natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kun tre havde en gennemsnitlig behandlingstid på 30 dage eller derover, nemlig Ungarn (30 dage), Cypern (40 dage) og Slovenien (69 dage).
Only three had average processing times of 30 days or more: Hungary (30 days); Cyprus (40); and Slovenia (69).
I den rapport, som Kommissionen vedtog i begyndelsen af 2014 i henhold til artikel 20, stk. 3, i direktiv 2011/24/EU, blev det konstateret, at gennemførelsen af direktivet kan indvirke på anvendelsen af forordningerne vedrørende social sikring.
The report under Article 20(3) of Directive 2011/24/EU which the Commission adopted in early 2014,​[5]​ noted that the coming into operation of the Directive could affect the use of the Social Security Regulations.
Her forelægges et udvalg af de data, som medlemsstaterne indberettede.
A selection of the data reported by Member States is presented here.
Medlemsstaterne har indført ordninger med forhåndstilladelser som anført nedenfor.
Member States have introduced prior authorisation systems as follows.
To af disse medlemsstater meddelte, at de hverken havde afslået eller givet en eneste anmodning, mens to medlemsstater kun indberettede én hver, og kun to medlemsstater havde mere end 100 anmodninger.
Two of these Member States reported that they had neither refused nor granted a single request, two reported only one each, and only two had more than 100 requests.
Ud af disse 21 indberettede Letland og Malta ikke nogen data.
Of these 21, Latvia and Malta did not provide data returns.
Adskillige medlemsstater kræver forhåndstilladelse, hvis sundhedsydelsen kræver overnatning i den medlemsstat, hvor behandlingen leveres.
Several Member States require prior authorisation if the healthcare requires an overnight stay in the Member State of treatment.
To medlemsstater (Grækenland og Polen) rapporterede, at de hverken havde godkendt eller afslået nogen ansøgninger om forhåndstilladelse i 2014, mens to andre (Kroatien og Portugal) kun havde modtaget én hver.
Two Member States (Poland and Greece) reported that they had neither authorised nor refused any requests for prior authorisation in 2014 and two (Croatia and Portugal) received just one each.
Patientmobilitet for planlagte sundhedsydelser - både i henhold til direktivet og til forordningerne vedrørende social sikring - er fortsat lav, hvorimod patientmobiliteten er væsentlig højere, når det gælder ikkeplanlagte sundhedsydelser.
Patient mobility for planned healthcare - under both the Directive and the Social Security Regulations - remains low, whilst patient mobility in terms of unplanned healthcare seems to be considerably higher.
I henhold til direktivet skal Kommissionen tilskynde medlemsstaterne til at samarbejde ved leveringen af sundhedsydelser i grænseområder.
The Directive requires the Commission to encourage Member States to cooperate in cross-border healthcare provision in border regions.
Det mest åbenlyse eksempel er, at direktivet indeholder et betydeligt antal bestemmelser relateret til gennemsigtighed for patienterne med hensyn til deres rettigheder og bestemmelser om sundhedsydelsernes kvalitet og sikkerhed.
Most obviously, the Directive contains a significant number of provisions relating to transparency for patients on their rights, and on the quality and safety of healthcare services.
I henhold til artikel 11 i direktivet fastslås princippet om gensidig anerkendelse af recepter mellem medlemsstater, og Kommissionen tillægges sammesteds beføjelser til at vedtage praktiske foranstaltninger med henblik på at bistå en sådan anerkendelse.
Article 11 of the Directive gives effect to the principle of mutual recognition of medical prescriptions between Member States and empowers the Commission to adopt practical measures to assist such recognition.
[4: Bemærk, at dataene for planlagte sundhedsydelser via S2-blanketten kun tegner sig for 22 medlemsstater, idet der ikke var tilgængelige data for resten.]
^4 Note that the data for planned healthcare via the S2 forms covers only 22 Member States as data for the others was not available.
