation of a Single Market.
Først med de skridt, der blev taget med traktaten om Den Europæiske Union, som blev undertegnet i Maastricht den 7. februar 1992, og indførelsen af et mellemstatsligt samarbejde om retlige og indre anliggender (RIA) med deltagelse af alle 15 medlemsstater (selv om tre af dem falder ind under den variable geometri, der blev fastlagt med protokollerne til Amsterdam-traktaten om henholdsvis Det Forenede Kongeriges, Irlands og Danmarks stilling) blev den frie bevægelighed for personer til et tema, der skal behandles af EU's institutioner i hele sin kompleksitet og facetrigdom.
It was not until the Treaty of European Union was signed in Maastricht on 7 February 1992, and intergovernmental cooperation on justice and internal affairs was introduced, involving all 15 Member States (although the position of the UK, Ireland and Denmark comes under the 'variable' heading embodied in the protocols on their position annexed to the Treaty of Amsterdam), that the freedom of movement of persons became an issue which had to be dealt with by the Union's institutions in all its complexity and all its aspects.
Ikke desto mindre måtte man vente til de ændringer, der indførtes med Amsterdam-traktaten af 2. oktober 1997, før der blev gjort egentlige fremskridt inden for Unionens tredje søjle i form af oprettelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
It was not until 2 October 1997, when the changes introduced by the Amsterdam Treaty came into force, that there was any really significant progress within the EU's 'third pillar', with the setting up of an area of freedom, security and justice.
Der har således været tale om to forskellige processer, som har udviklet sig parallelt, men samtidig uafhængigt af hinanden.
There have, therefore, been two separate processes which have developed independently and in parallel.
Schengen-samarbejdet blev udtænkt som et prøvelaboratorium og består i alt væsentligt af et politisamarbejde, hvorved kontrollen ved de indre grænser ophæves, samtidig med at der træffes kompenserende foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig indvandring og narkotikasmugling samt styrkelse af kontrollen ved de ydre grænser.
Schengen Cooperation was conceived of as a laboratory for experimentation, and basically consisted of police cooperation, with a view to eliminating controls at internal borders, but backed up by compensatory measures to combat illegal immigration and drug trafficking, and improve external border controls.
For så vidt angår det retslige samarbejde har Schengen-samarbejdet været koncentreret om en hurtig behandling af udleveringsanmodninger via Schengen-informationssystemet (SIS).
In the field of cooperation between courts, Schengen has concentrated its efforts on ensuring that quests for extradition are rapidly dealt with by means of the Schengen Information System (SIS).
Det politimæssige og retslige samarbejde i EU-regi har derimod andre og mere ambitiøse mål såsom kampen mod den grænseoverskridende organiserede kriminalitet og den indbyrdes tilnærmelse af love og bestemmelser.
In contrast, police and court cooperation on penal matters within the Union has much more ambitious aspirations, e.g. to fight transnational organised crime, and bring about the approximation of legal and statutory provisions.
SCHENGEN-REGLERNE OG DERES INTEGRATION I UNIONEN
THE SCHENGEN ACQUIS AND ITS INTEGRATION INTO THE EU FRAMEWORK
Ikke desto mindre har man kunnet konstatere en vis indbyrdes afsmitning mellem de to former for samarbejde henholdsvis i Schengen-regi og inden for den tredje søjle.
The various forms of cooperation carried out within the Schengen framework, and 'third pillar cooperation' have seen very different results in their parallel treatment of matters such as visa policy, rules on crossing external borders, asylum and readmission policies, extradition, etc..
Visumpolitikkerne, reglerne vedrørende indrejse ved de ydre grænser, politikkerne for asyl, tilbagetagelse, udlevering m.m. er blev behandlet i begge former for samarbejde, og resultatet har været en række retsinstrumenter af mere eller mindre normgivende karakter inden for tredje søjle og afgørelser af praktisk og operationel karakter inden for Schengen-samarbejdet.
Under the third pillar, the result as been a body of legal instruments of varying degrees of bindingness, while within the Schengen framework, we find decisions of a practical and operative nature.
Denne situation har bevirket, at spørgsmålet om fri bevægelighed for personer, og dermed også spørgsmålet om ophævelsen af kontrollen ved de indre grænser har fremtrådt som et hemmelighedsfuldt område, som alene fremtrædende specialister havde adgang til.
This means that the issue of freedom of movement and, in consequence, the elimination of controls at external borders, was a secret matter, the exclusive preserve of outstanding specialists on the problem.
