natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Når det gælder skabelse af bæredygtig udvikling, er det rent faktisk klart i dag, at statens rolle bør genovervejes og revurderes: Erfaring og lidte nederlag lærer os, at staten er meget vigtig for denne proces.
In fact, with a view to sustainable development, it is now clear that the role of the state has to be reconsidered and reasserted: experience and past failures show that the state is essential in this process.
Dens indgreb er meget væsentlige for gennemførelsen af politikker til fremme af social retfærdighed og ligelighed.
State intervention is crucial for implementation of policies of social justice and equity.
Respekt for menneskerettighederne, fremme af folkesundheden, adgang til uddannelse for alle eller miljøbeskyttelse kan kun sikres af en stat, der er effektiv og handlekraftig.
Respect for human rights, promotion of public health, access to education for all, and environmental protection can be ensured only by an efficient state that is capable of taking action.
Men fornyelsen af staten kræver en demokratisering af dens måde at fungere på, således at den kan få sin legitimitet tilbage, og dens hovedkald kan sikres, nemlig forsvaret af befolkningens almene interesser.
But states can only be rehabilitated by greater democracy, to restore their legitimacy and ensure their principal vocation: defence of the general interests of the population.
Den politiske dimension
The political dimension
Den politiske dimension er et af Cotonou-aftalens vigtige bidrag.
The political dimension is an important feature of the Cotonou Agreement.
Allerede Lomé IV indeholdt en henvisning til menneskerettighederne (artikel 5), og Lomé IVb indførte betingethed (artikel 366b).
Lomé IV contained a reference to human rights (Article 5) and Lomé IVa introduced conditionality (Article 366b).
Men en fuldstændig indføjelse af den politiske dimension i Cotonou-aftalen (Afsnit II) udgør en væsentlig nyskabelse og indebærer nogle meget positive ting.
However, full inclusion of the political dimension in the Cotonou Agreement (Title II) is a major and very positive innovation.
a) Politisk dialog
(a) Political dialogue
Det må i øvrigt erindres, at AVS-landene ikke ligger inde med nogen sanktionsbeføjelser, når deres repræsentanter bliver udsat for krænkelser af menneskerettighederne i EU-landene.
It should also be noted that the ACP countries have no power of sanction when their nationals are subject to human rights violations in the EU countries.
Men åbningen af det europæiske marked uden told og afgifter for varer fra de mindst udviklede lande inden for rammerne af initiativet "Alt undtagen våben", uden at AVS-partnerne var blevet hørt, og uden at der var taget højde for dettes indvirkning på deres befolkninger, varsler ilde for indledningen af denne dialog.
Furthermore, the ‘Everything But Arms initiative – opening of the European duty-free market to the least developed countries, without consulting the ACP partners and without taking account of the impact on the populations – does not augur well for this dialogue.
AVS-landene kritiserede denne ensidige EU-beslutning voldsomt ved AVS-Ministerrådets møde i maj 2001.
The ACP countries strongly criticised this unilateral EU decision at the Joint Council of Ministers meeting in May 2001.
Et andet eksempel, som har givet anledning til vrede blandt AVS-landene, er indstillingen af bistanden til Haiti, hvor høringsproceduren ikke var blevet overholdt.
Another example that aroused ACP indignation was suspension of aid to Haiti, without complying with the consultation procedure.
Disse to eksempler viser, at den europæiske part ikke tager denne nyskabelse alvorligt, selv om den dog udgør et væsentligt instrument, for at udviklingssamarbejdet skal blive en succes.
These two examples show that the European side does not take this innovation seriously, although it is an important instrument for the success of development cooperation.
b) God regeringsførelse
(b) Good governance
Sammen med handelen har spørgsmålet om god regeringsførelse længe udgjort en væsentlig hindring for indgåelsen af en aftale.
Along with trade, the question of good governance has long been a major barrier to conclusion of an agreement.
AVS-landene er rent faktisk ikke enige i det synspunkt, at god regeringsførelse bør anses for at være et væsentligt element i aftalen og ønskede følgelig ikke, at det blev gjort til genstand for suspensionsklausulen.
The ACP countries did not share the view that good governance had to be considered an essential part of the agreement and consequently did not want it to be to be subject to the non-execution clause.
Samtidig med, at AVS-landene anså "god regeringsførelse" for at være et middel til at styrke AVS-EU-samarbejdet og forbedre resultaterne af de nationale politikker, advarede de Den Europæiske Union mod forskellige, upræcise definitioner, der kunne føre til misforståelser.