Pr. 1. juli 2015 var fire traktatbrudsprocesser stadig uafsluttede, og de pågældende fire medlemsstater havde alle givet klart tilsagn om at forpligte sig til at løse de udestående problemer.
As of 1 July 2015, four infringement proceedings remained open, and all four Member States concerned had made firm commitments to address the outstanding issues.
En række medlemsstater udtrykker fortsat forbehold over for formidling af den nuværende komplekse juridiske situation, som indebærer grænseoverskridende sundhedsydelser er dækket af to særskilte samlinger med EU-lovgivning (henholdsvis direktivet og forordningerne vedrørende social sikring), på trods af at det i artikel 2, litra m), i direktivet fastsættes, at direktivet ikke berører forordningerne vedrørende social sikring (se desuden betragtning 28-31 i direktivet).
A number of Member States continue to express concern about communicating the complexities of the current legal situation, where cross-border healthcare is covered by two distinct sets of EU legislation (the Directive and the Social Security Regulations), despite the stipulation in Article 2(m) of the Directive, whereby the former applies without prejudice to the Social Security Regulations (see also recitals 28-31 to the Directive).
Dette overvejende ringe omfang af patientmobilitet for planlagte sundhedsydelser forekommer ligeledes at være tilfældet for sundhedsydelser i henhold til forordningerne vedrørende social sikring.
This generally low volume of patient mobility for planned healthcare appears to be equally the case for care under the Social Security Regulations.
Imidlertid kræves det i artikel 7, stk. 11, at sådanne begrænsninger skal være nødvendige og rimelige og ikke må udgøre et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en ubegrundet hindring for den frie bevægelighed.
However, Article 7(11) requires that such limitations be necessary and proportionate, and do not constitute a means of arbitrary discrimination or an unjustified obstacle to free movement.
Hvis en patient fra en medlemsstat, hvor sådanne lægebesøg ikke tilbydes eller finansieres, gennemfører et lægebesøg via telemedicin hos en praktiserende læge i en medlemsstat, hvor disse lægebesøg tilbydes, står det ikke klart, om forsikringsmedlemsstaten i så fald kan afslå at yde godtgørelse.
If a patient from a Member State where such consultations are not provided or funded has a consultation via telemedicine with a GP in a Member State where such consultations are so provided, it is not clear whether the Member State of affiliation may, in such a case, refuse reimbursement.
Kapitel 1: Status over gennemførelsen
Chapter 1: State of play of transposition
Den har desuden udpeget bestemte områder, hvor udvidet grænseoverskridende samarbejde kan gøre en væsentlig forskel for patienternes vedkommende, f.eks. hvad angår adgangen til intensiv behandling af hjerteinfarkt.
It has also identified specific areas where greater cross-border collaboration could make a significant difference to patient outcomes, for example in access to critical care for myocardial infarctions.
Brug af forhåndstilladelser
Use of prior authorisation
Artikel 11 i direktiv 2011/24/EU vedrører gensidig anerkendelse af recepter mellem medlemsstater.
Article 11 of Directive 2011/24/EU concerns mutual recognition of prescriptions between Member States.
Der findes en detaljeret opgørelse af dataene i bilag A, som også indeholder beskrivelser af diverse anmærkninger vedrørende dataindsamlingsprojektet, ikke mindst det faktum at direktivet blev gennemført på forskellige tidspunkter i forskellige medlemsstater, og at dataene derfor ikke nødvendigvis dækker hele 2014.
A detailed breakdown of data may be found in Annex A, which also sets out various qualifications regarding the data collection exercise, not least that the Directive was implemented at different times in different Member States and data may not therefore cover all of 2014).
