natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det drejer sig således om at intervenere på området international privatret med det formål at løse nogle centrale problemer i forbindelse med tvister, hvor ikke alle elementer kan placeres inden for rammerne af én enkelt stats retsorden, dvs. om at bestemme, hvilken national ret der er kompetent, hvilken national lov der finder anvendelse, og endelig hvilken virkning og retskraft retsafgørelserne har.
What is involved, then, is action in the sphere of private international law aimed at resolving certain key problems which arise when the elements of a dispute cannot be fully encompassed within the law of one state; the questions to answer in such cases are which national court has jurisdiction, what national law is applicable, and, finally, what effects judgments have and how they can be enforced.
Hidtil har samarbejdet på det civilretlige område i form af harmonisering af de forskellige medlemsstaters internationalprivatretlige regler i alt væsentligt udmøntet sig i indgåelsen af konventioner mellem medlemsstaterne i medfør af EF-traktatens artikel 293 (tidl. artikel 220).
In the past, judicial cooperation in civil matters, pursued through harmonisation of the Member States’ private international law rules, has found practical expression primarily in conventions concluded between the Member States pursuant to Article 293 (formerly 220) of the TEC.
Ud over Rom-konventionen fra 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, fortjener Bruxelles-konventionen fra 1968 og Lugano-konventionen fra 1988 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, også at blive nævnt.
As well as the 1980 Rome Convention, which has served to determine which law is applicable to contractual obligations, other texts worth mentioning are the 1968 Brussels and the 1988 Lugano Conventions on jurisdiction and enforcement of judgments in civil and commercial matters.
Den her omhandlede omdannelse af Rom-konventionen til en fællesskabsretsakt skal ses som et supplement til det, der allerede er sket for Bruxelles-konventionen, som er blevet omdannet til forordning (EF) nr. 44/2001 (Bruxelles I).
Conversion of the Rome Convention into a Community instrument, as is now being considered, is an additional measure following on from the procedure previously employed for the Brussels Convention, the substance of which has been reproduced in Regulation (EC) No 44/2001 (Brussels I).
Til fuldstændiggørelse af regelsættet på dette område skulle vi en gang i fremtiden få det såkaldte Rom II-fællesskabsinstrument, som er genstand for det nyligt forelagte forslag til forordning om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontraktforhold KOM(2003) 427 . .
The body of rules should be completed in the future by the Community instrument called Rome II, contained in the recent proposal for a regulation on the law applicable to non-contractual obligations COM(2003) 427. .
Behovet for at integrere de tre instrumenter er helt tydeligt og indebærer ikke blot, at der hurtigt må skrides til en omdannelse af Rom-konventionen til en fællesskabsretsakt gennem vedtagelse af en til formålet bestemt forordning for at sikre, at de internationalprivatretlige regler kommer fra samme kilde, men også at der i en senere fase må nås frem til en egentlig kodificering, som samler de regler, der med Bruxelles I, Rom I og Rom II er omdannet til fællesskabsbestemmelser, i ét systematisk hele.
The need to form the three instruments into a single whole is plain to see and implies not only that the Rome Convention should rapidly be converted into a Community instrument by adopting the necessary regulation, thus making the body of private international law rules homogeneous in terms of source, but also that the goal at a later stage should be codification in the true sense so as to enable the ‘Communitarised’ provisions of Brussels I, Rome I, and Rome II to be grouped together systematically.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt Rom-konventionen bør omdannes til en fællesskabsretsakt, og hvilken type retsakt der i så fald skal vælges, kan der kun svares bekræftende, og at der heller ikke i dette tilfælde kan være tvivl om, at man som for Bruxelles-konventionens vedkommende må vælge en forordning som retsaktstype.
As to the questions of whether the Rome Convention should be converted into a Community instrument and what form of legislation should be chosen, the answer to the first can only be ‘yes’, and there is no doubt that the most appropriate option in this case, following the example of the 1968 Brussels Convention, is again a Community regulation.
Det drejer sig i det her foreliggende tilfælde om at harmonisere al international privatret på området kontraktlige forpligtelser, og derfor er en øjeblikkelig anvendelse af de pågældende bestemmelser i samtlige medlemsstater at foretrække fremfor de usikkerheder, der ville opstå i forbindelse med gennemførelsen af et direktiv.
