natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden svinger priserne betydeligt som følge af et varierende udbud, der selv forårsages af uforudsigelige (f.eks. klimatiske) forhold.
Furthermore, there have been significant price fluctuations because of variability of supply, which in turn is due to unpredictable factors (e.g. weather).
Modsat køber AVS-landene industrielt fremstillede produkter på de europæiske markeder.
Conversely, the ACP countries buy manufactured goods in the European market place.
Denne uligevægt på handelsbalancen øger AVS-landenes afhængighed af bistanden fra udlandet og forværrer deres gældssituation.
This inequality in the balance of trade increases the ACP countries’ dependence on external aid and aggravates their debt situation.
Udviklingssamarbejdet har kun gjort dette ulige internationale handelssystem mere vedvarende frem for at styre udviklingslandenes økonomi i retning af at opfylde deres lokalbefolkningers vitale behov.
Development cooperation has only perpetuated this unequal system of international trade, instead of redirecting the developing countries’ economies to meet local people’s vital needs.
b) Triptikken: gæld, strukturtilpasning og liberalisering
(b) Debt, structural adjustment and liberalisation
Den gældsbyrde, der hviler på økonomierne i landene i syd og navnlig i de afrikanske lande, er øget yderligere.
The burden of debt on the southern countries’ economies, especially the African countries, has increased still further.
På 30 år er udlandsgælden for landene i syd steget fra 50 milliarder til 2.500 milliarder dollar.
In 30 years, the southern countries’ external debt has increased from $ 50 000 000 000 to $ 2 500 000 000 000.
I 1999 udgjorde renter og afdrag af gælden 300 millioner dollar, mens den offentlige udviklingsbistand ikke overskred 50 milliarder dollar (0,24% af OECD-landenes BNP).
In 1999 debt servicing represented $ 300 000 000, whereas public development aid did not exceed $ 50 000 000 000 (0.24% of the OECD countries’ GDP).
Og UNDP har beregnet, at det blot skulle 40 milliarder dollar til for at sikre fødevarer, vand, uddannelse og sundhedspleje i de fattige lande.
The UNDP has calculated that $ 40 000 000 000 a year is required for food, water, education and health care in the poorest countries.
De lande, der sakker længst bagud (herunder 40 AVS-lande) bruger tæt ved 40% af deres BNP på at betale renter og afdrag af deres gæld, som de ikke kan bruge på investeringer i de sociale sektorer, der er uundværlige for at skabe en bæredygtig udvikling i disse lande.
The least advanced countries (40 of which are in the ACP) allocate nearly 40% of their GDP to debt servicing alone, to the detriment of investments in social services, which are essential for their sustainable development.
De afrikanske lande syd for Sahara tilbagebetaler hvert år 15 milliarder dollar eller fire gange det beløb, de bruger på sundhed og uddannelse.
Every year sub-Saharan African pays back $ 15 000 000 000, four times more than it spends on health and education.
Gælden opsluger således næsten samtlige ressourcer for landene i syd.
Thus debt absorbs almost all the southern countries’ resources.
Gælden er i realiteten et instrument til dominans og kontrol for landene i nord over for landene i syd.
In reality, debt provides a way for the northern countries to dominate and control the southern countries.
Den anvendes af kreditorlandene til at påtvinge debitorlandene sparepolitikker inden for rammerne af strukturtilpasningsprogrammerne, der sigter på at genskabe ligevægt på betalingsbalancen, bl.a. ved hjælp af privatiserings- og budgetbegrænsende foranstaltninger.
It is used by creditor countries to impose austerity policies on debtor countries as part of structural adjustment programmes aimed at restoring balance of payments equilibrium, notably by privatisation and budget restrictions.
Hvad der er endnu mere alvorligt er, at disse reformer ved at skade de statslige strukturers legitimitet har ført til en strukturel politisk ustabilitet og en brutal desintegrering af staten og samfundet, hvilket ofte er kilde til konflikter (som for nylig i Congo, i Sierra Leone, i Liberia, i Angola m.v.).
More seriously, by undermining the legitimacy of state structures, these reforms have led to built-in political instability and a stark disintegration of the state and society, often sources of conflict (as recently in the Congo, Sierra Leone, Liberia, Angola, etc.).
På Jamaica har regeringen været tvunget til at åbne sit marked for import af kondenseret mælk fra Europa, som er øget med 200 t om året mellem 1990 og 1993 til over 4.000 t om året i 1995-1996, og det har lidt efter lidt udkonkurreret de små lokale producenter, der var mindre konkurrencedygtige.