For det tredje er der, selv om nogle medlemsstater har gennemført direktivet fuldt ud og udøver betydelige bestræbelser i retning af at fremme patienters ret til grænseoverskridende sundhedsydelser, adskillige medlemsstater, hvor sundhedsvæsenet har opstillet hindringer for patienterne, som i hvert fald i nogle tilfælde forekommer at være resultatet af bevidste politiske valg: nogle af de eksisterende ordninger med forhåndstilladelser er dyrere, end hvad der forekommer at være berettiget ud fra de aktuelle antal anmodninger; i adskillige tilfælde fremgår det ikke klart, hvilke behandlinger der kræver forhåndstilladelse; lavere godtgørelsestakster end i hjemlandet har en klart afskrækkende effekt; der er en række omstændelige administrative krav, som meget vel kan virke afskrækkende på patienterne.
Thirdly, whilst some Member States have implemented the Directive fully and are making considerable efforts to facilitate patients' rights to cross-border healthcare, there are a considerable number of Member States where the obstacles placed in the way of patients by health systems are significant, and which, in some cases at least, appear to be the result of intentional political choices: some of the current systems of prior authorisation are more extensive than the current numbers of requests would appear to justify; in many cases it is not clear exactly which treatments require prior authorisation; lower reimbursement tariffs than those used in the home Member State are a clear disincentive; there are a number of burdensome administrative requirements which may well deter patients.
Siden e-sundhedsnetværket blev oprettet, har det vedtaget retningslinjer for datasamlinger med patientjournaler og for e-recepter samt holdningsdokumenter om: elektronisk identificering, interoperabilitet, forslaget til forordning om databeskyttelse samt investeringer i e-sundhed, som skal modtage støtte fra Connecting Europe-faciliteten (CEF).
Since its inception, the eHealth Network has adopted guidelines on patient summaries data sets and on ePrescriptions, and position papers on: electronic identification, interoperability, the proposed Regulation on data protection; and eHealth investment to be supported by the Connecting Europe Facility (CEF).
Enhver ordning med forhåndstilladelser skal være nødvendig og stå i et rimeligt forhold til målet og må ikke udgøre et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en ubegrundet hindring for patienternes frie bevægelighed.
Any system of prior authorisation must be necessary and proportionate to the objective to be achieved, and may not constitute a means of arbitrary discrimination or an unjustified obstacle to the free movement of patients.
Det er muligt, at det naturlige behov for grænseoverskridende sundhedsydelser er relativt lille af flere forskellige årsager: patienternes manglende vilje til at rejse (f.eks. på grund af nærheden til familien eller fortrolighed med hjemlandets sundhedsvæsen); sprogbarrierer; prisforskelle mellem forskellige medlemsstater; rimelige ventetider for at få behandling i forsikringsmedlemsstaten.
It may be that that the natural demand for cross-border healthcare is relatively low for a number of reasons: unwillingness of patients to travel (e.g. because of proximity to family or familiarity with home system); language barriers; price differentials between Member States; acceptable waiting times for treatment in the Member State of affiliation.
For 21 af medlemsstaternes vedkommende gjaldt, at de enten ikke overholdt fristen, eller at de kun gennemførte gennemførelsesdirektivet ufuldstændigt, hvilket førte til traktatbrudssager.
Twenty-one Member States either failed to make the deadline, or transposed the Implementing Directive incompletely, leading to infringement proceedings.
Ud af de 21 medlemsstater, der havde indført en ordning med forhåndstilladelser, kunne 17 indberette data om antal anmodninger om tilladelse specifikt med hjemmel i direktivet.
Of the 21 Member States who introduced a system of prior authorisation, 17 were able to supply data on numbers of requests for authorisation specifically under the Directive.
Dataene i bilag A viser, at nogle medlemsstater med ordninger med forhåndstilladelser slet ikke har modtaget nogen anmodninger om forhåndstilladelse (og at adskillige andre kun har modtaget ganske få).
The data in Annex A shows that some Member States with prior authorisation systems have received no requests for authorisation at all (and many others have received very few).
