natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen anvendte samme tidsmæssige kriterium på erhvervelsen af rettigheden og konkluderede, at anvendelsen skulle finde sted før indgivelse af ansøgningen.
The Court applied the same temporal condition as to the acquisition of the right and concluded that use had to take place before the filing of the application.
Domstolen behandlede begrebet sammenhæng mellem tegnene i sin dom af 27/11/2008, C-252/07, Intel, EU:C:2008:655, § 30 (og den deri anførte retspraksis), som — skønt den omhandler fortolkningen af artikel 4, stk. 4, litra a), i Rådets første direktiv 89/104/EØF — finder anvendelse på artikel 8, stk. 5, i EU-varemærkeforordningen, der er den tilsvarende bestemmelse i EU-varemærkeforordningen.
The notion of a link between the signs was addressed by the Court in its judgment of 27/11/2008, C-252/07, Intel, EU:C:2008:655, § 30 (and the case-law cited therein), which, although referring to the interpretation of Article 4(4)(a) of First Council Directive 89/104/EEC, is applicable to Article 8(5) EUTMR, which is the equivalent provision in the EUTMR.
Domstolen bemærkede i sin dom af 07/12/2010, T-59/08, Nimei La Perla Modern Classic, EU:T:2010:500, § 57, 58, at selv om det ikke kræves, at der foreligger risiko for forveksling af de to omtvistede varemærker for at godtgøre, at det yngre varemærke drager utilbørlig fordel af det ældre varemærkes renommé, vil det blive accepteret som bevis for en alvorlig risiko for, at en sådan krænkelse ville kunne indtræde i fremtiden, hvis en sådan risiko påvises på grundlag af faktiske omstændigheder.
Finally, as noted by the Court in its judgment of 07/12/2010, T-59/08, Nimei La Perla Modern Classic, EU:T:2010:500, § 57, 58, although likelihood of confusion between the two marks at issue is not required to demonstrate that the later mark takes unfair advantage of the earlier mark, where such likelihood is established on the basis of facts, this will be taken as proof that unfair advantage has been taken or that, at least, there is a serious risk of such injury in the future.
Domstolen betragtede risikoen for forveksling grundigt i Sabèl (11/11/1997, C-251/95, Sabèl, EU:C:1997:528).
The Court considered likelihood of confusion comprehensively in Sabèl (11/11/1997, C-251/95, Sabèl, EU:C:1997:528).
Domstolen diskuterede, om den anvendelse, som udelukkende eller i det væsentlige finder sted i perioden, der ligger mellem indgivelsen af registreringsansøgningen og ansøgningens bekendtgørelse, var tilstrækkelig til at opfylde anvendelseskravet.
The Court discussed whether use that takes place exclusively or to a large extent between the filing of an application for registration and its publication was sufficient to meet the use requirement.
Domstolen erkendte, at det kan vise sig vanskeligere at afgøre fornødent særpræg for varemærker bestående af et enkelt bogstav end for andre ordmærker, men fastslog, at disse omstændigheder ikke berettiger fastsættelsen af specifikke kriterier, der supplerer eller afviger fra anvendelsen af kriteriet om fornødent særpræg som fortolket i retspraksis.
The Court, while acknowledging that it may prove more difficult to establish distinctiveness for marks consisting of a single letter than for other word marks, held that these circumstances do not justify laying down specific criteria supplementing or derogating from application of the criterion of distinctiveness as interpreted in the case-law.
Domstolen fandt, at den kendsgerning, at indsigeren ikke fremlagde tal vedrørende markedsandelen, ikke satte spørgsmålstegn ved denne konklusion (præmis 51).
The Court considered that the fact that it did not produce figures regarding market share did not call this finding into question (para. 51).
Domstolen fandt, at det forhold, at "indehaveren af varemærket kan anvende det i en farve eller i en farvesammensætning og i givet fald opnå beskyttelse ifølge de relevante gældende bestemmelser ... indebærer ikke ... at registreringen af et varemærke, der ikke omfatter nogen bestemt farve, omfatter alle de farvesammensætninger, der er omfattet af den grafiske gengivelse" (præmis 39).