In Jamaica the government has been obliged to open its market to European concentrated milk imports, which increased from 200 tonnes a year between 1990 and 1993 to over 4000 tonnes a year in 1995-1996, and which have gradually ousted the less competitive, small local milk producers.
Dette eksempel er afslørende for de skæbnesvangre virkninger af frihandelen mellem to ulige parter og viser, at åbningen af de sydlige landes markeder kun kan bidrage til at nedbryde strukturerne og svække deres fremspirende økonomier og industrier.
This is a revealing example of the harmful effects of free trade between two unequal parties and shows that opening the southern countries markets can only serve to dismantle and weaken their economies and nascent industries.
På trods af partnerskabstanken har AVS-landene ikke undgået makroøkonomiske foranstaltninger og liberaliseringsforanstaltninger, der er udformet og besluttet af bilaterale og multilaterale donorer, men også af Den Europæiske Union.
Despite the partnership concept, the ACP countries have not escaped macro-economic and liberalisation measures conceived and decided by bilateral and multilateral donors but also by the European Union.
c) Den manglende sammenhæng i de europæiske politikker i forhold til udviklingsmålsætningen
(c) The inconsistency of European policies with regard to the development objective
For det første vender mellem 60 og 80% af bistanden til AVS-landene tilbage til Den Europæiske Union i form af køb af udstyr og tjenesteydelser såvel som ansættelse af vestlige eksperter til skade for den lokale kvalificerede arbejdskraft.
Firstly, 60 to 80% of aid to ACP countries returns to the European Union in the form of acquisition of equipment and services and the involvement of Western experts to the detriment of skilled local labour.
Det er endog blevet konstateret, at 40% af bistanden fra medlemsstaterne eksplicit er forbundet med produkter og tjenesteydelser, der kommer fra donorlandene.
It has even been noted that 40% of aid from the Member States is explicitly tied to products and services from companies in the donor countries.
I en resolution, der for nylig blev vedtaget af Den Paritetiske Forsamling, blev det med bekymring bemærket, at kun 25% af kontrakterne fra EUF reelt gavnede AVS-landene.
A recent Joint Assembly resolution noted with concern that only 25% of EDF contracts really benefited the ACP countries.
Dette er i strid med en politik for bæredygtig udvikling, der bør være baseret på lokale menneskelige og materielle ressourcer.
This goes against a sustainable development policy, which must be based on local human and material resources.
Denne praksis bidrager desuden til at øge de sydlige landes afhængighed over for de rige lande og udgør en "uproduktiv" anvendelse af de knappe bistandsressourcer.
Furthermore, these practices help increase the southern countries’ dependence on rich countries and represent an unproductive use of scarce aid resources.
På den anden side gør Fællesskabets eksportstøtte, navnlig på landbrugsområdet (inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik) det muligt for de europæiske landmænd at sælge deres produkter til en lav pris på verdensmarkederne, men den undergraver udviklingen af lokale og regionale markeder i de sydlige lande.
Furthermore, Community export subsidies, notably for agriculture (under the common agricultural policy), allow European farmers to sell their products at low prices on world markets but undermine development of local and regional markets in the southern countries.
F.eks. bliver Vestafrika, der traditionelt ernærer sig ved lokalt oksekød og oksekød fra Sahel-landene, bogstaveligt talt oversvømmet af europæisk eksport til lav pris, navnlig siden kogalskabskrisen.
For example, western Africa, which was traditionally supplied with local beef and beef from the Sahel countries has been flooded with low-price European exports, especially since the BSE crisis.
Den europæiske eksport er syvdoblet mellem 1981 og 1991.
European exports grew sevenfold between 1981 and 1991.
I begyndelsen af 80'erne kom to tredjedele af oksekødsforbruget i Elfenbenskysten fra Mali og Burkina Faso mod 1/3 i begyndelsen af 90'erne.
At the beginning of the 1980s, two thirds of the beef consumed in Côte d’Ivoire came from Mali and Burkina Faso, compared with one third at the beginning of the 1990s.
Denne praksis bringer ikke blot uorden på det lokale marked og hindrer udsigterne til udvikling for befolkningerne i landdistrikterne i syd, men den er desuden i strid med en sammenhængende udviklingssamarbejdspolitik.
Not only do these practices disrupt the local market and hamper southern rural populations’ development prospects, they run counter to a consistent cooperation and development policy.
