natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Skal man give disse koordinationsforanstaltninger bindende virkning for medlemsstaterne?
Should such coordinating measures be binding on the Member States?
Skal man holde sig til enstemmige beslutninger truffet af de 15 stater i Unionen, eller skal man overveje enten afgørelser med kvalificeret flertal eller afgørelser truffet af mindre grupper af stater?
Should such measures be adopted on the basis of unanimous decisions by the 15 Union Member States, or of qualified-majority decisions or decisions by smaller groups of States?
Skal man lade visse af Fællesskabets institutioner deltage i udarbejdelsen af de påtænkte foranstaltninger?
Should some Community institutions be involved in the drafting of the proposed measures?
Skal lignende bestemmelser indføjes i den fremtidige traktat?
Should the corresponding provisions be incorporated into the future Treaty?
Svaret på de tre sidste spørgsmål afhænger i virkeligheden af, hvad man må svare på det første, og det er naturligvis nej:
The replies to the last three questions depend on the answer, which would clearly be no, to the first:
- Eftersom meningen med de påtænkte foranstaltninger er at koordinere politikker, som henhører under medlemsstaternes eksklusive kompetence, kan de kun have form af ikke-bindende henstillinger;
– Given that they are intended to coordinate policies which fall within the exclusive sphere of competence of the Member States, the measures envisaged can only take the form of non-binding recommendations;
- al den stund staterne ikke tvinges til at iværksætte de pågældende foranstaltninger, er der ikke noget til hinder for, at de omtalte henstillinger kan vedtages med kvalificeret flertal;
– Assuming that there would be no binding requirement on the Member States to implement the measures in question, there is no reason why the recommendations should not be adopted by a qualified majority;
- Det Europæiske Råd kunne bede Kommissionen om at medvirke, idet denne skulle optræde som leverandør af intellektuelle tjenesteydelser og i denne forbindelse uden at have nogen af de proceduremæssige prærogativer, som traktaten ellers tilkender den.
– The European Council might seek assistance from the Commission, acting as an intellectual service-provider and with none of the procedural prerogatives conferred on it by the Treaty.
Til gengæld ville det være meget lidt ønskeligt at operere med en medvirken fra Europa-Parlamentets side på et område, der ligger uden for Unionens kompetencesfære, idet Parlamentet dog bør nyde godt af alle de oplysninger, der er nødvendige for at det kan deltage i procedurerne omkring vedtagelsen af Fællesskabets del af den fælles strategi;
By contrast, it would be inadvisable to make provision for intervention by Parliament in an area falling outside the Union's sphere of competence, although Parliament should be supplied with all the information it requires to participate in the procedures for adopting the Community strand of the joint strategy;
- eftersom de påtænkte henstillinger er rettet mod områder, der ligger uden for Unionens kompetence og tilmed uden for Fællesskabets kompetence, er det svært at se, hvordan procedurerne for udøvelsen af de koordinerende beføjelser skulle kunne optræde i en traktat eller i en vedføjet protokol.
– Since the proposed recommendations apply to areas outside the Union’s, and, to an even greater degree, the Community’s sphere of competence, it is difficult to see why the procedures for the exercise of coordinating competences should be incorporated into a Treaty or a protocol annexed to it.
Det ville dog stadigvæk være en fordel at få dem formaliseret på den ene eller den anden måde, f.eks. i forbindelse med en fælles erklæring afgivet af medlemmerne af Det Europæiske Råd.
However, it would make sense for them to be given some sort of formal status, for example by means of a joint declaration by the members of the European Council.
B/ Et centralt problem: de konstituerende myndigheders tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet
B/ A central problem: the flouting by the Union's constitutional authority of the subsidiarity principle
Følelsen af manglende tilpasning, eller ligefrem absurditet, som Unionens overdrevne blanden sig på områder, som ikke burde vedkomme Unionen, kan fremkalde, skyldes mindre at princippet om fællesskabsrettens forrang anvendes for strengt eller at subsidiaritets- og proportionalitetsprincipperne benyttes for lidt i det daglige lovgivningsarbejde, end at de beføjelser, der tillægges Unionen, i bund og grund er utilfredsstillende afgrænset i de successive traktater.
The feeling of incongruity, or even absurdity, produced by excessive intervention on the part of the Union in areas where it should play no role stems less from the overly strict application of the principle of the primacy of Community law or the failure to apply the principles of subsidiarity and proportionality in day-to-day legislative work than from the fundamentally unsatisfactory definition of the competences conferred on the Union by the successive Treaties.