The Court considered that the fact that ‘the proprietor of a mark may use it in a colour or a combination of colours and obtain for it, as the case may be, protection under the relevant applicable provisions … does not mean … that the registration of a mark which does not designate any specific colour covers all colour combinations which are enclosed with the graphic representation’ (para. 39).
Domstolen fandt, at en transitforsendelse, der består i at transportere varer, der lovligt er fremstillet i en medlemsstat, til et tredjeland, gennem en eller flere medlemsstaters områder, ikke indebærer markedsføring af de pågældende varer og derfor ikke kan krænke varemærkerettens særlige genstand (vedrørende transit gennem Frankrig af varer fra Spanien med destination i Polen, se dom af 23/10/2003, C-115/02, Rioglass and Transremar, EU:C:2003:587, § 27; 09/11/2006, C-281/05, Diesel, EU:C:2006:709, § 19).
The Court has held that transit, which consists in transporting goods lawfully manufactured in a Member State to a non-member country by passing through one or more Member States, does not involve any marketing of the goods in question and is therefore not liable to infringe the specific subject matter of the trade mark (regarding the transit through France of goods originating in Spain and destined for Poland, see judgments of 23/10/2003, C-115/02, Rioglass and Transremar, EU:C:2003:587, § 27; 09/11/2006, C-281/05, Diesel, EU:C:2006:709, § 19).
Domstolen fandt, at henset til den betydelige tid, der kan forløbe mellem indgivelsen af registreringsansøgningen og offentliggørelsen af denne, sikrer forpligtelsen til erhvervsmæssig anvendelse af tegnet før indgivelse af ansøgningen, at den påberåbte brug af det omhandlede tegn er en reel brug og ikke en praksis, som alene har til formål at hindre registrering af et nyt varemærke (præmis 166-168).
The Court of Justice considered that in view of the considerable period of time which may elapse between the filing of an application for registration and its publication, the obligation of use in the course of trade of the sign before the filing of the application guarantees that the use claimed for the sign concerned is real and not an exercise whose sole aim has been to prevent registration of a new trade mark (paras 166-168).
Domstolen fandt, at risiko for, at der fremkaldes en association, ikke er et alternativ til begrebet risiko for forveksling, men at det blot tjener til nærmere at fastlægge dette begrebs rækkevidde.
The Court found that likelihood of association is not an alternative to likelihood of confusion, but that it merely serves to define its scope.
Domstolen fandt, at selv om tyrkisk ikke er et officielt EU-sprog, er det et af de officielle sprog i Republikken Cypern.
The Court held that while Turkish is not an official language of the EU, it is one of the official languages of the Republic of Cyprus.
Domstolen fandt, at tegnene begrebsmæssigt næsten var identiske.
The Court found that the signs were almost identical conceptually.
Domstolen fandt, at varemærket MONACO skulle afvises for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 39, 41 og 43, idet ordet "monaco" kunne anvendes i handelen til at angive oprindelse, geografisk destination eller sted for levering af tjenesteydelser.
The Court considered that the trade mark MONACO had to be refused for goods and services in Classes 9, 16, 39, 41 and 43 as the word ‘monaco’ could be used, in trade, to designate origin, geographical destination or the place of supply of services.
Domstolen fandt bevis for renommé, selv om indsigeren ikke fremlagde tal for markedsandele (præmis 47-52).
The Court found reputation proven, even though the opponent did not submit any market share figures (paras 47 to 52).
Domstolen fandt derfor, at den gennemsnitlige forbruger i Cypern, hvor både græsk og tyrkisk er officielle sprog, vil forstå, at ordene HALLOUMI eller HELLIM begge referer til den samme ostespecialitet fra Cypern.
Therefore, the Court found that the average consumer in Cyprus, where both Greek and Turkish are official languages, will understand that the words HALLOUMI or HELLIM both refer to the same specialty cheese from Cyprus.
Domstolen fandt endvidere, at der ikke kan tages hensyn til brug af varemærket i tredjelande (præmis 38).
The Court further indicated that use of the mark in non-EU territories cannot be taken into account (para. 38).
Domstolen fandt følgende tegn forskellige på trods af overlapning i bogstavernes rækkefølge.
The Court considered the following signs dissimilar despite the overlap in a sequence of letters.