Man besluttede derfor på regeringskonferencen om traktatrevisionen, at "Schengen-reglerne" skulle integreres i EU med henblik på at forenkle politikkerne og gøre dem mere gennemsigtige samt for at gøre større fremskridt i opnåelsen af fri bevægelighed for personer og af sikkerhed for personer og goder.
For that reason, the Intergovernmental Conference in charge of revising the Treaties decided to integrate the 'Schengen acquis ' within the EU framework, with the aim of simplifying the policies and making them more transparent, and achieving significant progress on the freedom of movement of persons and the security of persons and property.
Blandt protokollerne til Amsterdam-traktaten omhandler nr. 2 "integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union".
Accordingly, Annex II to the Amsterdam Treaty deals with 'integrating the Schengen acquis into the framework of the European Union.
Ifølge bilaget til denne protokol udgøres Schengen-reglerne af følgende:
The annexe to this protocol states that the Schengen acquis comprises:
a) aftalen mellem de fem førnævnte grundlæggerstater, undertegnet i Schengen den 14. juni 1985
(a) the agreement signed in Schengen on 14 June 1985 by the five founding countries;
b) gennemførelseskonventionen til ovennævnte aftale, undertegnet i Schengen den 19. juni 1990 af de samme stater
(b) the convention signed in Schengen on 19 June 1990 by the same countries implementing the Agreement;
c) de protokoller og aftaler om tiltrædelse af aftalen af 1985 og gennemførelseskonventionen af 1990, der er indgået med Italien (1990), Spanien og Portugal (1991), Grækenland (1992), Østrig (1995) og Danmark, Finland og Sverige (1996) med tilhørende slutakter og erklæringer.
(c) the Accession Protocols and Agreements to the 1985 Agreement and the 1990 implementation convention signed with Italy (1990), Spain and Portugal (1991), Greece (1992), Austria (1995) and Denmark, Finland and Sweden (1996), with the related Finals Acts and declarations;
d) afgørelser og erklæringer vedtaget af Eksekutivkomitéen (en form for lovgivningsorgan), der er nedsat ved gennemførelseskonventionen af 1990, samt andre retsakter.
(d) the decisions and declarations adopted by the Executive Committee established by the 1990 implementation convention, as well as other acts adopted.
Ifølge protokollens bestemmelser skal det samarbejde, som har foregået mellem visse medlemsstater siden 1990, gøres til et "forstærket samarbejde" efter de retningslinjer, der er fastlagt herfor i den nye traktat, og Schengen-reglerne skal integreres i Den Europæiske Union.
The Protocol itself states that the cooperation between certain Member States since 1990 is now to become 'closer cooperation' within the meaning of that term in the new Treaty and the Schengen acquis is integrated into the framework of the European Union.
NORGE OG ISLANDS ASSOCIERING
THE ASSOCIATION OF NORWAY AND ICELAND
Den 12. juli 1957 i København oprettedes Den Nordiske Pasunion mellem Danmark, Sverige, Finland, Norge og Island, som gik ud på at afskaffe paskontrollen ved de fem nordiske landes indbyrdes grænser og lette den frie bevægelighed.
In Copenhagen on 12 July 1957, Denmark, Sweden, Finland, Norway and Iceland set up the Nordic Passport Union, which remains in force, eliminating passport controls at the internal borders of the five Nordic countries and establishing freedom of movement.
Sverige ønskede ikke at ændre denne situation.
Sweden does not wish this situation to change.
Der opstod derfor et behov for også at integrere Norge og Island i det mellemstatslige Schengen-samarbejde.
These reasons explain the need for Norway and Iceland to become part of the intergovernmental ‘Schengen’ cooperation arrangements.
Med dette for øje blev der den 19. december 1996 i Luxembourg indgået en associeringsaftale mellem de 13 medlemsstater, der havde underskrevet Schengen-aftalerne, og Republikken Island og Kongeriget Norge.
An association between thirteen Schengen signatory Member States and the Republic of Iceland and the Kingdom of Norway was therefore signed on 19 December 1996 in Luxembourg.
Associeringsaftalen giver de to sidstnævnte lande ret til at deltage i beslutningsprocessen ved at tilkendegive deres synspunkter og stille forslag, om end de ikke har stemmeret.
Association status allows these countries to take part in the decision-making procedure, express their points of view and submit proposals, although they do not have a right of vote.
Desuden er de forpligtede til at gennemføre alle de beslutninger, der vedtages.
They are also obliged to implement any decision adopted.
Efter at Amsterdam-traktaten er trådet i kraft, skal samarbejdet mellem de EU-medlemsstater, der har underskrevet Schengen-aftalerne, imidlertid foregå inden for Den Europæiske Unions institutionelle og retlige rammer.