The object of this particular exercise is to harmonise the entire body of private international law relating to contractual obligations, and it would consequently be preferable for the provisions concerned to be directly applicable in all the Member States instead of being subjected to the uncertainties stemming from transposition of a directive.
Et andet forhold, som taler til fordel for en forordning, er Unionens udvidelse.
There are additional grounds in favour of a regulation linked to enlargement of the Union.
Eftersom Rom-konventionen er en integrerende del af gældende fællesskabsret, ville man med vedtagelsen af en forordning undgå, at en ratificeringsprocedure forsinkede ikrafttrædelsen af ensartede lovvalgsregler i kandidatlandene.
Lastly, if there were a regulation, the Court of Justice could interpret its rules in consistent terms, as opposed to the discordant interpretations produced by the highest courts of the various national systems that have ruled on provisions of the Rome Convention.
Endelig ville en forordning sikre en ensartet fortolkning af de heri indeholdte bestemmelser ved Domstolen set i forhold til de fortolkningsforskelle, der har været tale om mellem de forskellige nationale retssystemers højesteretsdommere, der har truffet afgørelser om reglerne i Rom-konventionen, og desuden gøre det muligt ved hjælp af hensigtsmæssige ændringer at opdatere konventionens regler uden at skulle gennem de komplekse procedurer for ændringer af internationale aftaler.
In addition, the substance of the Convention could be modernised by means of appropriate amendments to the regulation, without going through the complex procedures for amending international acts.
Sidst, men ikke mindst, skal det understreges, at Unionens nært forestående udvidelse med stater, hvis retssystemer ikke er af liberal oprindelse, men som dog længe har haft økonomiske forbindelser med de øvrige medlemsstater, i højere grad nødvendiggør et garantisæt til beskyttelse af det indre marked.
Quite an important fact to bear in mind is that, because the countries which will be joining the Union have legal systems not derived from the liberal tradition, but nevertheless have for some time been pursuing economic relations with Member States, enlargement will increase the need for a system of guarantees to safeguard the internal market.
Med hensyn til spørgsmålet om opdateringer af Rom-konventionens regler kan de påkrævede opdateringer beskrives nærmere som følger.
The innovations to be made to the substance of the Rome Convention can be spelled out as follows:
Uden at der røres ved et af konventionens grundlæggende principper, nemlig at parterne frit kan vælge, hvilken lov der skal finde anvendelse på deres kontrakt, kunne der indføres en lettelse, hvorefter det i tilfælde af valg af et tredjelands lov under alle omstændigheder sikres, at fællesskabsrettens ufravigelige bestemmelser altid har forrang, således som det er tilfældet i forbindelse med beskyttelse af de svageste parter (lønmodtagere, forbrugere).
Without undermining a guiding principle of the Convention, namely that parties are free to chose the law applicable to their contract, a qualification could be added to ensure that, when the law of a non-member country was chosen, the primacy of mandatory Community law rules, for instance to protect the weaker party (employees, consumers), would at all events be guaranteed.
Desuden må anvendelsesområdet for konventionens regler udvides til også at omfatte forsikringsaftaler, og der må, som følge af behovet for en koordinering med gældende fællesskabsret, foretages en række præciseringer af de regler, der er fastsat for forbrugeraftaler og ansættelseskontrakter samt for elektronisk samhandel.
Furthermore, the scope of the Convention rules should be extended to include insurance contracts, and the provisions on consumer and employment contracts and electronic commerce transactions need to be clarified in some respects to enable them to be coordinated with Community legislation in force.
Også Kommissionens grønbog om en EF-procedure for betalingspåbud og om foranstaltninger til forenkling og fremskyndelse af søgsmål om krav af mindre værdi tager sigte på at konsolidere et fælles retligt område.
The second Green Paper submitted by the Commission, on a European order for payment procedure and a procedure to speed up small claims litigation, is likewise intended to consolidate the framework for a common judicial area.
Ubestridte krav og krav af mindre værdi er, selv om de vedrører forskellige aspekter, eksempler på, hvor vigtigt det er fortsat at arbejde hen imod et retligt samarbejde.
