natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På europæisk side har interessen for kreditvurderingsinstitutter snarere været fokuseret på fremtiden end på fortiden i lyset af den forventede ikrafttrædelse af den nye Basel- aftale om kapital (Basel II), som indebærer, at mindstekravet med hensyn til en banks egenkapital er en funktion af bankens samlede risikovillige aktiver, som defineret ved ratings (som et middel til at afgøre sådan risikovillighed).
On the European side, interest in the rating agencies was forward- rather than backward-looking, fuelled by the prospective entry into force of the new Basle capital accord (Basle II) which makes the amount of regulatory capital to be held by banks a function of the bank’s assets, to which risk weights, as defined by credit ratings, are attached (as one way of determining such weights).
Der er rejst spørgsmål om, hvorvidt denne udvidede anvendelse af risikovægtning vil forstyrre balancen mellem de europæiske og amerikanske banker, til fordel for sidstnævnte og hvorvidt de overvejende amerikansk orienterede kreditvurderingsinstitutter har absorberet tilstrækkelig meget europæisk erhvervskultur til at kunne fungere problemfrit i det europæiske miljø.
Questions have been raised as to whether this extension of the use of credit ratings disturbs the balance of the playing field between European and American banks, in favour of the latter, and whether the predominantly US oriented rating agencies have absorbed enough of the European business culture to be able to function without frictions in the European environment.
Debatten i såvel USA som Europa (som flere internationale fora og myndigheder, herunder Financial Stability Forum, Committee on the Global Financial System, Joint Forum of BIS, International Association of Insurance Supervisors og International Organisation of Securities Commissions alle har været inddraget i), har taget den retning, at der snarere er behov for øget regulering af kreditvurderingsinstitutterne.
The debate both in the US and in Europe (a debate in which various international agencies like the Financial Stability Forum, the Committee on the Global Financial System, the Joint Forum of the BIS, the International Association of Insurance Supervisors or the International Organisation of Securities Commissions have all been involved) has veered in the direction that more rather than less regulation of ratings agencies is to the point.
Kreditvurderingsinstitutterne har derimod fremført, at de ikke fungerer som en konsulenter, dvs. at de ikke giver private anbefalinger om køb, salg eller fastholdelse af visse securities, men snarere tilkendegiver et standpunkt, henvendt til offentligheden i almindelighed, om bestemte låntageres kreditværdighed.
Against that the agencies object that their role is not that of a consultant, in the sense that they do not make private recommendations of buying, selling or holding certain securities but is rather one of expressing an opinion, addressed openly to the public at large, regarding the creditworthiness of specific borrowers.
De fastslår derfor, at de optræder som en slags journalister, og derfor bør være omfattet af principperne for pressefriheden (i USA særlig First Amendment til den amerikanske forfatning, en påstand der er afprøvet hos og bekræftet af amerikanske domstole).
They, therefore, conclude that they act in a journalistic capacity, consequently they should be protected by the principles of the freedom of the Press (in the US specifically by the First Amendment of the US Constitution, a claim that has been tested and upheld in American courts).
Efter ordførerens opfattelse holder dette ikke længere stik i det øjeblik, hvor ratings bliver en del af kapitalmarkederne reguleringsmekanisme, selv om det sker mod kreditvurderingsinstitutternes overbevisning.
In your rapporteur’s opinion this analogy does not hold much water from the moment that ratings become part of the regulatory mechanism of financial markets, even against the better judgement of rating agencies.
Pressefriheden indebærer offentlighedens ret til at tilsidesætte de standpunkter, der kommer til udtryk i pressen, uden at det har retslige konsekvenser.
Freedom of the press implies the right, on the part of the public, to ignore the opinions expressed in the press without suffering legal consequences.
Det gælder ikke for de standpunkter, der udsendes af kreditvurderingsinstitutter, eftersom en investment grade rating er forudsætning for at kunne placere ens obligationer hos institutionelle investorer.
This is not the case with the opinions expressed by rating agencies, since an investment grade rating is a prerequisite for being able to place one’s bonds with institutional investors.
Desuden har institutterne adgang til interne oplysninger, og de må derfor stå til ansvar for den måde, hvorpå de anvender disse oplysninger.
Moreover, agencies have privileged access to inside information, they must, therefore be held accountable regarding the use they make of such information.