However, with the entry into force of the Amsterdam Treaty, cooperation between the EU Schengen signatory Member States now has to be carried out within the institutional and legal framework of the European Union.
I lyset af denne integration krævede Norge og Island, at den mellemstatslige karakter af deres associering blev bevaret i forbindelse med forhandlingerne om de nye associeringsaftale, der skulle indgås i henhold til artikel 6 i protokol nr. 2 til Amsterdam-traktaten vedrørende "integration af Schengen-reglerne i Den Europæiske Union".
Faced with this degree of integration, Norway and Iceland asked for the intergovernmental nature of their association status to be upheld in the negotiations on the new association agreement provided for in Article 6 of the Schengen Protocol discussed at length above.
Der er i den forbindelse nedsat et fælles udvalg, der består af repræsentanter for Islands og Norges regeringer samt medlemmer af Rådet og Kommissionen.
A Mixed Committee comprising representatives of the Iceland and Norwegian governments and of the EU’s Council and Commission has been set up.
V. KONGERIGET SVERIGES INITIATIV OM FASTSÆTTELSE AF DE BESTEMMELSER I 1995-KONVENTIONEN OM FORENKLET UDLEVERINGSPROCEDURE OG I 1996-KONVENTIONEN OM UDLEVERING, DER UDGØR EN UDVIKLING AF SCHENGEN-REGLERNE
V. THE INITIATIVE OF THE KINGDOM OF SWEDEN DETERMINING WHICH PROVISIONS OF THE 1995 CONVENTION ON SIMPLIFIED EXTRADITION PROCEDURE AND OF THE 1996 CONVENTION RELATING TO EXTRADITION CONSTITUTE DEVELOPMENTS OF THE SCHENGEN ACQUIS
Det foreliggende initiativ har primært to formål:
The purpose of this initiative is basically twofold:
a) dels at fastlægge alle bestemmelserne i EU-konventionen af 10. marts 1995 om en forenklet udleveringsprocedure samt artikel 2, 6, 8, 9 og 13 i EU-konventionen af 27. september 1996 om udlevering mellem medlemsstaterne, der udgør en udvikling af Schengen-reglerne og dermed finder anvendelse på Republikken Island og Kongeriget Norge i henhold til EU's associeringsaftale med disse lande,
(a) on the one hand, to determine that all the provisions of the EU Convention of 10 March 1995 on a simplified extradition procedure, and Articles 2, 6, 8, 9 and 13 of the EU Convention of 27 September 1996 relating to extradition between the Member States constitute developments of the Schengen acquis , and are therefore applicable to the Republic of Iceland and the Kingdom of Norway, in accordance with the Agreement on the Association of the EU with these countries.
b) dels at træffe bestemmelse om ophævelse af artikel 66 i gennemførelseskonventionen til Schengen-aftalen, når konventionen om forenklet udleveringsprocedure træder i kraft, og af artikel 61, artikel 62, stk. 1 og 2, samt artikel 63 og 65 i gennemførelseskonventionen, når konventionen om udlevering træder i kraft.
(b) and on the other hand, to provide for the abrogation of Article 66 of the Convention implementing the Schengen Agreement once the Simplified Extradition Convention comes into force, and of Article 61, Article 62(1) and (2), Article 63 and Article 65 of the Convention implementing the Schengen Agreement once the Extradition Convention comes into force.
Det bør erindres, at ingen af de to udleveringskonventioner - til trods for den tid, der er hengået - er blevet ratificeret af alle medlemsstaterne, og at de derfor endnu ikke gælder for alle.
It should be borne in mind that neither of the Extradition Conventions, despite the length of time that has passed, has been ratified by all the Member States and is therefore in force for them all.
Hverken Belgien, Frankrig, Irland, Italien, Luxembourg eller Det Forenede Kongerige har ratificeret nogen af de to konventioner, medens Sverige har ratificeret konventionen om forenklet udleveringsprocedure, men ikke konventionen om udlevering.
Neither Belgium, nor France, nor Ireland, nor Italy, nor Luxembourg, nor the UK has ratified either of the two Conventions, and Sweden, which has ratified the Simplified Extradition Convention, has not ratified the Extradition Convention.
Beklageligvis har den seneste tids terrorhandlinger ført til, at den vigtigste af de foranstaltninger, der blev vedtaget på mødet i Rådet (retlige og indre anliggender) den 20. september, netop gik ud på at aktivere mekanismerne i begge konventioner i størst mulig omfang og på kort sigt inden for EU erstatte den formelle udleveringsprocedure med en enkelt procedure med overdragelse af gerningsmænd til terrorhandlinger og andre forbrydelser, sådan som ordføreren gentagne gange har krævet det, og som det er forudset i punkt 35 i konklusionerne fra topmødet i Tampere.
