natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fristerne for at træffe en afgørelse om at afvise at antage en asylansøgning til behandling i henhold til artikel 18, litra a), beregnes i henhold til bestemmelserne i artikel 18 ff. i Rådets forordning om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne.
The time limits for taking a decision rejecting an application for asylum under Article 18(a) shall be calculated in accordance with the provisions of Article 18 et seq. of the Council Regulation establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an asylum application lodged in one of the Member States by a third-country national.
Artikel 23, stk. 3, i forslaget til direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus foreskriver i alle tilfælde en frist på 65 arbejdsdage for undersøgelse af spørgsmålet om en asylansøgnings antagelse til behandling, hvorunder i henhold til artikel 18, litra a), også hører proceduren til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning.
Article 23(3) of the proposal for a directive on minimum standards on procedures sets a time limit of 65 working days for decisions on all admissibility procedures including, pursuant to Article 18(a), the procedure for determining the Member State responsible for considering an asylum application.
I det nu foreliggende forslag til forordning foreskrives der imidlertid længere frister for en sådan afgørelse, der forekommer nødvendige netop hvad angår en anmodning til en anden medlemsstat om overtagelse af asylansøgeren.
The present proposal for a regulation however allows longer time limits for a decision of this kind and this is particularly justified in the case of a request that another Member State should take charge of an asylum seeker.
Artikel 23, stk. 3, i forslaget til direktiv om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus må derfor ændres i overensstemmelse hermed.
Article 23(3) of the proposal for a directive on minimum standards on procedures should therefore be modified accordingly.
Med henblik på at sikre, at enhver asylansøgning, der indgives i Den Europæiske Union, også rent faktisk behandles, og samtidig at undgå, at der i tilfælde af flere ansøgninger i forskellige medlemsstater gennemføres parallelle sagsbehandlinger, må der fastsættes en ensartet regulering af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning.
To ensure that every asylum application within the European Union is actually examined and, at the same time, to avoid procedures relating to the same case being carried out in different Member States simultaneously as result of multiple applications, it is necessary to have uniform rules to determine which Member State is responsible for examining a request for asylum.
På nuværende tidspunkt er dette spørgsmål reguleret i Dublin-konventionen Konvention om fastsættelse af, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der indgives i en af De Europæiske Fællesskabers medlemsstater, EFT C 254 af 19.8.1997, s. 1. .
At present this matter is governed by the Dublin Convention Convention determining the State responsible for examining applications for asylum lodged in one of the Member States of the European Communities - Dublin Convention, OJ C 254, 19.8.1997. .
Da Rådet imidlertid i henhold til EF-traktatens artikel 63, stk. 1, er forpligtet til inden fem år efter Amsterdam-traktatens ikrafttræden at vedtage kriterier og procedurer på dette område, må konventionen afløses af en EF-retsakt.
However, as Article 63(1) of the EC Treaty requires the Council to adopt within a period of five years after the entry into force of the Treaty of Amsterdam criteria and mechanisms for determining which Member State is responsible for considering an application for asylum, Community legislation is required to replace the Convention.
Afløsningen af konventionen med en forordning, der kan fortolkes af Domstolen og er undergivet dennes og Kommissionens kontrol, udgør et yderligere skridt i retning af skabelsen af et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Replacing the Convention with a Regulation, which is subject to interpretation by the Court of Justice and monitoring by the Court and by the Commission, is a further step towards achieving an area of freedom, security and justice.
Endvidere er den nye lovgivningsprocedure en anledning til at tage hensyn til manglerne ved Dublin-konventionen.
Furthermore, the new legislative procedure provides an opportunity to remedy shortcomings in the Dublin Convention.
Det foreliggende forordningsforslag følger i grundtrækkene Dublin-konventionen.
The broad lines of the proposal for a regulation are modelled on the Dublin Convention.
Det forsøges imidlertid at drage fordel af den viden, der er opnået under forarbejderne Evaluering af Dublin-konventionen: Udvikling af Fællesskabets lovgivning om, hvilken stat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der indgives i en af De Europæiske Fællesskabers medlemsstater (SEK(2000) 522 af 21.3.2000), Evaluering af Dublin-konventionen (SEK(2001) 756 af 13.6.2001). , idet de hidtidige kriterier for, hvilken stat der er ansvarlig, bibeholdes, men samtidig suppleres med nye kriterier.