På den anden side kan man under ingen omstændigheder tillade, at yderligere regulering, der også omfatter kreditvurderingsinstitutter, forringer deres uafhængighed.
On the other hand any additional regulation, extended to rating agencies, can never be allowed to encroach upon their independence of opinion.
I fortsættelsen af ovenstående er ordføreren nået til følgende konklusioner: kreditvurderingsinstitutter, der har deres virke i Europa, bør opfordres til at blive registreret af en EU-registreringsmyndighed, som oprettes specifikt til dette formål inden for rammerne af CESR.
Following on the above, your rapporteur has reached the following conclusions: rating agencies active in Europe should be asked to register with a European Union Ratings Authority, to be specifically set up for the purpose, in the context of CESR.
Registrering ved en europæisk myndighed ville være med til at genoprette den manglende balance mellem Europa og USA, uden at institutterne tvinges til at arbejde med 15 eller 25 forskellige nationale tilsynsmyndigheder og forskellige lovgivninger inden for Europa.
Registration with a European authority would help redress the imbalance between Europe and the US while not forcing the agencies to confront fifteen or twenty-five different national European regulatory authorities and separate jurisdictions.
Registreringen ville indebære ansvar, som tager form af regelmæssig indberetning til den europæiske tilsynsmyndighed og tilsyn med effektiviteten af ratingvirksomhed, der tager form af en aktiv dialog mellem bureauernes ledelse og den regulerende myndighed.
Registration would imply accountability, implemented by periodic reporting to the European ratings authority and supervision over the conditions of effectiveness of rating activity, implemented by an active dialogue between the management of the agencies and the regulator.
Til sidst bør der lægges vægt på, at bureauernes korrekte fremgangsmåde i forbindelse med rating kun er en side af sagen.
Finally, it should be emphasised that the proper conduct of rating activity by the agencies is only one aspect of the problem.
Konsekvenserne for markedernes stabilitet af den måde, hvorpå ratings anvendes af såvel private i form af rating triggers som af regulerende myndigheder i form af mindstekapitalkrav og/eller betingelser for investering i obligationer for pensionsfonde m.m. fortjener en mere grundig og separat analyse.
The implications, for the stability of the markets, of the use made of ratings both by private agents, in the form of rating triggers, as well as by regulatory authorities, in the form of regulatory capital weights and/or bond eligibility conditions are serious and merit a deeper, separate analysis.
Anbefalingerne med hensyn til lovgivning på dette område synes endnu ikke at have nået en fase, der gør det muligt at fastlægge detaljerede regler, skønt ordføreren nævner muligheden for at indføre visse regler af hensyn til markedets stabilitet.
Regulatory recommendations in this area do not seem to have matured to the point of making detailed rules possible, however your Rapporteur raises the prospect of introducing certain rules in the interests of market stability.
30. januar 2004 ENDELIG A5-0041/2004
30 January 2004 FINAL A5-0041/2004
om mulighederne for indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes civile retsplejeregler
on the prospects for approximating civil procedural law in the European Union
PR_INI_art47-2 332.597 INDHOLD
PR_INI_art47 332.597 CONTENTS
På mødet den 15. maj 2003 meddelte Parlamentets formand, at Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked havde fået tilladelse til at udarbejde en initiativbetænkning om dette emne, jf. forretningsordenens artikel 47, stk. 2, og artikel 163, og at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender var udpeget til rådgivende udvalg.
At the sitting of 15 May 2003 the President of Parliament announced that the Committee on Legal Affairs and the Internal Market had been authorised to draw up an own-initiative report on this issue under Rules 47(2) and 163 of the Rules of Procedure and that the Committee on Citizens’ Freedoms and Rights, Justice and Home Affairs had been asked for its opinion.
På mødet den 20. februar 2003 havde Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked valgt Giuseppe Gargani til ordfører.
The Committee on Legal Affairs and the Internal Market had appointed Giuseppe Gargani rapporteur at its meeting of 20 February 2003.
På møder den 17. november 2003 og den 26.-27. januar 2004 behandlede udvalget udkastet til betænkning.
The committee considered the draft report at its meetings of 17 November 2003 and 26‑27 January 2004.
På sidstnævnte møde vedtog det forslaget til beslutning (for: 19; imod: 0; hverken/eller: 2).
At the latter meeting it adopted the draft resolution by 19 votes to 0, with 2 abstentions.