Unfortunately, the recent terrorist attacks in the United States meant that the very first measure adopted at the Council of Justice and Home Affairs Ministers of 20 September last was to mobilise to the fullest possible extent the mechanisms provided for in both Conventions, and in the short term, replace the extradition procedure within the Union with a simple procedure for handing over the perpetrators of terrorist acts and other crimes, something your rapporteur has repeatedly called for, and was provided envisaged in Tampere Summit conclusion 35.
De to EU-konventioner om udlevering vil blive fejet til side og erstattet af en simpel gensidig anerkendelse af domstolsafgørelser og overdragelse af personer, der har begået forbrydelser, hvorved der vil være skabt et fælles europæisk retsområde for så vidt angår udlevering.
The two Union Conventions on extradition are going to be swept away and replaced by the straightforward mutual recognition of court sentences and the simple transfer of persons guilty of committing crimes, a step which will create a single European area for extradition.
Ordførerens ændringsforslag går derfor næsten udelukkende ud på at forbedre den tekniske affattelse af afgørelsen, idet han navnlig anser de to stykker i artikel 4 (ændringsforslag 10 og 11) for at være dels overflødige, dels juridisk tvivlsomme, fordi en afgørelse efter hans opfattelse ikke rangerer tilstrækkelig højt til at kunne anvendes til at ophæve indholdet af en konvention.
For this reason, almost all my amendments seek to improve the wording of the decision from a technical point of view; I stress that in my view, the two paragraphs of Article 4 (amendments 10 and 11) are both superfluous and, from a legal point of view, dubious, since I do not think that a Council decision is the appropriate legal instrument to derogate the content of a Convention.
24. oktober 2001 ENDELIG A5-0372/2001 ***III
24 October 2001 FINAL A5-0372/2001 ***III
om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om oprettelse af et EF-handlingsprogram til fremme af medlemsstaternes samarbejde om bekæmpelse af social udstødelse
on the joint text approved by the Conciliation Committee for a European Parliament and Council Decision establishing a programme of Community action to encourage cooperation between the Member States to combat social exclusion
På mødet den 16. november 2000 vedtog Parlamentet sin holdning ved førstebehandling til forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om oprettelse af et EF-handlingsprogram til fremme af medlemsstaternes samarbejde om bekæmpelse af social udstødelse ( KOM(2000) 368 - 2000/0157(COD)).
At the sitting of 16 November 2000 Parliament adopted its position at first reading on the proposal for a European Parliament and Council decision establishing a programme of Community action to encourage cooperation between the Member States to combat social exclusion ( COM(2000) 368 — 2000/0157 (COD)).
På mødet den 14. februar 2001 meddelte Parlamentets formand, at den fælles holdning var modtaget og henvist til Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender (13740/1/2000 - C5-0046/2001 ).
At the sitting of 14 February 2001 the President of Parliament announced that the common position had been received and referred to the Committee on Employment and Social Affairs (13740/1/2000 — C5-0046/2001 ).
På mødet den 17. maj 2001 vedtog Parlamentet ændringer til den fælles holdning.
At the sitting of 17 May 2001 Parliament adopted amendments to the common position.
Med skrivelse af 7. september 2001 meddelte Rådet, at det ikke var i stand til at godkende alle Parlamentets ændringer.
By letter of 7 September 2001 the Council stated that it was unable to approve all Parliament's amendments.
Rådets formand indkaldte efter aftale med Parlamentets formand til møde i Forligsudvalget den 18. september 2001.
The President of the Council, in agreement with the President of Parliament, convened a meeting of the Conciliation Committee on 18 September 2001.
På dette møde behandlede Forligsudvalget den fælles holdning på grundlag af Parlamentets ændringer og nåede til enighed om et fælles udkast.
At the meeting the Conciliation Committee considered the common position on the basis of the amendments proposed by Parliament and reached agreement on a joint text.
På mødet den 18. september 2001 godkendte delegationsmedlemmerne enstemmigt resultatet af forligsproceduren.
At the meeting of 18 September 2001 the members of the delegation voted unanimously in favour of the results of conciliation.
I afstemningen deltog: Renzo Imbeni (formand og delegationsformand), Michel Rocard (formand for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender), Ilda Figueiredo (ordfører), Regina Bastos, Brian Crowley, Proinsias De Rossa, Carmen Fraga Estévez (for Ingo Friedrich), Anne-Karin Glase, Stephen Hughes, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Elizabeth Lynne, Bartho Pronk og Anne E.M. Van Lancker (for Harlem Désir).