While considering good governance to be a means of strengthening ACP-EU cooperation and improving the results of national policies, the ACP countries warned the European Union about various imprecise definitions liable to cause misunderstandings.
Valget af termen "god regeringsførelse" er imidlertid ikke tilfældigt.
However, choice of the term good governance is not fortuitous.
Dette vage begreb blev indført af Verdensbanken i 80'erne med henvisning til "god forvaltningsskik".
This vague term was introduced at the end of the 1980s by the World Bank in relation to sound management of public affairs.
Siden hen har begrebet gjort sig mere og mere gældende og er nu indgået i det gængse ordforråd hos internationale organisationer som IMF, UNDP, EU og ngo, uden at der her er nogen konsensus om en klar definition heraf.
Since then, the concept has moved on to become part of the current vocabulary of international organisations such as the IMF, the UNDP, the EU and the NGOs, without any consensus on a clear definition.
En anden fortolkning af "god regeringsførelse" kunne være en retfærdig omfordeling af rigdommen til alle befolkningsgrupper foretaget af en demokratisk valgt og politisk ansvarlig regering.
Another interpretation of good governance might be a fair redistribution of wealth to all populations by a democratically elected and politically responsible government.
God regeringsførelse kunne også omfatte overholdelse af internationale aftaler såsom verdenserklæringen om menneskerettigheder, økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder, FN's deklaration om ret til udvikling, internationale konventioner om miljøet m.v.
Good governance should also cover compliance with international agreements such as the Universal Declaration of Human rights, economic, social and cultural rights, the United Nations Declaration on the Right to Development, international conventions on the environment, etc.
c) Forebyggelse og løsning af konflikter
(c) Conflict prevention and resolution
De konflikter, der hærger AVS-landene, er en integreret del af fattigdomscyklussen, idet de på én gang er en årsag til og en følge af konflikterne.
The conflicts that ravage the ACP countries are an integral part of the cycle of poverty in that they are both the cause and consequence of conflicts.
Tendensen i de seneste år har alt for ofte været at øge finansieringen af den humanitære bistand som retfærdiggørelse for ikke at gribe ind for at løse konflikterne.
The tendency in the last few years has too often been to increase the financing of emergency humanitarian aid as a way of compensating for failure to intervene to settle conflicts.
Bestemmelsen om forebyggelse og løsning af konflikter og deres integration som ny dimension i det internationale samarbejde illustrerer en hensyntagen til fattigdomsproblemet i sin helhed og udgør herved en særlig konstruktiv nyskabelse.
The clause on conflict prevention and resolution and their inclusion as a new dimension of international cooperation shows that the problem of poverty has been taken into account from all angles and in this respect it is a particularly constructive innovation.
Cotonou-aftalen er meget ambitiøs i denne henseende: "Parterne fører en aktiv, alsidig og integreret politik for fredskonsolidering og forebyggelse og løsning af konflikter ved at sætte ind over for årsagerne til konflikt på en målrettet måde ved hjælp af en passende kombination af alle til rådighed stående midler".
The Cotonou Agreement is very ambitious in this respect: “the parties shall pursue an active, comprehensive and integrated policy of peace-building and conflict prevention and resolution … by addressing their root-causes in a targeted manner and with an adequate combination of all available instruments”.
Teksten forbliver alligevel meget generel for så vidt angår sin implementering og indsats over for de dybereliggende årsager til konflikterne: Der er intet, der garanterer, at EU er i stand til at give sig de midler, den aspirerer efter inden for dette område.
Nevertheless the text remains very general as regards application and action to deal with the underlying causes of conflict: there is no guarantee that the EU will be able to find the means to match its ambitions in this area.
Dette tema blev rejst af den europæiske part på et ret sent tidspunkt i forhandlingen.
This theme was raised late in the negotiations by the European party.
Drøftelserne er gået på problemet med hensyn til tilbagesendelse af ulovlige indvandrere, og navnlig dem, der ikke har benyttet sig af asylretten.
Discussions focused on the return of illegal immigrants, especially those who did not benefit from the right of asylum.
Det er ganske beklageligt, når der er tale om en aftale, der er indgået for en lang periode, at man ikke er kommet ind på det væsentlige spørgsmål om indvandring tidligere og i højere grad.
It is most regrettable, in an agreement negotiated for a long period, that the fundamental question of immigration was not tackled earlier and more extensively.