Til stede under afstemningen var: Giuseppe Gargani (formand og ordfører), Willi Rothley (næstformand), Ioannis Koukiadis (næstformand), Bill Miller (næstformand), Uma Aaltonen, Marie-Françoise Garaud, Evelyne Gebhardt, José María Gil-Robles Gil-Delgado, Lord Inglewood, Kurt Lechner, Klaus-Heiner Lehne, Sir Neil MacCormick, Toine Manders, Hans-Peter Mayer (for Malcolm Harbour), Arlene McCarthy, Manuel Medina Ortega, Angelika Niebler, Anne-Marie Schaffner, Francesco Enrico Speroni (for Alexandre Varaut), Diana Wallis og Joachim Wuermeling.
The following were present for the vote: Giuseppe Gargani (chairman and rapporteur), Willi Rothley (vice-chairman), Ioannis Koukiadis (vice-chairman), Bill Miller (vice-chairman), Uma Aaltonen, Marie-Françoise Garaud, Evelyne Gebhardt, José María Gil-Robles Gil-Delgado, Lord Inglewood, Kurt Lechner, Klaus-Heiner Lehne, Sir Neil MacCormick, Toine Manders, Hans-Peter Mayer (for Malcolm Harbour), Arlene McCarthy, Manuel Medina Ortega, Angelika Niebler, Anne-Marie Schaffner, Francesco Enrico Speroni (for Alexandre Varaut), Diana Wallis and Joachim Wuermeling.
Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender vedtog den 9. juli 2003 ikke at afgive udtalelse.
The Committee on Citizens’ Freedoms and Rights, Justice and Home Affairs decided on 9 July 2003 not to deliver an opinion.
Betænkningen indgivet den 30. januar 2004.
The report was tabled on 30 January 2004.
– der henviser til grønbogen om en EF-procedure for betalingspåbud og om foranstaltninger til forenkling og fremskyndelse af søgsmål om krav af mindre værdi ( KOM(2002) 746 ),
– having regard to the Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation (COM(2002) 746),
– der henviser til grønbogen om omdannelse af Rom-konventionen af 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, til en fællesskabsretsakt med opdatering af dens bestemmelser ( KOM(2002) 654 ),
– having regard to the Green Paper on the Conversion of the Rome Convention of 1980 on the law applicable to contractual obligations into a Community instrument and its modernisation (COM(2002) 654),
– der henviser til EF-traktatens artikel 61, litra c), og artikel 65,
– having regard to Articles 61(c) and 65 of the EC Treaty,
– der henviser til formandskabets konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere den 16. oktober 1999, særlig punkt 38 og 39,
– having regard to the Presidency conclusions issued following the Tampere European Council of 16 October 1999, in particular points 38 and 39 thereof,
– der henviser til Rådets forordning (EF) nr. 743/2002 af 25. april 2002 EFT L 115 af 1.5.2002. om fastlæggelse af en generel fællesskabsramme for aktiviteter med henblik på at lette iværksættelsen af det civilretlige samarbejde,
– having regard to Council Regulation (EC) No 743/2002 of 25 April 2002 OJ EC L 115, 1.5.2002. establishing a general Community framework of activities to facilitate the implementation of judicial cooperation in civil matters,
– der henviser til betænkning fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked ( A5-0041/2004 ),
– having regard to the report of the Committee on Legal Affairs and the Internal Market (A5‑0041/2004),
A. der henviser til, at den stigende samhandel og mobilitet på det indre marked medfører et stadig større antal grænseoverskridende sager, der som følge af de omkostninger og vanskeligheder, deres internationale karakter giver anledning til, skaber alvorlige hindringer for EU-borgernes og små og mellemstore virksomheders udnyttelse af den frie bevægelighed for varer, personer, goder og kapital,
A. whereas the increase in trade and movements on the internal market is leading to a rise in cross-border litigation, which, because of the cost and the difficulties due to its international nature, poses a serious obstacle, as far as European citizens and SMEs are concerned, to the movement of goods, persons, services, and capital,
B. der henviser til, at Det Europæiske Råd i Tampere udtrykte ønske om "nye retsplejeregler for grænseoverskridende sager, navnlig på punkter, der kan fremme et smidigt retligt samarbejde og en bedre adgang til domstolene og tilsvarende organer, f.eks. foreløbige retsmidler, bevisoptagelse, betalingsordrer og tidsfrister",
B. whereas the Tampere European Council called for ‘new procedural legislation in cross-border cases, in particular on those elements which are instrumental to smooth judicial co-operation and to enhanced access to law, e.g. provisional measures, taking of evidence, orders for money payment and time limits’,