Så længe målene for udvikling og genoprettelse af balancen mellem nord og syd ikke er prioriterede i Den Europæiske Union, og så længe man kunstigt opretholder et produktionsfremmende europæisk landbrug til skade for levnedsmiddelproduktion af høj kvalitet, vil kløften mellem nord og syd blive dybere, og underernæringen vil vare ved.
So long as development objectives and a rebalancing between north and south are not priorities for the European Union, and so long as European agriculture, strongly geared to productivity, is artificially maintained to the detriment of quality and food production, the North-South divide will grow and malnutrition will endure.
Man har ikke brug for GMO'er til at ernære verden, men en mere rationel udnyttelse og mere retfærdig omfordeling af ressourcerne, en kvalitativ produktion og en forsyning, der foregår på et regionalt grundlag.
We do not need GMO crops to feed the world but more rational development and regionally-based supplies.
På samme måde begrænser bilaterale fiskeriaftaler mellem Det Europæiske Fællesskab og visse AVS-lande, de lokale fiskeres udnyttelse af territorialfarvandene og bringer forsyningen af de lokale befolkninger og deres selvforsyning i fare.
Similarly, bilateral fishing agreements between the European Community and some ACP countries limit local fishermen’s activities in territorial waters and endanger stocks for local people and their means of subsistence.
En kombination af interne og eksterne faktorer har ført til et ineffektivt samarbejde under Lomé-konventionen.
The combination of these internal and external factors lies behind the ineffectiveness of cooperation under Lomé.
Eftersom de fleste af disse betingelser stadig gælder under Cotonou-aftalen, er det legitimt at rejse tvivl om dens ambitioner og succes.
As most of these conditions have been perpetuated under Cotonou, doubts may legitimately be cast on its ambitions and success.
DEN NYE AVS-EU-PARTNERSKABSAFTALE: COTONOU-AFTALEN
THE NEW ACP-EU PARTNERSHIP AGREEMENT: THE COTONOU AGREEMENT
Undertegnelsen af Cotonou-aftalen den 23. juni 2000 i Benin har skabt en stor lettelse hos AVS-landene og de europæiske stater.
The signing of the Cotonou Agreement in Benin on 23 June 2000 was greeted with great relief by the ACP and the European states.
Denne aftale blev opfattet som en sejr, for fortsættelsen af samarbejdet mellem Det Europæiske Fællesskab og AVS-landene var ikke en sejr, der var vundet på forhånd.
It was perceived as a victory as there had been no progress in cooperation between the European Community and the ACP countries.
Man erindrer ligeledes de fire scenarier, som Europa-Kommissionen foreslog i sin grønbog Grønbog om forbindelserne mellem Den Europæiske Union og AVS-landene ved indgangen til det 21. århundrede, 1997 i 1997:
We may recall the four scenarios imagined by the Commission in its 1997 Green Paper Green Paper on relations between the European Union and the ACP countries on the eve of the 21st century, European Commission, 1997. :
- status quo: en samlet aftale med samtlige AVS-lande;
- the status quo: a global agreement with all the ACP countries;
- en samlet aftale af meget generel karakter ledsaget af bilaterale aftaler;
- a very general comprehensive agreement supplemented by bilateral agreements;
- en opsplittelse af Lomé-konventionen i regionale aftaler;
- Lomé broken up into regional agreements;
- en særlig aftale med de mindst udviklede lande.
- a specific agreement with the least developed countries.
Offentliggørelsen af denne grønbog gav anledning til livlige drøftelser både i Den Europæiske Union og i AVS-landene, og navnlig i Den Paritetiske Forsamling AVS-EU.
The publication of this Green Paper was followed by lively discussion in both the European Union and the ACP countries, especially in the ACP-EU Joint Assembly.
Europa-Parlamentet udtalte sig for en styrkelse af AVS-EU-samarbejdet Europa-Parlamentets beslutningsforslag af 2.10.1997 .
The European Parliament was in favour of renewing and strengthening ACP-EU cooperation European Parliament resolution of 2 October 1997. .
AVS-staterne bekræftede i Libreville Libreville-erklæringen, første topmøde mellem AVS-stats- og regeringschefer, 7. november 1997 -erklæringen deres vilje til at opretholde samhørigheden i AVS-gruppen.
In the Libreville Declaration Libreville Declaration, First Summit of the ACP Heads of State and Government, 7 November 1997. , the ACP countries affirmed their wish to maintain the cohesion of the ACP group.
Denne nye aftale indeholder nye bestemmelser, der er helt grundlæggende for gennemførelsen af et sandt partnerskab.
The new agreement includes new provisions, which are absolutely vital for real partnership.