I virkeligheden er kompetencefordelingen mellem Unionen og medlemsstaterne i højere grad et resultat af empiriske kompromiser indgået mellem regeringerne end af et egentligt forsøg på en rationel fordeling af ansvaret.
The division of competences between the Union and the Member States stems much more from pragmatic compromises concluded between governments than from any genuine attempt to allocate responsibilities on a rational basis.
En streng anvendelse af subsidiaritetsprincippet i fastlæggelsen af Fællesskabets beføjelser ville i virkeligheden ikke føre til en formindskelse, men til en tydelig og spektakulær udvidelse af disse: Man behøver blot at tænke på økonomisk politik og budgetpolitik, politik for indvandring og grænsekontrol, bekæmpelsen af organiseret kriminalitet på verdensplan, på udenrigs- og forsvarspolitik ...
Rigorous application of the subsidiarity principle to the issue of the definition of Community competences would not lead to a narrowing, but rather to a clear, spectacular broadening of their scope: think only of economic and budgetary policy, immigration and border checks, the fight against worldwide organised crime, foreign and defence policy, etc.
En rationel fordeling af Unionens og medlemsstaternes respektive beføjelser kan derfor ikke finde sted, uden at man sætter spørgsmålstegn ved de nationale regeringers næsten fuldstændige monopol, når det gælder den konstitutionelle magt, og uden at man delvist eller totalt overlader denne magt til en myndighed, som har mindre optaget end medlemsstaterne med at bevare hver enkelt medlemsstats prærogativer, og som i højere grad ønsker at bygge kompetencefordelingen på subsidiaritetsprincippet, dvs. på sund fornuft.
The establishment of a rational division of competences between the Union and the Member States must therefore entail a challenge to the virtual monopoly of the power to enact constitutional provisions held by the national governments and the partial or total devolution of that power to an authority which is less keen on safeguarding the prerogatives of each of the Member States and more determined to base the division of competences on the principle of subsidiarity, i.e. on common sense.
Nedsættelsen af et konvent bestående for flertallets vedkommende af medlemmer af Europa-Parlamentet og de nationale parlamenter som led i udarbejdelsen af den fremtidige grundtraktat markerer i så henseende et velgørende brud med fortiden.
In that connection, the involvement in the process of drafting the future constitutional Treaty of a Convention a majority of whose members comprise European and national parliamentarians represents a welcome break with the past.
Et sådant konvent bør institutionaliseres i den konstituerende proces, som den næste traktat fastlægger.
A Convention of this kind should be given institutional status in the process of drawing up a Constitution laid down in the forthcoming Treaty.
Anden del: Hierarkiet mellem de love og bestemmelser, der udarbejdes af Unionens institutioner
Second part: The hierarchy of legislation adopted by the Union institutions
Hvordan opstiller man en rangorden for Unionens retsakter og for de normer, der udgår fra dem?
How is the hierarchy of Union acts and the provisions they lay down?
Bortset fra nogle ret begrænsede "skønhedsfejl" fremtræder systemet af retsakter og juridiske bestemmelser, som det er formaliseret i artikel 249 i EF-traktaten, ganske kohærent og synes at være underlagt en relativt klar rangorden: traktater, retsakter, gennemførelsesbestemmelser, enkeltstående afgørelser, udtalelser og henstillinger.
Setting aside a number of relatively minor aberrations, the system of acts and provisions laid down in Article 249 of the EC Treaty appears to be coherent and consistent with a relatively clear hierarchy: Treaties, legislative acts, implementing acts, individual decisions, opinions and recommendations.
Frem for alt bliver den undergravet fuldstændig indefra af den grundlæggende mangel på konsistens i de forskellige kategorier, den består af.
Above all, it is undermined from the inside by the fundamental inconsistencies affecting the various categories which go to make it up.
A/ Et fællesskabshierarki udsat for konkurrence
A/ A Community hierarchy subject to competition
A/ 1/ Retsakter baseret på unionstraktaten
A/ 1/ Acts under the EU Treaty
Artikel 249 i EF-traktaten omfatter pr. definition kun Fællesskabets retsakter.
By definition, Article 249 of the EC Treaty concerns only Community acts.
Imidlertid har afsnittene V og VI (anden og tredje søjle) i EU-traktaten udvidet kataloget over Unionens juridiske instrumenter.
However, Titles V and VI (second and third pillars) of the EU Treaty have expanded the catalogue of Union legislative instruments.