Cotonou-aftalen udgør rent faktisk en perfekt ramme til at føre en politisk dialog inden for dette område.
The Cotonou Agreement offers an ideal framework for political dialogue in this area.
En ansvarlig immigrationspolitik skal imødekomme problemerne med hensyn til situationen i hjemlandet og de rettigheder, som indehaves af indvandrere med bopæl i Den Europæiske Union.
A responsible immigration policy must tackle problems arising from the situation in the countries of origin and the rights of immigrants resident in the European Union.
EU's politik hviler for nærværende på en vision om sikkerhed, som ikke kan give varige resultater, og som ikke dæmmer op for de øgede migrationsstrømme på langt sigt.
The EU’s current policy rests on a security-based vision which cannot achieve lasting results and in the long term will not stem the increasing flow of migrants.
Myten om "nulindvandring" med dertil hørende "bekæmpelse af al indvandring" tilskynder snarere til end fraråde illegal indvandring, som i stort omfang udnyttes af velorganiserede netværk.
The zero immigration myth and its corollary zero tolerance encourage more than they dissuade clandestine immigration, which is widely exploited by well organised networks.
Migrationsstrømmene vil ikke blive mindsket, så længe de faktorer, der ligger til grund for indvandringen, ikke behandles sideløbende hermed.
Migratory flows will not be reduced while factors that encourage immigration are not dealt with in parallel.
Over for denne situation må man føre en politik, der fremmer en bæredygtig udvikling, som gør, at AVS-landene forpligter sig til at dæmme op for migrationsstrømmene.
A policy of sustainable development that facilitates the ACP countries’ commitment to stem migratory flows is needed to deal with this situation.
Den anden streng i immigrationspolitikken vedrører borgere fra AVS-lande med bopæl i Den Europæiske Union, som ofte bliver udsat for forskelsbehandling.
The second part of the immigration policy concerns nationals of ACP countries who are resident in the European Union and who are often subject to discrimination.
Der bør føres en integrationspolitik, der ikke blot er baseret på ligebehandling med hensyn til økonomiske og sociale rettigheder, men også på anerkendelse af indvandrernes borgerlige, kulturelle og politiske rettigheder.
What is needed is an integration policy based not only on equal treatment in terms of economic and social rights but also on the recognition of civil, cultural and political rights.
Immigrationspolitikken har for nylig oplevet en genopblussen.
Immigration policy was recently reviewed.
Som følge af den demografiske udvikling og økonomisk nødvendighed har EU besluttet at åbne sine grænser for visse kategorier af indvandrere, bl.a. indvandrere med kvalifikationer inden for IT-området.
In the light of demographic trends and economic necessity, the European Union decided to open its borders to certain categories of immigrant, notably in the field of new technologies.
Denne søgen efter kvalificeret og billig arbejdskraft bidrager ikke blot til en hjerneflugt fra udviklingslandene, men er endvidere i modstrid med politikkerne om udvikling af AVS-landenes kapacitet.
This quest for skilled and cheap labour does not only contribute to the brain-drain in the developing countries but is contrary to the policies of developing the ACP countries’ capacities.
Efter slavehandelen risikerer den at udgøre en ny rovdrift på ressourcerne i de rigeste landes interesse.
There is a risk that, after slavery, this will represent a new pillaging of resources in the interests of the richest countries.
B. Reform af det finansielle og tekniske samarbejde 1.
B. REFORM OF FINANCIAL AND TECHNICAL COOPERATION 1.
For en bedre forvaltning og rationalisering af bistanden a) Ændring af bistandens art
Better management and a rationalisation of aid (a) Changes in the nature of aid
Lomé-konventionen var domineret af tre typer bistand: programmerbar bistand (tildelt på geografisk basis via nationale vejledende programmer); ikke-programmerbar bistand (tildelt med et særligt formål: fald i eksportindtægterne (STABEX og SYSMIN), nødhjælp, strukturtilpasning); og lån (ydet af EIB).
The Lomé Convention was dominated by three types of aid: programmable aid (allocated on a geographical basis by National Indicative Programmes); non-programmable aid (allocated for a specific purpose: fall in earnings from exports (Stabex and Sysmin), emergency aid, structural adjustment); and loans (granted by the EIB).
I Cotonou-aftalen er EUF's instrumenter blevet omlagt og rationaliseret.
In the Cotonou Agreement, the EDF instruments have been regrouped and rationalised.