Although they constitute different cases, uncontested claims and small claims both illustrate how vital it is to progress on the path of judicial cooperation.
For mange EU-borgere og mange virksomheder, særlig små og mellemstore virksomheder, har en sikker og hurtig inddrivelse af uindfriede fordringer en ikke uvæsentlig betydning, navnlig når sagen antager grænseoverskridende karakter, fordi skyldneren har bopæl i udlandet, eller fordi retsafgørelsen skal fuldbyrdes i udlandet.
It is a matter of no little importance for many European citizens and firms, in particular SMEs, to be sure that they can recover claims, and do so rapidly, especially when litigation has cross-border implications because the debtor is domiciled in a foreign country or the judgment has to be enforced abroad.
Merværdien af disse procedurer, som bør indføres ved en fællesskabsforordning af samme årsager som dem, vi har redegjort for i forbindelse med Rom-konventionen, skulle være, at der skabes mulighed for fuldbyrdelse på hele Unionens område uden anvendelse af eksekvaturproceduren og således for at inddrive store ubestridte fordringer eller for at afgøre sager, som kreditorerne ellers principielt ikke ville føle sig ansporet til at rejse.
The added value of procedures to achieve that end, which would have to be laid down under a Community regulation for the reasons already set out regarding the Rome Convention, would lie in the fact that judgments would be enforceable throughout the Union without resorting to exequatur, thus making it possible to recover huge quantities of uncontested claims or settle cases in which creditors would otherwise be fundamentally disinclined to proceed.
Forordningen bør også fastlægge hele proceduren for betalingspåbud og i denne forbindelse bl.a. anføre, hvilke forudsætninger der skal være opfyldt, for at kreditor kan gøre krav gældende, således at der kan indføres en fælles procedure, hvor der hersker vished om de enkelte proceduretrin og, om muligt, om omkostningerne.
The regulation will also need to define the entire order for payment procedure, specifying the requirements applicable to creditors’ claims so as to establish a common measure affording certainty as to procedure and, where possible, costs.
Med hensyn til et europæisk betalingspåbud må der derfor gøres nogle yderligere betragtninger her.
Some further comments should be made about the European order for payment.
Det drejer sig i første instans om at afgøre, om et sådant europæisk betalingspåbud skal være begrænset til grænseoverskridende sager, eller om det også skal finde anvendelse på sager mellem parter med bopæl i samme stat.
The first question to answer is whether the procedure should be confined to cross-border cases or could also be applied to litigation between parties domiciled in the same country.
Eftersom ikke alle medlemsstater har en særlig procedure af denne art i deres retsplejelov, og eftersom disse procedurer, hvor de findes, udviser betragtelige forskelle, forekommer det for at undgå forskelsbehandling af de forskellige kategorier af kreditorer (grænseoverskridende og nationale) ønskeligt at gøre det muligt for parterne også at anvende dette instrument i interne sager.
Bearing in mind that not all Member States have a special procedure of this type in their procedural law and those procedures that do exist differ substantially, it would be desirable, in order to avoid unequal treatment of creditors in different categories (cross-border and national creditors), for parties to have the option of using the order in domestic litigation as well.
Genstanden for et europæiske betalingspåbud bør kun kunne være en pengemæssig forpligtelse for at sikre, at proceduren kan afvikles tilstrækkeligt hurtigt.
The European order for payment should relate solely to a pecuniary obligation so as to ensure that the procedure will be sufficiently swift.
Med hensyn til retternes kompetence forekommer det ikke hensigtsmæssigt at ændre kriterierne i Bruxelles I-forordningen for ikke at svække sammenhængen i systemet.
As regards jurisdiction, it does not seem advisable to alter the criteria set out in the Brussels I Regulation, because the coherence of the system might otherwise be weakened.
Det vanskeligste problem er stadig, at der må træffes et valg mellem de to modeller, som medlemsstaterne i øjeblikket eksperimenterer med.
The trickiest problem is to choose between the two models now being used in Member States.
Der findes nemlig to forskellige modeller for procedurer for betalingspåbud, modellen med beviser og modellen uden beviser.
There are two families of order procedures, the ‘evidence’ model and the ‘no-evidence’ model.