However, an effort has been made to draw the lessons learnt from earlier reviews of the convention Revisiting the Dublin Convention: developing Community legislation for determining which Member State is responsible for considering an application for asylum submitted in one of the Member States (SEC(2000)522 final, 21.3.2000; Evaluation of the Dublin Convention, SEC(2001) 756, 13.6.2001. by maintaining the original criteria for responsibility but adding new criteria.
For det første er det blevet gjort tydeligere, at en stat må overtage ansvaret for personer, der er kommet illegalt ind på dens område og opholder sig dér.
Firstly, greater prominence is given to the idea that a State must take responsibility for people who have entered its territory illegally and are living there.
Som det allerede gælder efter Dublin-konventionen, er en stat, der har accepteret, at en asylansøger ulovligt har overskredet grænsen, eller har givet vedkommende opholdstilladelse eller visum, ansvarlig for behandlingen af asylansøgningen.
As in the Dublin Convention, it is the Member State which allowed those people to cross the borders into its territory illegally or issued a residence document or visa, which is responsible for examining the asylum application.
Efter de nye kriterier bliver staten endvidere ansvarlig, hvis den har tolereret, at asylansøgeren ulovligt har opholdt på dens område i en periode på over to måneder, eller hvis asylansøgeren har opholdt sig ulovligt på dens område i mindst seks måneder.
Under the new criteria, a State is also responsible if it has tolerated the unlawful presence of asylum seekers in its territory for more than two months or if the asylum seekers have remained in the State illegally for more than six months.
For det andet tillægges der familiesamhørigheden større betydning, selv om begrebet familiemedlem stadig defineres meget snævert.
Secondly, greater importance is attached to family unification, even though the concept of family member is still very narrowly defined.
Efter det foreliggende forslag skal asylansøgninger fra mindreårige børn, der indrejser sammen med værgen, automatisk behandles i den samme stat som asylansøgningen fra værgen.
Under this proposal, asylum applications by minors, accompanied by the person who has custody of them, are automatically considered in the same State as the asylum application of the person with custody.
Indgiver en uledsaget mindreårig en asylansøgning, behandles den så vidt muligt i en stat, hvor der opholder sig et familiemedlem, der kan tage ansvaret for ham.
If an unaccompanied minor makes an application for asylum, it will be considered as far as possible in the State where there is a family member who can take charge of the child.
Endvidere forsøges behandlingen af ansøgninger fra familiemedlemmer samlet ved, at en stat ikke først bliver ansvarlig for behandlingen af asylansøgningerne fra familiemedlemmer, når ét familiemedlem allerede er anerkendt som flygtning (således som det er tilfældet efter Dublin-konventionen), men allerede, når denne stat behandler en asylansøgning fra et familiemedlem under en normalprocedure.
In addition, an effort has been made to bundle applications by family members in such a way that a State becomes responsible for considering the asylum applications of family members as soon as one asylum application by a family member is being considered under the regular procedure rather than only after one family member has been granted refugee status (as was the case under the Dublin Convention).
Pågår der en undersøgelse af, om en sag skal antages til behandling, afventes resultatet heraf.
If an admissibility procedure is underway, however, its outcome will be awaited.
Ud over indførelsen af disse yderligere kriterier foretages der visse ændringer i procedurerne for overtagelse og tilbagetagelse.
As well as introducing these new criteria, a number of changes have been made to the procedure for taking charge of or taking back asylum seekers.
Fristen for at anmode en anden medlemsstat om at overtage asylansøgeren nedsættes fra seks måneder til 65 arbejdsdage, den anmodede stat skal træffe afgørelse herom må inden en måned (i stedet for som nu tre måneder).
The deadline for taking back has been shortened from six months to 65 working days and the State requested has to take a decision within one month (instead of three months).
Fristen for overførsel af asylansøgeren er til gengæld forlænget betydeligt: Overførslen skal ske inden 6 måneder, idet ansvaret ellers overgår til den medlemsstat, hvor asylansøgningen blev indgivet.
The time limit for transferring an asylum seeker has been lengthened significantly: the transfer has to take place within six months otherwise responsibility reverts to the Member State where the application was lodged.