De samlede ressourcer vil blive befordret af to instrumenter: et langfristet budget, der omfatter al gavebistand, og et budget, der leverer risikovillig kapital og lån med henblik på at støtte udviklingen af den private sektor.
All resources will be channelled through two instruments: a long-term budget which will cover all non-reimbursable aid, and a budget providing risk capital and loans to support private sector development.
Det første budget vil blive anvendt til at finansiere de traditionelle nationale vejledende programmer, men også den makroøkonomiske støtte, støtten til sektorpolitikker, støtten til at afbøde betalingsbalanceproblemerne, det decentrale samarbejde og gældssanering.
The first budget will be used to finance traditional National Indicative Programmes plus macro-economic support, support for sectoral policies, aid to alleviate balance of payment problems, decentralised cooperation and debt relief.
Dette betyder, at STABEX og SYSMIN ikke mere eksisterer som særskilte instrumenter med eget budget.
This means that Stabex and Sysmin no longer exist as separate instruments with a specific budget.
Det vil være muligt at hjælpe AVS-landene med at håndtere svingninger i deres eksportindtægter, men kun inden for rammerne af programmeringen for det enkelte land og ligeledes i forhold til makroøkonomiske kriterier såsom forværring af budgetunderskuddet (et lidet objektivt og gennemsigtigt kriterium).
It will be possible to help the ACP countries deal with export income fluctuations but only in the framework of planning by country and in terms of macro-economic criteria such as worsening of the budget deficit (a criterion that is neither objective nor transparent).
Fællesskabsbistandens art fortsætter netop derfor sin udvikling (der blev indledt under Lomé) mod sektorbestemte støtteprogrammer (i stedet for støtte til projekter).
The nature of Community aid continues to shift in this way (as was begun under Lomé) towards sectoral budget aid programmes (instead of aid to projects).
Disse storstilede sektorbestemte foranstaltninger tager sigte på at øge indvirkningen af samarbejdet og lette samordningen med de andre långivere.
These large-scale sectoral interventions are intended to enhance the impact of cooperation and facilitate coordination with other donors.
De nationale vejledende programmer vil således være domineret af en dobbelt målsætning: koncentration af bistanden på nøglesektorer og tunge investeringer i et begrænset antal programmer.
National indicative programmes will thus be dominated by this double objective: concentration of aid on key sectors and heavy investment in a limited number of programmes.
I denne sammenhæng er det uden at ville forudantage de prioriteter, som AVS-landene vil vælge i deres "landestrategidokumenter", meget vigtigt, at Det Europæiske Fællesskab forpligter sig til at yde finansiel støtte til en styrkelse af de offentlige tjenester inden for uddannelses-, sundheds-, rets-, miljøbeskyttelsesområdet m.v. såvel som den administrative og institutionelle kapacitet.
In this connection, while we do not wish to anticipate ACP countries’ priorities in their country strategy papers, it is of vital importance that the European Community undertakes to give financial support to strengthening public services relating to education, health, justice, environmental protection, etc., plus administrative and institutional capacity.
Denne nødvendige støtte synes dog bragt i fare ved perspektivet om liberalisering af de offentlige sektorer, som atter er blevet bekræftet i Cotonou-aftalen.
Nevertheless this urgency seems compromised by the prospect of liberalisation in the public sectors, reaffirmed by Cotonou.
b) Nye mere selektive og fleksible procedurer for tildeling af bistand
(b) More selective and more flexible new procedures for granting aid
Disse nye bestemmelser går således imod ressourcesikkerheds- og forudsigelighedsbegreberne og besværliggør således den langsigtede programmering.
These new provisions thus run counter to the concepts of security and predictability of resources and hamper long-term planning.
Denne tilgang indfører "merit"- eller resultatkriterier for tildeling af bistand (ud over behovskriterierne).
This approach introduced merit or performance criteria for the allocation of aid (in addition to need criteria).
Den nye aftale hviler på en glidende programmering, dvs. at man kan hæve eller sænke de tildelte beløb under selve implementeringen af programmerne i forhold til de opnåede resultater.
The new agreement is based on a rolling programme, i.e. during implementation it will be possible to revise the amounts granted upwards or downwards on the basis of performance.
Det er slut med automatisk tildeling og udløsning af bistand.
This marks the end of allocation and automatic activation of aid.
Men hvordan foretager man en objektiv evaluering af et lands resultater?
The main question is: how will it be possible to assess a country’s performance objectively?
Hvilke kriterier skal man bruge?