Filosofien i den, der i alt væsentligt er liberal og i total modstrid med den oprindelige vision i Lomé-konventionen, risikerer at gå imod en sand bæredygtig økonomisk og social udvikling i AVS-landene.
However, there is a risk that its basically liberal philosophy, totally at odds with the original Lomé vision, will run counter to genuine, sustainable social and economic development by the ACP countries.
Spørgsmålet er og bliver: kan frihandelspolitikken sikre en bæredygtig udvikling i AVS-landene?
The question remains: is the free trade economy capable of ensuring sustainable development in the ACP countries?
Hvordan kan landene i syd konkurrere med de industrialiserede lande på verdensmarkedet?
How can the southern countries compete with the industrialised countries on world markets?
Desuden vil anvendelsen af Cotonou-aftalen være afgørende, eftersom det er en rammeaftale, der er indgået for 20 år, som giver en stor manøvrefrihed ved senere forhandlinger (med revision af aftalen og finansieringsrammen hver 5. år; ny handelsordning, der skal fastsættes inden 2008).
Furthermore, application of the Cotonou Agreement will be decisive, especially if it is a framework agreement signed for 20 years, which leaves a large margin of manoeuvre for later negotiations (revision of the agreement and the budget every five years; new trade arrangement to be decided before 2008).
Der mangler stadig at blive gjort en hel del for så vidt angår implementeringen, og partnerskabets aktører vil være væsentlige i denne forbindelse.
Much remains to be done in respect of implementation and those involved in the partnership have a vital role to play.
Men Europa-Parlamentet vil ikke blive inddraget i de videre beslutninger.
But the European Parliament will not be involved in the later decisions.
A. Nyskabende elementer 1.
A. ELEMENTS FOR CHANGE 1.
Mål og principper a) Mål
Objectives and priorities (a) Objectives
Cotonou-aftalen har som hovedmål fattigdomsbekæmpelse, hvilket man kun kan støtte.
The Cotonou Agreement sets out reduction of poverty as its main objective, which we can only endorse.
Man kan imidlertid med rette spørge sig selv, om målet med udviklingssamarbejdet i de foregående Lomé-konventioner ikke også var at bekæmpe fattigdommen og forbedre befolkningernes levevilkår.
We are, however, entitled to ask whether the development cooperation objective of earlier Lomé Conventions was not already working towards combating poverty and improving living conditions.
Selv om denne fælles tilgang kan synes positiv med hensyn til sammenhængen i de politikker, der føres af de store långivere, mindsker den også synligheden og særegenheden ved EU's indsats.
Although this common approach may seem positive as regards consistency of the large donors’ policies, it also reduces the visibility and specific impact of EU action.
I virkeligheden var integrationen af AVS-landene i verdensøkonomien allerede nedfældet i Lomé IV.
In fact, integration of the ACP countries in the world economy was already included in Lomé IV.
Det er imidlertid blevet bevist, at utæmmet liberalisme kun øger ulighederne mellem rige og fattige.
There is, however, evidence that uncontrolled liberalisation only increases the inequalities between rich and poor.
Et nyt og væsentligt princip har set dagens lys, nemlig "deltagelse" og åbning af partnerskabet for forskellige typer aktører, navnlig fra det civile samfund.
A new and important principle has emerged: participation and the opening up of the partnership to various actors, particularly those from civil society.
Desuden er den centrale rolle, som dialogen spiller, blevet fremhævet.
The central role of dialogue is emphasised.
Desuden sætter "differentieringen [af partnerne] i forhold til udviklingsniveau, resultater og strategier for den langsigtede udvikling" spørgsmålstegn ved det, der er opnået med hensyn til sikkerhed og forudsigelighed i forbindelse med samarbejdet.
Moreover, differentiation ‘according to a partner’s level of development, its needs, its performance and its long-term development strategy’ challenges what has been achieved in the way of security and predictability in cooperation.
I den udstrækning bistanden bliver leveret i forhold til staternes resultater, har disse ikke mere nogen garanti for den langsigtede programmering.
If aid is to be supplied on the basis of the performance, countries will no longer have any guarantees for long-term planning.
Aftalens differentierings- og regionaliseringsprincipper er således i modstrid med idéen om partnernes ligestilling.
The principles of differentiation and regionalisation are also contrary to the principle of equality between partners.
Aktørerne a) Det civile samfund
Actors (a) Civil society
Lomé-konventionen var i alt væsentligt et samarbejde mellem stater.
The Lomé Convention primarily dealt with cooperation between states.