Afgørelsen om overførsel skal meddeles asylansøgeren og begrundes.
The asylum seeker must be notified of the transfer decision and the reasons for it.
Den kan prøves ved domstolene, men domstolsprøvelse har ikke opsættende virkning.
An appeal may be lodged but will not have suspensive effect.
Ikke mindst fordi de mulige alternativer vanskeligt kan gennemføres i praksis, forekommer det rigtigt at bibeholde systemet i Dublin-konventionen, der allerede er afprøvet.
Not least because of the absence of viable alternatives, the right approach seems to be to continue the tried and tested system of the Dublin Convention.
På grundlag af erfaringerne fra de senere år synes det også rigtigt, at forslaget i stærkere grad betoner princippet om medlemsstaternes ansvar for tredjelandsstatsborgere, der ulovligt indrejser til deres område over de ydre grænser, eller som i længere tid opholder sig dér ulovligt.
The greater emphasis put on the principle of the responsibility of the Member States for nationals of non-member countries who illegally enter their territory via their external borders or who have been living there illegally for a considerable period of time seems to be appropriate in the light of the experience acquired over recent years.
Det kan også tiltrædes, at familiesamhørigheden betones stærkere.
Similarly, the greater importance attached to family unity is to be welcomed.
Efter forordningsforslaget omfatter definitionen af familiemedlemmer kun ægtefællen eller den ugifte partner, mindreårige børn og – ved mindreårige asylansøgere – forældrene eller værgen.
Under the proposal for a regulation, the definition of family member covers only spouses or partners, minor children and, where the asylum seeker is a minor, the parents or guardian.
Andre slægtninge er kun i meget begrænset omfang omfattet af familiebegrebet, nemlig kun såfremt de i hjemlandet boede i samme husstand og der er et afhængighedsforhold til dem.
Other relatives fall under the heading of family members only too limited extent, i.e. if they used to live in the same home in the country of origin and were dependent on the asylum seeker.
Definitionen er således meget snæver, men dog lidt bredere end definitionen i Dublin-konventionen, der navnlig ikke omfattede ugifte partnere.
Consequently, the definition is extremely narrow, albeit a little broader than that in the Dublin Convention, which failed to include unmarried partners.
Valget af definition synes rigtigt i de tilfælde, hvor et familiemedlem er anerkendt som flygtning i en medlemsstat, eller dets asylansøgning behandles under en normalprocedure, og hvor et andet familiemedlems asylansøgning derfor skal behandles i den samme medlemsstat.
This definition seems to be appropriate in cases where a family member has been recognised as refugee in one Member State or his asylum application is being considered under a regular procedure, in which case the asylum application by another family member will be considered in the same Member State.
Kommissionens forslag, hvorefter der i sådanne tilfælde kan foretages en fælles behandling af disse nære familiemedlemmers asylansøgninger, sikrer sammenhængende afgørelser af ensartede tilfælde og kan derfor ikke alene af humanitære grunde tiltrædes, men også af hensyn til effektiviteten og sagernes rigtige afgørelse.
The Commission proposal, which allows applications by these close family members to be considered together, is likely to result in more consistent decisions in similar cases and must therefore be endorsed not only on humanitarian grounds but also from the point of view of efficiency and the practicalities.
Virkningen af den midlertidige familiesammenføring er på grund af den snævre definition væsentlige mindre end ved den endelig familiesammenføring KOM(1999) 638 af 1.12.1999. , når de særlige betingelser herfor er opfyldt, hvilket er naturligt i betragtning af de forskellige målsætninger i de to forslag.
The fact that, because of the narrow definition, the effect on family unity lags far behind what is provided for asylum seekers under the heading of family reunification COM(2000)578 final, 20.9.2000. when special conditions are met, can be explained by the different objectives of the two proposals.
Forskellen synes også berettiget, fordi spørgsmålet om familiesammenføring må afgøres uafhængigt af spørgsmålet, om ansøgeren er berettiget til asyl.
This difference also seems to be justified in so far as the question of family reunification is to be decided separately from that of the right to asylum.
Der er imidlertid to tilfælde, hvor den valgte definition af familiemedlemmer synes for snæver:
However, there are two cases where the proposed definition of family members is to narrow.