The following took part in the vote: Renzo Imbeni, Vice-President and chairman of the delegation; Michel Rocard, chairman of the Committee on Employment and Social Affairs; Ilda Figueiredo, rapporteur; Regina Bastos, Brian Crowley, Proinsias De Rossa, Carmen Fraga Estévez (for Ingo Friedrich), Anne-Karin Glase, Stephen Hughes, Rodi Kratsa-Tsagaropoulou, Elizabeth Lynne, Bartho Pronk and Anne E.M. Van Lancker (for Harlem Désir).
FORSLAG TIL LOVGIVNINGSMÆSSIG BESLUTNING Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om oprettelse af et EF-handlingsprogram til fremme af medlemsstaternes samarbejde om bekæmpelse af social udstødelse ( C5‑0439/2001 – 2000/0157(COD))
DRAFT LEGISLATIVE RESOLUTION European Parliament legislative resolution on the joint text approved by the Conciliation Committee for a European Parliament and Council decision establishing a programme of Community action to encourage cooperation between the Member States to combat social exclusion ( C5‑0439/2001 – 2000/0157(COD))
– der henviser til Forligsudvalgets fælles udkast ( C5‑0439/2001 ),
– having regard to the joint text approved by the Conciliation Committee ( C5‑0439/2001 ),
– der henviser til Kommissionens udtalelse om Parlamentets ændringer til den fælles holdning ( KOM(2001) 375 ‑ C5-0319/2001 EFT C endnu ikke offentliggjort. ),
– having regard to the Commission's opinion on Parliament's amendments to the common position ( COM(2001) 375 — C5-0319/2001 ) OJ C not yet published. ,
– der henviser til betænkning fra sin delegation til Forligsudvalget ( A5‑0372/2001 ),
– having regard to the report of its delegation to the Conciliation Committee ( A5‑0372/2001 ),
Den 16. juni 2000 forelagde Kommissionen sit forslag om et fællesskabshandlingsprogram til fremme af medlemsstaternes samarbejde om bekæmpelse af social udstødelse.
On 16 June 2000 the Commission submitted a proposal for a decision establishing a programme of Community action to encourage cooperation between Member States to combat social exclusion.
Forslaget er baseret på den fællesskabsstrategi med henblik på social integration, som blev vedtaget i Det Europæiske Råd i Lissabon, og skaber retsgrundlag for et fællesskabsprogram til forbedring af den gensidige forståelse og udveksling af erfaringer som led i medlemsstaternes nationale handlingsplaner til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse.
The proposal is based on the Community strategy of social integration adopted by the European Council in Lisbon and establishes the legal basis for a Community programme to promote mutual understanding and learning in the framework of the national plans for action of the Member States with regard to combating poverty and social exclusion.
Det nye program har en løbetid på fem år (2002-2006) og skal dels bidrage til en bedre koordination af netværkene på europæisk plan og dels øge effektiviteten af medlemsstaternes tilsvarende foranstaltninger.
The new programme has a duration of five years (2002-2006) and aims to help both to improve the coordination of networks at European level and to promote the effectiveness of the relevant measures carried out by the Member States.
Den 16. november 2000 vedtog Parlamentet 46 ændringsforslag under førstebehandlingen.
On 16 November 2000 Parliament adopted 46 amendments at first reading.
Den 12. februar 2001 vedtog Rådet sin fælles holdning.
On 12 February 2001 the Council adopted its common position.
Den 17. maj 2001 vedtog Parlamentet under andenbehandling 15 ændringsforslag til Rådets fælles holdning.
On 17 May 2001 Parliament adopted, at second reading, 15 amendments to the Council’s common position
Den 4. juli 2001 holdt Parlamentets delegation i Forligsudvalget sit konstituerende møde, og delegationsmedlemmerne tildelte formanden, Imbeni, formanden for det korresponderende udvalg, Rocard, ordføreren, Figueiredo, samt Pronk mandat til at indlede uformelle forhandlinger med Rådet.
The Parliament delegation to the Conciliation Committee held its constituent meeting on 4 July 2001 and mandated the chairman of the delegation, Mr Imbeni, the chairman of the committee responsible, Mr Rocard, the rapporteur, Mrs Figueiredo, and Mr Pronk to begin informal negotiations with the Council.
Den 10. juli afholdtes en indledende trilog med det belgiske rådsformandskab og Kommissionen.
An initial trialogue meeting was held with the Belgian Presidency of the Council and the Commission on 10 July.