Disse nye instrumenter har for størstedelens vedkommende meget begrænsede juridiske virkninger og tager i alt væsentligt sigte på at formalisere udarbejdelsen af vedtagelsesprocedurerne for og iværksættelsen af politiske beslutninger, som hvis de blev taget på nationalt niveau, ville henhøre under regeringernes kompetence.
Many of these new instruments have very limited legal effects and are chiefly intended to place on a formal footing the procedures for the drafting, adoption and implementation of political decisions which, were they to be taken at national level, would be a governmental matter.
Artikel 34 i afsnit VI i traktaten (retligt samarbejde i kriminalsager) opererer til gengæld med flere kategorier af retsakter, især med "rammebeslutninger", "beslutninger" og "aftaler", som har retlige virkninger.
However, Article 34 of Title VI of the EU Treaty (judicial cooperation in criminal matters) makes provision for a number of categories of act, in particular ‘framework decisions’, ‘decisions’ and ‘conventions’, which have legal effects.
Lad os skynde os at bemærke, at al den stund Unionen har beføjelser til at fastsætte normer, har vi svært ved at se at sagens "følsomme" karakter skulle kunne begrunde, at man griber til en særlig procedure som på tre områder adskiller sig fra fællesskabsproceduren for almindelig gældende ret, idet den nemlig er mindre effektiv, mindre demokratisk og juridisk mindre sikker!
Given that the Union enjoys legislative competence, it is difficult to see how the ‘sensitive’ nature of the subject matter to be dealt with might justify the use of a specific procedure which differs from the Community procedure under the ordinary law in three respects, namely those of being less effective, less democratic and less legally safe!
A/ 2/ Retsakter der falder uden for artikel 249
A/ 2/ Acts not covered by Article 249
I fællesskabssystemet findes der et antal akter, med retslige virkninger, som ikke henhører under artikel 249's typologi.
In the Community legal order, a number of acts which produce legal effects are not covered by the typology set out in Article 249.
Som eksempel skal her nævnes:
These include:
- budgetafgørelser, oprindeligt budget og tillægs- og ændringsbudgetter, for hvilke der gælder en procedure, som i det væsentlige er fastlagt i traktatens artikel 272, og som giver anledning til visse problemer for så vidt gælder koordineringen med retsakterne;
- budgetary decisions, the initial budget and supplementary and amending budgets, which are governed by a procedure whose essential features are laid down in Article 272 of the EC Treaty and which give rise to a number of problems regarding coordination with legislative acts;
- "afgørelsen om egne indtægter", som træffes i henhold til artikel 269 efter en usædvanligt tung procedure (enstemmighed i Rådet, efterfølgende ratificering af medlemsstaterne) som får den til at ligne en veritabel "traktat i Traktaten";
- the ‘own-resources decision’ taken, under Article 269, in accordance with a particularly cumbersome procedure (unanimous decision by the governments, ratification by the Member States) which amounts to a ‘treaty within the Treaty’;
- de "aftaler", som er indgået af arbejdsmarkedets parter i medfør af artikel 139 i EF-traktaten, og som har status af lovgivning, så snart Rådet har godkendt dem.
- the ‘agreements’ adopted between management and labour, pursuant to Article 139 of the EC Treaty, which have legislative force once approved by the Council of Ministers.
A/ 3/ Retsakter som ikke direkte omtales i traktaterne
A/ 3/ Acts not explicitly provided for by the Treaties
Visse afgørelser, som ikke nævnes i traktaterne, eller som ikke tilskrives nogen nævneværdig retslig virkning, kan, alene på grund af deres ophavsmænds fremtrædende position få tilstrækkelig politisk autoritet til i alvorlig grad at bringe forstyrrelse i Fællesskabets retsorden.
Some decisions on which the Treaties are silent or to which they ascribe little in the way of legal effects may, simply by virtue of the eminence of their authors, enjoy a degree of political authority which is enough to turn the Community legal order upside down.
Her tænkes især på de "interinstitutionelle aftaler", hvis formål er at sikre, at traktaten anvendes på en tilfredsstillende måde, men som ofte indeholder bestemmelser af næsten forfatningsmæssig karakter.
These include, in particular, ‘interinstitutional agreements’, which are intended to make for the satisfactory application of the Treaty, but which sometimes incorporate organic provisions.
Her skal især nævnes den magt, Det Europæiske Råd udøver.
The most blatant example, however, is the power exercised by the European Council.
Formelt drager dette kun simple "konklusioner" som i den tidlige morgendæmring bliver skubbet ind under døren hos diplomaterne og anset for godkendte, såfremt de ikke anfægtes i de næstkommende timer.