C. der henviser til, at de internationalprivatretlige regler i grænseoverskridende sager skal gøre det muligt med tilstrækkelig klarhed at afgøre, hvilken national jurisdiktion der er kompetent, og hvilken ret der finder anvendelse, og sikre den gensidige anerkendelse og/eller fuldbyrdelse af retsafgørelser truffet af de forskellige nationale domstole,
C. whereas in cross-border cases private international law rules must serve to determine with sufficient clarity which national court should have jurisdiction and what law is applicable, as well as guaranteeing mutual recognition and/or enforcement of judgments handed down by the various national courts,
Bruxelles-konventionen fra 1968 gælder dog stadig for forbindelserne mellem Danmark og de øvrige medlemsstater. fastsattes en række regler til bestemmelse af, hvilken national ret der er kompetent i tilfælde af grænseoverskridende sager, og at der med Rom-konventionen fra 1980 foretoges en harmonisering af medlemsstaternes internationalprivatretlige regler om kontraktlige forpligtelser, idet harmoniseringen af bestemmelser vedrørende forpligtelser uden for kontraktforhold udsattes til vedtagelsen af en fremtidig retsakt "Rom II"-instrumentet, som i dag har fået form af et forslag til forordning om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontraktforhold ("Rom II"). ,
The Convention still applies, however, to relations between Denmark and the other Member States. laid down a body of rules serving to determine which national court would have jurisdiction in the event of an international dispute; whereas the 1980 Rome Convention harmonised the Member States’ private international law rules regarding contractual obligations on the understanding that non-contractual obligations would be covered by a future instrument The ‘Rome II’ instrument, which has now been drafted in the form of a proposal for a regulation on the law applicable to non-contractual obligations (‘Rome II’). ,
E. der henviser til, at Bruxelles I-forordningen, Rom-konventionen, for så vidt som den omdannes til en fællesskabsretsakt og delvis opdateres, og den fremtidige "Rom II"-retsakt som følge af deres komplementaritet vil udgøre et vigtigt skridt fremad med henblik på sikring af retssikkerheden i grænseoverskridende sager,
E. whereas, because of their complementary relationship, the Brussels I Regulation, the Rome Convention, if converted into a Community instrument and to some extent modernised, and the future ‘Rome II’ instrument mark a significant step forward in terms of guaranteeing legal certainty in cross-border cases,
F. der henviser til, at Rom-konventionens omdannelse til en fællesskabsretsakt ville sikre en ensartet fortolkning af den ved Domstolen, og at man, nu hvor Unionen vil blive udvidet, ville undgå, at en ratificeringsprocedure forsinkede ikrafttrædelsen af ensartede lovvalgsregler i kandidatlandene,
F. whereas if it were ‘communitarised’, the Rome Convention could be interpreted consistently by the Court of Justice; whereas, as regards the forthcoming enlargement of the Union, there would be no ratification procedures to delay entry into force of standard rules on conflict of laws in the applicant countries,
G. der henviser til, at en regelharmonisering på visse civilretlige procedureområder ville muliggøre en bedre og mere ensartet adgang til domstolene og overflødiggøre de i dag påkrævede mellemliggende foranstaltninger (eksekvaturproceduren) ,
G. whereas in some areas of civil procedure, harmonisation of the rules would improve and make for greater uniformity in access to justice, removing the need for the intermediate measures ( exequatur ) now required,
H. der henviser til, at hurtig inddrivelse af uindfriede fordringer og hurtig afgørelse af søgsmål om krav af mindre værdi er en absolut nødvendighed for de økonomiske forbindelser og for samhandelen i al almindelighed og repræsenterer en konstant bekymring for alle de økonomiske sektorer, der er interesseret i, at det indre marked fungerer efter hensigten,
H. whereas rapid recovery of debts and the settlement of small claims are an absolute necessity for business and trade in general and a constant concern for all economic sectors whose interest lies in proper operation of the internal market,
I. der henviser til, at der i programmet med foranstaltninger med henblik på gennemførelse af princippet om gensidig anerkendelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område i forlængelse af konklusionerne fra Det Europæiske Råd i Tampere foreslås indførelse af fælles europæiske regler med henblik på hurtig og effektiv fuldbyrdelse af ubestridte krav og forenklet og hurtig afgørelse af søgsmål om krav af mindre værdi,