Dette indebærer en række differentieringer af en vis betydning.
This fact entails a number of quite significant distinctions.
Derimod forholder det sig i forbindelse med modellen uden beviser sådan, at sagerne afvikles hurtigere, og at der er en større automatik i procedurerne (formålsbestemte formularer, optiske læsere osv.).
Conversely, in ‘no-evidence’ systems the pace is more rapid, and there is a greater degree of automation (special forms, optical readers, etc.).
Forordning (EF) nr. 44/2001 om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser må afgjort revideres, eftersom grundlaget for gennemførelse og tvangsfuldbyrdelse skal vurderes af en anden dommer i den medlemsstat, anmodningen rettes til, ved en procedure, der kunne føre til, at en retsafgørelse erklæres for ikke-eksigibel.
Regulation (EC) No 44/2001 on the recognition and enforcement of judgments certainly needs to be reviewed because the grounds for compulsory enforcement should be assessed by another judge in the requested state under a procedure whereby a judgment could be rendered non-enforceable.
Med henblik på at støtte en forenkling af den frie bevægelighed for retsafgørelser kunne man også forestille sig foranstaltninger til fremme af garantisystemet.
To help simplify the free movement of judgments, a further possibility might be to boost the system of safeguards.
Også spørgsmålet om forkyndelse af dokumenter er ret væsentligt.
Service of documents is likewise a matter of considerable importance.
Ikke alle retsordener har de samme regler, navnlig ikke for så vidt angår størrelsen af de garantier, der gives for adressatens faktiske kendskab til retsdokumenterne.
Not all legal systems have harmonised rules, especially as regards the extent of the guarantee that the person to whom a legal document is addressed will actually take cognisance of it.
Der findes systemer, hvor det er fremherskende praksis, at embedsmænd forkynder retsdokumenterne ved at overrække dem direkte til sagsøgte, og andre, hvor forkyndelsen fortrinsvis sker pr. post.
In some systems service is carried out mainly by qualified public officials, who serve documents on defendants in person, whereas in others, most documents are served by post.
Det er klart, at det, hvis man som i vort tilfælde ønsker, at betalingspåbuddet skal kunne fuldbyrdes i alle medlemsstaterne uden anvendelse af eksekvaturproceduren, må sikres, at forkyndelsen har samme pålidelighedsgrad i alle medlemsstaterne.
It is clear that if the aim is to make the order for payment enforceable in all Member States, thus doing away with exequatur procedures, service has to be equally reliable in every country.
Desuden er en harmonisering af metoden til forkyndelse af retsdokumenter et effektivt middel til fjernelse af en af hindringerne for adgang til domstolene, og der bør med henblik herpå foretages en tilbundsgående undersøgelse af omkostningerne ved forkyndelse med henblik på indførelse af en europæisk takstfortegnelse for forkyndelser, bl.a. fordi der er tale om en offentlig tjeneste, og fordi de måder, hvorpå strukturer med kompetence til at foretage forkyndelser arbejder, adskiller sig for meget fra hinanden
A thorough study should accordingly be carried out for the purposes of the European charge scale, bearing in mind also that what is involved is a public service and there are too many disparities in the forms of organisation of the persons empowered to serve documents.
Sluttelig skal det anføres, at alternative konfliktløsningsmetoder også bør finde anvendelse på proceduren for krav af mindre værdi, som er baseret på behovet for at forenkle den ordinære procedure, og at der bør fastsættes begrænsninger for bevisførelse og appelmuligheder.
Finally, as regards small claims procedure, which is based on the need to simplify the normal procedure, alternative dispute resolution (ADR) methods should be applied, and limits imposed where the taking of evidence and the right of appeal are concerned.
Imidlertid gælder ovenstående betragtninger vedrørende forkyndelse af retsakter i forbindelse med afskaffelsen af eksekvaturproceduren i vid udstrækning også for denne procedure.
In this instance too, however, the above remarks on service of documents regarding the abolition of exequatur largely hold good.