What criteria will be used?
Måling af et lands bæredygtige udvikling og forbedring af de fattigste befolkningsgruppers levevilkår via deres adgang til basisydelser såsom ernæring, uddannelse, sundhedspleje m.v. synes at være den mest hensigtsmæssige indfaldsvinkel til en sådan evaluering.
Measuring a country’s sustainable development and improving the living conditions of the poorest people though their access to basis services such as food, education, health care, etc., seems an adequate area for assessment.
Men Cotonou indgår ikke i dette langsigtede skridt.
But Cotonou does not follow this long-term approach.
Ved at foreslå liberalisering af tjenesteydelser og undertegne aftalen om intellektuel ejendomsret (som tillader det levendes patenterbarhed) bringer den forsøgene på at få gang i en udnyttelse af AVS-landenes eget udviklingspotentiale i fare.
By suggesting liberalisation of services and subscribing to the agreement on intellectual property rights (which authorises the patentability of living organisms), it is endangering the ACP countries’ attempts at endogenous development.
En aftale i tilbagegang inden for visse områder: eksemplet med den miljømæssige dimension
A step backwards in certain areas: the example of the environment
Den fjerde Lomé-konvention havde miljøet som et af sine aktionsområder.
The fourth Lomé Convention included the environment in its areas for action.
Dets medtagelse i afsnit I viste den betydning og prioritet, der tillagdes dette spørgsmål.
Its inclusion in Title I showed its importance and priority given to it.
Afsnit I fastsatte, at enhver aktion eller ethvert program iværksat af AVS-EF-partnerne skulle prioritere en forebyggende og systematisk tilgang (med afhjælpning af de negative konsekvenser på miljøet), som garanterede den økologiske validitet på alle stadier, og som gik på tværs af sektorer.
Title I made provision for any action or programme put in place by the ACP-EC partners to take a preventive approach (to avoid harmful effects on the environment), a systematic approach, to ensure ecological viability at all stages, and a trans-sectoral approach.
Navnlig Lomé lagde vægt på, at det var nødvendigt med sammenhængende udviklingsmetoder, der respekterede de økologiske balancer.
Above all, Lomé stressed the need for coherent modes of development that have due regard for ecological balances.
Nærmere bestemt forbød afsnit 29 enhver direkte eller indirekte eksport af farligt og radioaktivt affald til AVS-lande såvel som disse samme landes import af sådanne.
In particular, Article 39 prohibited all direct or indirect export of hazardous and radioactive waste to the ACP states and such imports by the ACP countries.
Der var fastsat en nødudvej ved hjælp af undersøgelser af indvirkningen på miljøet.
Provision was made for environmental impact assessments.
Fællesskabet skulle levere den tekniske information, den ligger inde med om pesticider og andre kemiske produkter.
The Community had to provide available technical information on pesticides and other chemical products.
Konventionen indeholdt imidlertid ingen tvangsmekanisme, der kunne sikre den konkrete og praktiske anvendelse af disse målsætninger, og ej heller nogen ledsageforanstaltninger, som er nødvendige for AVS-landene til at kontrollere deres overholdelse (f.eks. via en ekspertpulje eller en fond til at yde nødhjælp til en berørt AVS-stat i tilfælde af ulovlig import af farligt affald fra EF).
However, the Convention did not include any binding mechanism to ensure detailed, practical application of these objectives, or the accompanying measures needed for the ACP countries to check compliance with them (e.g. by means of a pool of experts or a fund to provide emergency aid to an ACP state concerned by an illicit case of importing hazardous waste from the Community).
I Cotonou-aftalen er miljøet blevet trængt i baggrunden: Det er tanken at begrænse udviklingens indvirkning på miljøet.
In Cotonou, the environment is relegated to the background: the idea is to limit the environmental impact of development.
På intet tidspunkt sættes der en forbindelse mellem miljøbeskyttelse, suverænitet på fødevareområdet og fattigdomsbekæmpelse.
No connection is made between environmental protection, sovereignty in respect of food, and reduction of poverty.
Og miljøet bør være en del af enhver udviklingsstrategi.
The environment must be part of any development strategy.
Beskyttelse og rationel udnyttelse af ressourcerne er en nødvendig forudsætning, hvis man i en nær fremtid ønsker at forbedre befolkningernes levevilkår og bevare dem for fremtidige generationer.
Safeguarding and rational exploitation of resources is a precondition for improvement of living conditions in the immediate future and safeguarding those of future generations.