In formal terms, it adopts only simple ‘conclusions’ which are slid under diplomats’ doors at first light and which are declared adopted if they have not been challenged in the hours which follow.
Udstyret med den nimbus, der omgiver stats- og regeringscheferne, er disse konklusioner ikke desto mindre kortslutninger af Fællesskabets lovgivningsmæssige eller budgetmæssige procedurer.
With an aura of prestige conferred by the Heads of State or Government, these conclusions shortcut Community legislative or budgetary procedures.
Det skal nævnes, at kombinationen af disse to sidstnævnte instrumenter kan vise sig skæbnesvanger.
The combination of these last two instruments can prove redoubtable.
F.eks. bevirkede den kendsgerning, at et afgående Parlament den 6. maj 1999 med simpelt flertal vedtog den interinstitutionelle aftale om de finansbestemmelser, der var indeholdt i "konklusionerne" fra Det Europæiske Råd i Berlin, at man i seks år satte grænser for både det samlede niveau af bevillinger, der kunne vedtages gennem ændringsforslag til budgetforslaget på grundlag af traktatens artikel 272, og for parlamentsmedlemmernes frihed til at lade deres ændringsforslag gælde ikke-obligatoriske udgifter efter eget valg.
By way of an example, the adoption on 6 May 1999, by an outgoing Parliament acting by a simple majority, of the interinstitutional agreement setting out the financial provisions adopted in the ‘conclusions’ of the Berlin European Council served to restrict for six years both the overall level of appropriations which can be adopted by means of amendments to the draft budget, on the basis of Article 272 of the Treaty, and MEPs’ freedom to table amendments dealing with any item of non-compulsory expenditure.
B/ Et hierarki - et synsbedrag
B/ A hierarchy which is nothing but an optical illusion
Den egentlige svaghed ved det hierarki som EF-traktaten opstiller ligger i inkonsistensen af de forskellige kategorier af retsakter det består af.
The real weakness of the hierarchy established by the EC Treaty lies in the inconsistencies which characterise the various categories of legal acts which go to make it up.
Generelt defineres en retsakt ved de virkninger, den frembringer og ved de procedurer der går forud for dens vedtagelse.
As a general rule, a legal act is defined by the effects it produces and by the procedures which govern its adoption.
Hvilke institutioner har vedtaget den og efter hvilke fremgangsmåder?
Which institutions adopt it and on the basis of what procedures?
Således kendetegnes en retsakt af forfatningsmæssig karakter på én gang ved, at de bestemmelser den fastsætter, har til formål at regulere en stats samlede forfatningsmæssige beføjelser, og ved at den er resultatet af en særlig beslutningsprocedure, som er forskellig fra f.eks. en almindelig lovgivningsprocedure.
Thus, a constitutional act is defined both by the fact that the provisions it lays down seek to regulate the organisation of the constitutional powers of a State and by the fact that it is the culmination of a specific decision-making procedure, one which clearly differs, for example, from an ordinary legislative procedure.
På samme måde er loven som oftest defineret ved, at den fastlægger en bestemmelse af generel gyldighed, og at den vedtages af et Parlament, som er konstitutionelt berettiget til dette.
By the same token, more often than not a law is defined by the fact that it lays down provisions which are general in scope and that it is adopted by a Parliament which has been granted constitutional powers for that purpose.
Retsakter, der fastsætter ensartede bestemmelser, og som vedtages af identiske eller meget beslægtede procedurer udgør tilsammen en juridisk kategori, som f.eks. forfatningsmæssige retsakter, lovgivningsmæssige retakter eller gennemførelsesbestemmelser, og udstyres med en identificerende betegnelse - forfatningen, loven eller bestemmelsen, f.eks. - som gør det klart, hvad deres specifikke juridiske status er i det samlede system.
Acts which lay down the same type of provision and which are adopted on the basis of identical or very similar procedures together form a legal category, such as constitutional, legislative or implementing acts, and are given a designation – constitution, law or regulation, for example – which makes clear their specific legal status in the overall system.
Det er dog ikke altid tilfældet med de fællesskabsretsakter, som hører til udefinerbare og bevægelige kategorier, som juridisk set er ubestemmelige.
This does not apply, however, to Community acts, which fall into legally indeterminate, indefinable, shifting categories.