21 medlemsstater har indført en ordning med forhåndstilladelser (Estland, Finland, Litauen, Nederlandene, Sverige, Tjekkiet og Østrig har ikke gjort dette, omend nogle af dem har vedtaget love, der giver mulighed for at indføre sådanne ordninger på et senere tidspunkt, hvis de skulle ønske det).
Twenty-one Member States have introduced a system of prior authorisation (Austria, the Czech Republic, Estonia, Finland, Lithuania, the Netherlands and Sweden have not, although some of these have introduced legislation enabling them to introduce such a system at a later date, should they so wish).
Ud af de 26 medlemsstater, der indsendte tilbagemeldinger, var alle på nær Luxembourg og Sverige i stand til at indberette data om det samlede antal unikke anmodninger.
Of the 26 Member States who responded, all but Luxembourg and Sweden were able to provide data on the total number of unique requests.
I alt indberettede 26 af de 28 medlemsstater data (der indkom ingen data fra Letland eller Malta).
A total of 26 out of 28 Member States provided data (no returns were received from Latvia or Malta).
Ud af disse blev 29 115 godkendt - heraf 17 358 i Luxembourg alene.
Of the latter, 29 115 were accepted​[4]​ - 17 358 in Luxembourg alone.
Fristen for at gennemføre gennemførelsesdirektivet i de nationale lovgivninger var den samme som for gennemførelsen af direktiv 2011/24/EU, nemlig den 25. oktober 2013.
The deadline for the transposition of the Implementing Directive was the same as that for transposition of Directive 2011/24/EU, i.e. 25 October 2013.
I henhold til artikel 12 i direktivet skal Kommissionen støtte udviklingen af europæiske netværk af referencecentre (ERN'er) for sundhedstjenesteydere og ekspertisecentre (navnlig vedrørende sjældne sygdomme) ved: at vedtage hvilke kriterier og betingelser som skal opfyldes af sådanne netværk og af sundhedstjenesteydere, der ønsker at deltage heri, at udvikle kriterier for etablering og evaluering af sådanne netværk samt at lette udvekslingen af oplysninger og ekspertise om netværkene.
Article 12 of the Directive requires the Commission to support the development of European Reference Networks (ERNs) of healthcare providers and centres of expertise (in particular in the area of rare diseases) by: adopting the criteria and conditions that such Networks, and providers wishing to join Networks, must fulfil; developing criteria for establishing and evaluating such Networks; and facilitating the exchange of information and expertise on the Networks.
I henhold til artikel 17 i direktiv 2011/24/EU tillægges Kommissionen beføjelse til at vedtage delegerede retsakter i en periode på 5 år fra den 24. april 2011.
Article 17 of Directive 2011/24/EU confers on the Commission the delegated powers for a period of 5 years from 24 April 2011.
Andre har regionale NCP'er under ét samlet NCP.
Others have regional NCPs under one ‘umbrella' NCP.
Kommissionen vedtog gennemførelsesafgørelse 2011/890/EU vedrørende e-sundhedsnetværket den 22. december 2011.
The Commission adopted Implementing Decision 2011/890/EU concerning the eHealth Network on 22 December 2011.​[11]​.
De data, som medlemsstaterne indberetter, tyder generelt ikke på, at der er nogen begrundelse for omfattende ordninger med forhåndstilladelser: antallet af mennesker, der ansøger om tilladelserne er ganske enkelt for lavt.
The data returns made by Member States, in general, do not suggest that extensive systems of prior authorisation are justified: the numbers of people applying for authorisation are simply too small.
De fleste af disse foranstaltninger berøres i gennemførelsesdirektiv 2012/52/EU.
The majority of these measures were addressed in Implementing Directive 2012/52/EU​[8]​.
I henhold til artikel 8, stk. 2, litra b) og c), gives de også tilladelse til at kræve forhåndstilladelse ved behandlinger, der udgør en særlig risiko for patienten eller befolkningen, eller ved sundhedsydelser, der leveres af en sundhedstjenesteyder, som giver anledning til alvorlig bekymring for så vidt angår kvaliteten og sikkerheden af sundhedsydelsen.