- For det første i artikel 6, der regulerer den situation, at asylansøgeren er en uledsaget mindreårig.
Firstly in Article 6, which covers the case of an unaccompanied minor.
Indgiver en uledsaget mindreårig en asylansøger, er der en række problemer.
Where an unaccompanied minor makes an asylum application, a great many problems arise.
Der skal ikke blot sørges for indkvartering og mad til den mindreårige, men der skal også udpeges en værge under sagsbehandlingen.
Not only is it necessary to provide accommodation and care, but a legal representative must also be appointed for the procedure.
Findes der i en medlemsstat en slægtning, der er parat og egnet til at påtage sig ansvaret for barnet, er det sikkert den bedste løsning for alle parter.
If it is possible to find a relative in one of the Member States who is willing and suitable to take charge of the child, this is undoubtedly the best solution for all concerned.
Det er ikke hensigtsmæssigt her fra starten at begrænse kredsen af personer, som kan påtage sig ansvaret for barnet, til de facto kun at omfatte forældrene.
Consequently, it is not sensible to restrict those eligible to take charge of the child de facto to the parents.
Bedsteforældre, onkler/tanter og myndige søskende kan være lige så egnede (ændringsforslag 3).
Grandparents, uncles or aunts or grown-up brothers and sisters might be equally suitable.
Hvad angår sagsbehandlingstiden, kan det principielt tiltrædes, at fristen for fremsættelse af overtagelsesanmodninger strammes til 65 dage.
As far as the length of the procedure is concerned, shortening the deadline for submitting requests to take charge to 65 days is to be welcomed in principle.
I to tilfælde synes fristen dog for kort: Med hensyn til artikel 6 i tilfælde, hvor det skal vurderes, om en slægtning er egnet til at påtage sig ansvaret for den mindreårige, idet der her ikke kun er tale om en stillingtagen til, om de materielle betingelser, men også de subjektive betingelser er opfyldt, og med hensyn til artikel 8, stk. 2, i tilfælde, hvor resultatet af en indledende undersøgelse af en asylansøgning fra et familiemedlem må afventes.
However, there are two cases where this does not seem to allow sufficient time: in Article 6, when it has to be ascertained whether a relative is fit to take charge of the child and it is necessary to examine not only material conditions but also subjective conditions, and in the case of Article 8(2) when it is necessary to wait for the outcome of an admissibility procedure relating to the asylum application of a family member.
Afslutningsvis bemærkes, at forslaget i den nu foreliggende form nødvendiggør en ændring i direktivet om minimumsstandarder for procedurer i medlemsstaterne for tildeling og fratagelse af flygtningestatus KOM(2000) 758 af 20.9.2000. .
Finally, it should be pointed out that in its present form the proposal also necessitates a change in the Directive on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status COM(2000) 578 final, 20.9.2000. .
I artikel 23, stk. 3, i direktivforslaget fastsætter der nemlig en frist på 65 arbejdsdage for alle indledende undersøgelsesprocedurer, og herunder falder også i henhold til artikel 18, litra a), proceduren i henhold til det foreliggende forordningsforslag.
Article 23(3) of that directive sets a deadline of 65 working days for decisions on all admissibility procedures, including, under Article 18(a), the procedure in this draft regulation.
Dette er imidlertid en for kort frist efter det nu foreliggende forordningsforslag, såfremt den stat, hvor asylansøgningen er indgivet, ønsker at fremsætte en overtagelsesanmodning over for en anden stat.
However, for the purposes of the present proposal for a regulation, this deadline is too short where the State with which the asylum application has been lodged wishes to request another Member State to take charge of the asylum seeker.
Hele proceduren kan næppe gennemføres på 65 arbejdsdage, og fristerne i forordningsforslaget synes langt mere realistiske.
It is barely feasible to complete the whole procedure in 65 working days and the time limits in the current proposal for a regulation seem much more realistic.
Herefter skal overtagelsesanmodningen i henhold til artikel 18, stk. 1, fremsættes inden for 65 arbejdsdage, og den anmodede stat har yderligere en måned til at tage stilling til overtagelsesanmodningen.