I. whereas in implementation of the Tampere European Council conclusions, the programme of measures to give effect to the principle of mutual recognition of judgments in civil and commercial matters seeks to lay down common European rules to enable uncontested debts to be recovered quickly and efficiently and to simplify and expedite the settlement of small transnational claims,
J. der henviser til, at en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes civile retsplejeregler heller ikke kan komme uden om en standardisering af medlemsstaternes regler for forkyndelse af retslige og udenretslige dokumenter,
J. whereas approximation of civil procedural law in the Union has to go hand in hand with a standard system for service of writs and non-judicial documents,
For så vidt angår grønbogen om omdannelse af Rom-konventionen af 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, til en fællesskabsretsakt med opdatering af dens bestemmelser ( KOM(2002) 654 ):
As regards the Green Paper on the conversion of the Rome Convention of 1980 on the law applicable to contractual obligations into a Community instrument and its modernisation (COM(2002) 654)
For så vidt angår grønbogen om en EF-procedure for betalingspåbud og om foranstaltninger til forenkling og fremskyndelse af søgsmål om krav af mindre værdi ( KOM(2002) 746 )
As regards the Green Paper on a European order for payment procedure and on measures to simplify and speed up small claims litigation (COM(2002) 746)
Den meget store og stadig stigende samhandel og frie bevægelighed for personer i Den Europæiske Union øger i stadig større grad muligheden for, at de enkelte borgere eller virksomheder ser sig indblandet i grænseoverskridende retssager.
The very high and ever-expanding volume of trade within the Union, and movements of persons on a similar scale, are constantly increasing the likelihood that individual citizens or firms might become involved in cross-border litigation.
Der er tale om sager, hvor parterne har bopæl i forskellige medlemsstater, og som derfor frembyder vanskeligheder.
The cases concerned in this instance are those in which the parties are domiciled in different Member States and which, for that reason, pose certain difficulties.
Risikoen i disse situationer er, at de berørte parter opgiver at gøre deres rettigheder gældende som følge af de forhindringer, de vil støde på med at anlægge sag i et fremmed land, hvis lovgivning og procedurer de ikke kender, og som følge af de udgifter, de vil skulle afholde.
The risk in such situations is that the persons involved might refrain from asserting their rights because of the obstacles that they would encounter in going to law in a foreign country, with unfamiliar legislation and procedures, and the costs that they would have to bear.
Desuden kan sagsomkostningerne i mange tilfælde, f.eks. i sager vedrørende krav af mindre værdi, ligefrem være højere end den indsats, der står på spil.
In many cases, moreover, including for example small claims litigation, legal expenses can even exceed the sum at issue.
Heraf følger, at man, så længe denne situation fortsat består, ikke vil kunne tale om et ægte indre marked, hvor den frie bevægelighed for varer, personer, goder og kapital er sikret.
It thus follows that if this situation continues, there can be no talk of a genuine internal market in which free movement of goods, persons, services, and capital is guaranteed.
Med andre ord kræver et rigtigt indre marked, at der findes et fælles retligt område, hvor private og virksomheder uden forskel, og uden at de straffes herfor, har adgang til retssystemet i samtlige medlemsstater.
In other words, a real internal market implies that there has to be a common justice area to which private individuals and firms can have access, without being penalised, regardless of the judicial systems of the different Member States.
Hovedformålet med et europæisk retligt område er faktisk at forenkle den eksisterende retlige kontekst i Unionen.
The prime object of the European judicial area, indeed, is to simplify the legal context within the Union.
Det er i denne sammenhæng, at de to grønbøger, der er genstand for denne initiativbetænkning, skal ses.
This is the background which has given rise to the two Green Papers covered by the Commission’s initiative.
Den første grønbog behandler spørgsmålet om omdannelse af Rom-konventionen af 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser, til en fællesskabsretsakt med opdatering af dens bestemmelser.
The first Green Paper deals with conversion of the 1980 Rome Convention into a Community instrument and its modernisation.