Lomé IVb havde imidlertid indført samarbejde mellem lokale institutioner inden for rammerne af et decentralt samarbejde.
Lomé IVa, however, introduced cooperation between local institutions, in the framework of decentralised cooperation.
Cotonou-aftalen indfører ved at anerkende det civile samfunds rolle en vigtig og meget positiv nyskabelse.
In recognising the role of civil society, the Cotonou Agreement has made an important and very positive innovation.
Den vedtagne tekst fastholder to væsentlige principper.
The text includes two fundamental principles.
De statslige aktører "informeres og inddrages i konsultationerne om samarbejdspolitikker og -strategier og om den politiske dialog", hvilket betyder, at de deltager i fastsættelsen af landets prioriteter i forbindelse med den indledende programmering.
Non-state actors will ‘be informed and involved in consultation on cooperation policies and strategies … and on the political dialogue’, which means that they will be involved in defining the country’s forward planning priorities.
På den anden side "modtager de finansielle midler" % af de finansielle midler er forbeholdt det civile samfunds deltagelse i forbindelse med gennemførelsen af denne aftale. , hvilket gør det muligt for det civile samfunds aktører, herunder f.eks. menneskerettighedsorganisationer i de lande, hvor disse sjofles af staten, at få direkte adgang til muligheder for fællesskabsfinansiering.
They will also ‘be provided with financial resources An amount of 15% is set aside for the participation of civil society in the implementation of the agreement. ’, which will enable civil society actors, including human rights associations in countries where human rights are flouted by the state, to have direct access to possibilities of Community funding.
Man bebrejder således ofte deres manglende repræsentativitet.
Consequently they are often reproached for not being representative.
Desuden er der ikke nogen nærmere bestemmelser i Cotonou-aftalen om konsultation af det civile samfund.
Moreover, the Cotonou Agreement does not lay down procedures for consultation of civil society.
Her er kravet fra Europa-Kommissionen om at få tilsendt strategidokumenter for hvert land inden ratificering af aftalen, når civilsamfundet anses for at deltage i deres udarbejdelse, i modstrid med de opsatte mål.
At this level, the Commission’s request for strategy documents for each country before ratification of the agreement, although civil society is supposed to be involved in drawing them up, is contrary to the stated aims.
Hvordan kan der reelt foregå en konsultation af det civile samfund inden for et så kort tidsrum?
How can civil society really be consulted in such a short period of time?
I realiteten kan man på grund af begrebets manglende præcision frygte misbrug, navnlig en udnyttelse af det civile samfund dels af Europa-Kommissionen, der heri kunne se et middel til yderligere at svække staterne, dels af AVS-landenes regeringer, som frygter konkurrence fra det civile samfund for så vidt angår navnlig adgang til midlerne og et tab af troværdighed.
In fact, the concept’s lack of precision raises fears of abuses and that civil society is simply being used: by the European Community, which could see this as a means of further weakening the states, or by the ACP governments, which fear competition with civil society, for access to funding in particular, and also for reasons of credibility.
Det civile samfunds deltagelse i gennemførelsen af udviklingssamarbejdet kræver derfor en afklaring af dets spillerum og en fastlæggelse af spillereglerne.
If civil society is to be involved in implementing development cooperation, there is a need to clarify its scope and define the rules of the game.
De fremskridt, der nu er gjort efter bl.a. Forummet for civilsamfundet AVS, der afholdes under det belgiske formandskab, lader håbe, at de berørte aktører forstår at organisere sig gennem platforme af strukturerede og sammenhængende nationale og regionale repræsentanter.
Current progress, especially in the light of the ACP Civil Society Forum, held under Belgian Presidency auspices, gives rise to hopes that those concerned will be able to organise themselves through structured and coherent national and regional representatives’ groups.
b) Statens rolle
(b) The role of the state
Staten er ofte blevet svækket af reformer påtvunget af internationale långivere i forbindelse med strukturtilpasningsprogrammer.
States have often been weakened by reforms imposed by international donors as part of structural adjustment programmes.
Massive afskedigelser af offentligt ansatte har forværret dennes administrative og forvaltningsmæssige effektivitet og skadet staternes evne til at indføre en selvstændig udviklingsstrategi.
Massive public-sector lay-offs have increased their administrative and managerial inefficiency and impaired capacity to adopt a self-reliant development strategy.
Derfor bør åbningen for deltagelse ikke fremme denne svækkelse, men bidrage til at gengive staterne en legitimitet og styrke deres kapacitet.
Thus, opening up the participatory dimension must not weaken them further, but help give states legitimacy and strengthen their capacities.