Articles 8(2)(b) and (c) also allow them to require prior authorisation for treatments presenting a particular risk to patients or the population or for care provided by a healthcare provider that gives rise to serious concerns relating to the quality and safety of care.
I henhold til artikel 20, stk. 1, i direktivet skal Kommissionen senest den 25. oktober 2015 og derefter hvert tredje år udarbejde "en rapport om gennemførelsen af dette direktiv" og forelægge denne for Europa-Parlamentet og Rådet.
Article 20(1) of the Directive requires the Commission to ‘draw up a report on the operation of this Directive and submit it to the European Parliament and to the Council' by 25 October 2015, and every three years thereafter.
Finland rapporterede 17 142 ansøgninger om godtgørelse, Frankrig 422 680 og Luxembourg 117 962.
Finland reported 17 142 reimbursement claims, France 422 680 and Luxembourg 117 962.
Tidsrammen for projektet var kalenderåret 2014.
The timeframe covered by the exercise was the calendar year 2014.
Nogle medlemsstater var i stand til at opdele deres anmodninger om oplysninger efter henvendelsesmåde.
Some Member States were able to divide their information requests by medium.
Artikel 12 i direktiv 2011/24/EU vedrører udviklingen af europæiske netværk af referencecentre.
Article 12 of Directive 2011/24/EU concerns the development of European Reference Networks (ERNs).
Vedrørende behandlinger, der ikke kræver forhåndstilladelse, indberettede Finland, Frankrig og Luxembourg omfattende aktivitet, med henholdsvis 17 142, 422 680 og 117 962 godtgørelser.
For treatment not subject to prior authorisation, Finland, France and Luxembourg reported considerable activity, with 17142, 422680 and 117962 reimbursements respectively.
Der er desuden forskelle i, hvilke kommunikationskanaler der benyttes af NCP'erne, som det fremgår af nedenstående tabel (omfatter samtlige 28 medlemsstater samt separate kontaktpunkter for England, Skotland, Wales, Nordirland og Gibraltar).
There are also differences in the communication channels used by NCPs, as the following table (covering all 28 Member States and the separate contact points for England, Scotland, Wales, Northern Ireland, and Gibraltar)​[6]​ shows.
14 medlemsstater udbetalte godtgørelse i under 100 tilfælde, og heraf registrerede seks (Bulgarien, Cypern, Estland, Grækenland, Portugal og Østrig) ikke nogen godtgørelser i henhold til direktivet.
Fourteen Member States made fewer than 100 reimbursements, of which six (Austria, Bulgaria, Cyprus, Estonia, Greece, and Portugal) recorded no reimbursements under the Directive.
[8: Kommissionens gennemførelsesdirektiv 2012/52/EU af 20. december 2012 om foranstaltninger, der skal lette anerkendelsen af recepter udskrevet i en anden medlemsstat (EUT L 356 af 22.12.2012, s.
^8 Commission Implementing Directive 2012/52/EU of 20 December 2012 laying down measures to facilitate the recognition of medical prescriptions issued in another Member State (OJ L 356, 22.12.2012, p. 68).
Her blev der ydet i alt 39 826 godtgørelser, hvoraf 31 032 blev indberettet af Danmark alene.
For these, a total of 39 826 reimbursements were made, of which 31 032 were reported by Denmark alone.
I henhold til artikel 8, stk. 2, litra a), i direktivet gives medlemsstaterne tilladelse til at benytte en ordning med forhåndstilladelser for sundhedsydelser, der kræver planlægning, såfremt dette indebærer hospitalsindlæggelse med mindst én overnatning eller kræver brug af højt specialiseret og omkostningskrævende medicinsk infrastruktur eller medicinsk udstyr.
Article 8(2)(a) of the Directive allows Member States to use a system of prior authorisation for healthcare that is subject to planning requirements if it involves overnight hospital accommodation or if it requires use of highly specialised and cost-intensive medical infrastructure or medical equipment.