Domstolen fandt i denne henseende, at eventuelle omstændigheder efter indgivelsen af denne begæring kan gøre det muligt at bekræfte eller bedre at vurdere rækkevidden af anvendelsen af varemærket i den relevante periode samt indehaverens virkelige hensigter i den samme periode (27/01/2004, C-259/02, Laboratoire de la mer, EU:C:2004:50, § 31).
The Court held in this context that circumstances subsequent to the relevant point of time may make it possible to confirm or better assess the extent to which the trade mark was used during the relevant period and the real intentions of the proprietor during that time (27/01/2004, C-259/02, Laboratoire de la mer, EU:C:2004:50, § 31).
Domstolen fastslog, at "brugen af tegnet [...] finder sted erhvervsmæssigt", jf. artikel 8, stk. 4, i EU-varemærkeforordningen, henviser til anvendelsen af tegnet "i forbindelse med en erhvervsmæssig virksomhed, hvormed der søges opnået økonomisk vinding, og ikke i private forhold" (12/11/2002, C-206/01, Arsenal, EU:C:2002:651, § 40; 25/01/2007, C-48/05, Opel, EU:C:2007:55, § 18; 11/09/2007, C-17/06, Céline, EU:C:2007:497, § 17).
The Court of Justice ruled that the ‘use of the sign in the course of trade’ within the meaning of Article 8(4) EUTMR refers to the use of the sign ‘in the course of a commercial activity with a view to economic advantage and not as a private matter’ (12/11/2002, C-206/01, Arsenal, EU:C:2002:651, § 40; 25/01/2007, C-48/05, Opel, EU:C:2007:55, § 18; 11/09/2007, C-17/06, Céline, EU:C:2007:497, § 17).
Domstolen fastslog, at der i begæringer om ugyldighed, der er fremsat i henhold til artikel 52, stk. 2, i forordning nr. 40/94 [nu artikel 60, stk. 2, i EU-varemærkeforordningen], er den part, der søger at påberåbe sig en ældre rettighed, der er beskyttet i henhold til national lovgivning lov
The Court held that in applications for a declaration of invalidity brought under Article 52(2) of Regulation No 40/94 [now Article 60(2) EUTMR], it is for the party who seeks to rely on an earlier right protected under national law
Domstolen fastslog, at det eneste argument, der var fremført for appelkammeret, vedrørende rimelig grund (nemlig, at ordet "nasdaq" var blevet valgt, fordi det er et akronym for "Nuovi Articoli Sportivi Di Alta Qualità") ikke var overbevisende, idet den bemærkede, at præpositioner normalt ikke medtages i akronymer.
The Court held that the only argument put forward before the Board of Appeal in respect of due cause (namely, that the word Nasdaq had been chosen because it is an acronym for ‘Nuovi Articoli Sportivi Di Alta Qualità’) was not convincing, noting that prepositions are not generally included in acronyms.
Domstolen fastslog, at selv for sagkyndige kan muligheden for, at det ovenfor nævnte tegn kædes sammen med den pågældende organisation, ikke udelukkes (præmis 66).
The Court maintained that even as regards professionals the possibility of making a connection between the sign represented above and the organisation concerned is not excluded (para. 66).
Domstolen fastslog, at selvom ordene "FREE" og "STYLE" i begge tegn ved første øjekast er næsten ulæselige, udtales de på samme måde uanset offentlighedens sprog.
The Court held that, although hardly legible at first sight, the words ‘FREE’ and ‘STYLE’ in both of the signs are pronounced identically regardless of the language of the public.
Domstolen fastslog følgende:
The Court stated that
Domstolen fastslog i sin dom af 09/09/2010, C-265/09 P, α, EU:C:2010:508, at det fornødne særpræg ved varemærker bestående af et enkelt bogstav skal vurderes i henhold til en undersøgelse baseret på kendsgerninger med fokus på de pågældende varer eller tjenesteydelser og efter de samme kriterier, der gælder for andre ordmærker (præmis 33-39).
The Court, in its judgment of 09/09/2010, C-265/09 P, α, EU:C:2010:508, held that the distinctiveness of single-letter trade marks must be assessed according to an examination based on the facts, focusing on the goods or services concerned and the same criteria that apply to other word marks (paras 33-39).