Under the present proposal the taking charge request pursuant to Article 18(1) must be made within 65 working days and the State requested has a further month in which to take a decision.
Meddelelse til ansøgeren skal herefter ske inden for 15 dage.
The applicant is then notified of the decision within 15 days.
28.november 2001 UDTALELSE FRA UDVALGET FOR ANDRAGENDER
28 November 2001 OPINION OF THE COMMITTEE ON PETITIONS
om forslag til Rådets forordning om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne
on the proposal for a Council Regulation establishing the criteria and mechanisms for determining the Member State responsible for examining an asylum application lodged in one of the Member States by a third-country national
På mødet den 13. september 2001 valgte Udvalget for Andragender Luciana Sbarbati til rådgivende ordfører.
The Committee on Petitions appointed Luciana Sbarbati draftsman at its meeting of 13 September 2001.
På mødet den 26.-27. november 2001 behandlede udvalget udkastet til udtalelse.
It considered the draft opinion at its meetings of 26-7 November 2001.
Til stede under afstemningen var: Vitaliano Gemelli (formand), Roy Perry og Proinsias De Rossa (næstformænd), Felipe Camisón Asensio, Laura González Álvarez, Jean Lambert, Ioannis Marinos og Jens Dyhr Okking (for Véronique Mathieu).
The following were present for the vote: Vitaliano Gemelli, chairman; Roy Perry and Proinsias De Rossa, vice-chairmen; Felipe Camisón Asensio, Laura González Álvarez, Jean Lambert, Ioannis Marinos and Jens Dyhr Okking (for Véronique Mathieu).
Generelle betragtninger
Preliminary considerations
Den foreliggende forordning - et alternativ til Dublin-konventionen?
Is this regulation an alternative to the Dublin Convention?
Nej, egentlig ikke, snarere en forbedring
Not exactly, but it is an improvement on it.
Kommissionens forslag til Rådets forordning har til formål at afløse Dublin-konventionen, der bestemmer, hvilken stat der skal behandle en given asylansøgning.
The draft Council regulation presented by the Commission aims to replace the Dublin Convention, which determines the Member State responsible for examining an asylum application.
Det er ingen hemmelighed, at anvendelsen af denne konvention har været præget af en række praktiske og juridiske vanskeligheder og heftig kritik fra en lang række humanitære organisationer og selvfølgelig ansøgerne om flygtningestatus.
It is no secret that there have been many practical and legal difficulties in the application of this convention and that it has come in for strong criticism from several humanitarian organisations and, of course, refugee applicants.
Amnesty International Jf. "lAsile en crise". , Kommissionen for Migrantkirkesamfund i Europa og UNHCR (FN's Højkommissariat for Flygtninge) har indtaget en stærkt kritisk holdning til dette dokument.
Amnesty International See ‘The Asylum Crisis’. , the Conference of Churches on migrants in Europe, the UNHCR (UN High Commissioner’s Office for Refugees) and others strongly criticised this document.
Er den foreliggende forordning et alternativ til eller en anden strategi for Dublin-konventionen?
Does this regulation constitute an alternative or a different approach to that taken by the Dublin Convention?
Svaret er nej, for Kommissionen anfører på en af de første sider: "Det ville derfor ikke være realistisk at overveje bestemmelser om afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der afviger grundlæggende fra Dublin-konventionen."
No, because from the outset the Commission considers that ‘it would … not be realistic to envisage a system for determining the Member State responsible for examining an asylum application which diverges fundamentally from the Dublin Convention’ .
Af forslagets betragtning 13 fremgår det i øvrigt klart, at det geografiske anvendelsesområde for forordningen er det samme som for Dublin-konventionen.
Moreover, Recital 13 clearly states that the regulation’s territorial application is the same as that for the Dublin Convention.
Dette skyldes, at de store forskelle mellem EU-medlemsstaternes procedurer for tildeling af flygtningestatus, deres modtagelsesforhold for asylansøgere og den måde, hvorpå de tilrettelægger supplerende former for beskyttelse, har direkte betydning for, hvor strømmene af asylansøgere går hen.
This is due to the fact that the significant differences between the Member States in terms of procedures for granting refugee status, reception conditions for asylum seekers and the administration of complementary forms of protection have a direct influence on the destination chosen by asylum seekers.