29. januar 2004 ENDELIG A5-0042/2004 ***
29 January 2004 FINAL A5-0042/2004 ***
om forslag til Rådets afgørelse om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at undertegne, ratificere eller tiltræde protokollen af 2003 til den internationale konvention om oprettelse af en international fond for erstatning af skader ved olieforurening 1992 og om bemyndigelse af Luxembourg og Østrig til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at tiltræde de underliggende instrumenter
on the proposal for a Council decision authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the European Community, the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation of Oil Pollution Damage, 1992, and authorising Austria and Luxembourg, in the interest of the European Community, to accede to the underlying instruments
Med skrivelse af 8. januar 2004 anmodede Rådet i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 300, stk. 3, andet afsnit, sammenholdt med artikel 61 og 67 Parlamentet om at afgive samstemmende udtalelse om forslag til Rådets afgørelse om bemyndigelse af medlemsstaterne til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at undertegne, ratificere eller tiltræde protokollen af 2003 til den internationale konvention om oprettelse af en international fond for erstatning af skader ved olieforurening 1992 og om bemyndigelse af Luxembourg og Østrig til i Det Europæiske Fællesskabs interesse at tiltræde de underliggende instrumenter (14389/2003 – KOM(2003) 534 – 2003/0209(AVC)).
By letter of 8 January 2004 the Council requested Parliament's assent, under Article 300(3), second subparagraph, in conjunction with Articles 61 and 67 of the EC Treaty, on the proposal for a Council decision authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the European Community, the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation of Oil Pollution Damage, 1992, and authorising Austria and Luxembourg in the interest of the European Community, to accede to the underlying instruments (14389/2003 – COM(2003) 534 – 2003/0209(AVC)).
På mødet den 12. januar 2004 meddelte Parlamentets formand, at dette forslag var henvist til Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked som korresponderende udvalg og til Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik og Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme som rådgivende udvalg (C5‑0002/2004).
At the sitting of 12 January 2004 the President of Parliament announced that he had referred the proposal to the Committee on Legal Affairs and the Internal Market as the committee responsible and the Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy and to the Committee on Regional Policy, Transport and Tourism for their opinions (C5‑0002/2004).
På mødet den 20. oktober 2003 havde Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked valgt José María Gil-Robles Gil-Delgado til ordfører.
The Committee on Legal Affairs and the Internal Market had appointed José María Gil-Robles Gil-Delgado rapporteur at its meeting of 20 October 2003.
På mødet den 26.-27. januar 2004 behandlede udvalget forslaget til Rådets afgørelse og udkastet til henstilling.
The committee considered the proposal for a Council decision and draft recommendation at its meeting of 26-27 January 2004.
På sidstnævnte møde vedtog det enstemmigt forslaget til lovgivningsmæssig beslutning.
At that meeting it adopted the draft legislative resolution unanimously.
Til stede under afstemningen var: Giuseppe Gargani (formand), Willi Rothley, Ioannis Koukiadis og Bill Miller (næstformænd), José María Gil-Robles Gil-Delgado (ordfører), Uma Aaltonen, Marie-Françoise Garaud, Evelyne Gebhardt, Lord Inglewood, Kurt Lechner, Klaus-Heiner Lehne, Sir Neil MacCormick, Toine Manders, Hans-Peter Mayer (for Malcolm Harbour), Arlene McCarthy, Manuel Medina Ortega, Anne-Marie Schaffner, Francesco Enrico Speroni (for Alexandre Varaut), Diana Wallis og Joachim Wuermeling.
The following were present for the vote: Giuseppe Gargani (chairman), Willi Rothley (vice-chairman), Ioannis Koukiadis (vice-chairman), Bill Miller (vice-chairman), José María Gil-Robles Gil-Delgado (rapporteur), Uma Aaltonen, Marie-Françoise Garaud, Evelyne Gebhardt, Lord Inglewood, Kurt Lechner, Klaus-Heiner Lehne, Sir Neil MacCormick, Toine Manders, Hans-Peter Mayer (for Malcolm Harbour), Arlene McCarthy, Manuel Medina Ortega, Anne-Marie Schaffner, Francesco Enrico Speroni (for Alexandre Varaut), Diana Wallis and Joachim Wuermeling.
Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerpolitik havde den 7. oktober 2003 vedtaget ikke at afgive udtalelse.
The Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy decided on 7 October 2003 not to deliver an opinion.)