12 medlemsstater har benyttet sig af denne bestemmelse med hensyn til dens "gatekeeper"-ordning, som indebærer, at der kræves henvisning fra en praktiserende læge eller en huslæge, inden patienten kan få adgang til sundhedsydelser fra en speciallæge.
Twelve Member States have used this provision with regard to their ‘gatekeeper' structure, which is a system whereby a referral from a GP or family doctor is required for a patient to access specialist healthcare.
I direktivet gøres der rede for patienters ret til at søge om godtgørelse for sundhedsydelser leveret i en anden medlemsstat.
It clarifies the rights of patients to seek reimbursement for healthcare received in another Member State.
Der blev i november 2014 rettet henvendelse til NCP'er i 12 af EU's medlemsstater (Belgien, Frankrig, Italien, Litauen, Malta, Nederlandene, Slovenien, Spanien, Sverige, Tyskland, Ungarn og Østrig) både pr. e-mail og pr. telefon med brug af forskellige, på forhånd udarbejdede scenarier.
NCPs in 12 EU Member States (Austria, Belgium, France, Germany, Hungary, Italy, Lithuania, Malta, the Netherlands, Slovenia, Spain, and Sweden) were approached in November 2014 by both email and telephone using three different pre-designed scenarios.
Endvidere skal medlemsstaterne underrette Kommissionen om alle afgørelser om at begrænse godtgørelse af de grunde, der står anført i artikel 7, stk. 9.
Furthermore, Member States are required to notify the Commission of any decision to introduce limitations under 7(9).
Med tidligere forskningsprojekter som model blev der foretaget analyser af alle de 32 NCP'ers hjemmesider (32 lande eller territorier, idet Skotland, Wales, England, Nordirland og Gibraltar blev analyseret på Det Forenede Kongeriges vegne).
Building on previous research efforts, a website analysis was carried out on all the websites of the 32 NCPs (32 countries or territories as Scotland, Wales, England, Northern Ireland and Gibraltar were analysed for the UK).
Alligevel fastholder fem af de 12 medlemsstater deres krav om, at henvisningen skal komme fra sundhedsfagligt personale i deres eget land.
Yet five of these twelve Member States explicitly insist that the referral must be from a professional in their country.
Ud af disse havde fire et gennemsnit på under 20 dage (Danmark, Det Forenede Kongerige, Luxembourg og Ungarn), og tre havde et gennemsnit på over 80 dage, nemlig Finland (82 dage), Slovakiet (84,3 dage) og Sverige (150 dage) (OBS: Tallene for Finland dækker både tilladelser i henhold til forordningerne vedrørende social sikring og i henhold til direktivet.
Of these, four had an average of fewer than 20 days (Denmark, Hungary, Luxembourg, and the UK) and three had average times of more than 80 days: Finland (82); Slovakia (84.3) and Sweden (150) (NB the Finnish figure relates to both the Regulations and the Directive).​[18]​
Kapitel 6: Udøvelse af den beføjelse til at vedtage delegerede retsakter, som Kommissionen tillægges i henhold til artikel 17 i direktiv 2011/24/EU (om patientrettigheder i forbindelse med grænseoverskridende sundhedsydelser)
Chapter 6: Exercise of the power to adopt delegated acts conferred on the Commission pursuant to Article 17 of Directive 2011/24/EU on the application of patients' rights in cross-border healthcare
Tre medlemsstater kræver tilsyneladende, at alle patienter, der ansøger om godtgørelse for grænseoverskridende sundhedsydelser, skal påvise, hvorfor det ud fra et sundhedsfagligt synspunkt er nødvendigt, at den pågældende behandlingsepisode leveres i et andet land.
Three Member States appear to require any patient seeking reimbursement for cross-border healthcare to demonstrate why it is medically necessary for the particular episode of healthcare to be received in another country.