Hertil kommer at betegnelsen for retsakterne som oftest har sit udspring i en usikker, overvældende og ikke-specialiseret terminologi, der sjældent er præcis og undertiden endog vildledende, som bortset fra den deraf følgende juridiske forvirring frembringer en mediemæssig uigennemsigtighed, der entydigt er i modstrid med kravene om demokratisk gennemsigtighed.
Moreover, the designations given to the acts in question generally reflect the use of a vague, overly profuse set of non-specialist terms, rarely accurate and sometimes misleading, which merely compound the legal confusion by creating a degree of impenetrability which is plainly at odds with the imperatives of democratic transparency.
Under foregivelse af en tilsyneladende orden ligner Unionens nuværende juridiske nomenklatur i virkeligheden snarere kaos.
Notwithstanding the appearance of order, the Union’s current legal nomenclature reflects a chaotic state of affairs.
Fællesskabets retsakter lader sig vanskeligt bestemme ved naturen, rækkevidden og indholdet af de normer de fastsætter.
It is difficult to categorise Community acts on the basis of the nature, scope and substance of the provisions they lay down.
Vi vil her nøjes med at give fem eksempler på denne foruroligende mangel på klare regler:
Here are only five examples among many which illustrate this worrying lack of clarity:
- Distinktionen mellem forfatningsmæssige og lovgivningsmæssige retsakter bliver slemt medtaget derved at Fællesskabets traktater på én gang indeholder bestemmelser af forfatningsmæssig karakter, der fastsætter mål, beføjelser og magtens organisering inden for De Europæiske Fællesskaber og lovgivningsmæssige retningslinjer, der, ofte meget upræcist, fastlægger principperne i og hovedlinjerne for visse fælles politikker;
- the distinction between constitutional and legislative acts has been seriously undermined by the fact that the Community Treaties contain both constitutional provisions, laying down objectives, competences and the organisation of powers within the European Communities, and legislative guidelines, setting out, sometimes in great detail, the principles and guidelines governing certain common policies;
- distinktionen mellem lovgivningsmæssige retsakter og gennemførelsesbestemmelser overser traktaten i overlegen stil.
- the distinction between legislative and executive acts is loftily ignored by the Treaty.
Begrebet "lovgivningsmæssig retsakt" optræder i øvrigt meget sporadisk i EF-traktaten.
What is more, the concept of a ‘legislative act’ is dealt with only in passing in the EC Treaty.
I fravær af enhver definition af lovens domæne, ja selv enhver definition af en lovgivningsmæssig retsakt, forholder den lovgivende myndighed og den myndighed, der udsteder gennemførelsesbestemmelserne, som for resten ofte, men ikke altid, vil være forenede i et og samme Råd, sig afventende på hver sin side af et omstridt territorium som de deler mellem sig på må og få afhængigt af Kommissionens initiativer og bemyndigelsesmekanismerne, under den liberale kontrol af en Domstol, som giver institutionerne frie tøjler, når blot lovgivningsakterne indeholder "de væsentlige elementer" (?) af de påtænkte bestemmelser Dom mod Koster af 17.12.1970 (Mål 25/70, Reg. s. 1161). ;
In the absence of any definition of the legislative sphere, or even any definition of a legislative act, the legislative authority and the implementing authority, which, moreover, are sometimes, but not always, one and the same body, i.e. the Council, stake their respective claims to the high ground on the basis of the Commission’s proposals and the authorisation arrangements, under the indulgent scrutiny of a Court of Justice which gives the institutions free rein provided that the legislative acts contain ‘the basic elements’ (?) of the proposed provisions Köster judgment, 17 December 1970 (Case 25/70, ECR p.1161). ;
- distinktionen mellem akter af almen gyldighed og enkeltstående foranstaltninger er det ikke lykkedes fællesskabsretten at indføre med større klarhed.
- the distinction between acts which are general in scope and individual measures is laid down no more clearly by Community law.
Gennemførelsesakterne henhører forskelsløst under den ene eller den af disse kategorier.
Implementing acts fall indiscriminately into one or other of these two categories.
F.eks. er det utilladeligt at hævde at den "beslutning", der omtales i artikel 249, nødvendigvis skulle være en enkeltstående foranstaltning eftersom den kun er obligatorisk for "dem, den angiver at være rettet til".
It is, for example, wrong to argue that the ‘decision’ provided for in Article 249 necessarily constitutes an individual act in that it is binding only on ‘those to whom it is addressed’.
Teksterne og praksis viser til overflod at udtrykket beslutning ikke udelukkende er helliget enkeltstående foranstaltninger;
The relevant texts and established practice amply demonstrate that the term ‘decision’ does not apply solely to individual measures;