Domstolen fastslog i sin dom af 09/09/2010, C-265/09 P, α, EU:C:2010:508, at særpræg ved varemærker bestående af et enkelt bogstav skal vurderes i henhold til en undersøgelse baseret på kendsgerninger med fokus på de pågældende varer eller tjenesteydelser og de samme kriterier, der gælder for andre ordmærker (præmis 33-39).
In its judgment of 09/09/2010, C-265/09 P, α, EU:C:2010:508, the Court held that the distinctiveness of single-letter trade marks must be assessed according to an examination based on the facts, focusing on the goods or services concerned and the same criteria that apply to other word marks (paras 33-39).
Domstolen fastslog imidlertid også, at gratis leveringer kunne tages i betragtning ved efterprøvelsen af betingelsen om erhvervsmæssig anvendelse af den påberåbte ældre rettighed, idet disse kan være blevet gennemført i forbindelse med erhvervsmæssig virksomhed, hvormed der søges opnået økonomisk vinding, nemlig at tilegne sig nye afsætningsmuligheder (29/03/2011, C-96/09 P, Bud, EU:C:2011:189, § 152).
However, the Court of Justice also ruled that deliveries made without charge may be taken into account in order to ascertain whether the requirement for use of the earlier right in the course of trade has been met, since those deliveries could have been made in the context of a commercial activity with a view to economic advantage, namely to acquire new outlets (29/03/2011, C-96/09 P, Bud, EU:C:2011:189, § 152).
Domstolen fastslog yderligere, at selv om det varemærke, der søges registreret, kan have været brugt som en del af et registreret varemærke eller sammen med et sådant varemærke, skal varemærkeansøgeren — med henblik på registrering af selve varemærket — ikke desto mindre godtgøre, at dette varemærke i sig selv — i modsætning til ethvert andet varemærke, som også måtte være til stede — identificerer den virksomhed, som varerne hidrører fra (16/09/2015, C-215/14, Nestlé KIT KAT, EU:C:2015:604, § 66; 24/02/2016, T-411/14, Shape of a bottle (3D), EU:T:2016:94, § 76; 16/03/2016, T-363/15, LAATIKON MUOTO (3D), EU:T:2016:149, § 51).
The Court further ruled that, although the trade mark for which registration is sought may have been used as part of a registered trade mark or in conjunction with such a mark, the fact remains that, for the purposes of registration of the mark itself, the trade mark applicant must prove that that mark alone, as opposed to any other trade mark that may also be present, identifies the particular undertaking from which the goods originate (16/09/2015, C-215/14, Nestlé KIT KAT, EU:C:2015:604, § 66; 24/02/2016, T-411/14, Shape of a bottle (3D), EU:T:2016:94, § 76; 16/03/2016, T-363/15, LAATIKON MUOTO (3D), EU:T:2016:149, § 51).
Domstolen fastslår følgende i sin dom: "Selv om "poleringsmidler til metal" kan udgøre såvel dagligvarer som varer med en sagkyndig eller specialiseret kundekreds som målgruppe, er det ubestridt, at de varer, som varemærkeansøgningen vedrører, skal anses for at være rettet udelukkende mod sagkyndige i metalforarbejdningsindustrien.
As stated in the relevant GC judgment: ‘Although “polish for metals” can consist equally well of everyday consumer goods as of goods intended for a professional or specialised public, it is not disputed that the goods to which the trade mark application relates must be regarded as directed solely at persons operating in the metal-working industry.
1 Domstolen fortolkede da også ofte artikel 4 og 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22. oktober 2008 for at sikre indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker ("direktivet"), der i fortolkningsmæssig henseende generelt kan sammenlignes med artikel 8 og 9 i varemærkeforordningen.
1 The Court was, in fact, often interpreting Articles 4 and 5 of Directive 2008/95/EC of the European Parliament and of the Council of 22 October 2008 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (the ‘Directive’), which for the purposes of interpretation are broadly comparable to Articles 8 and 9 EUTMR.
Domstolen fremførte, at det, som er vigtigt i vurderingen af visuel lighed mellem to ordmærker, er, at de begge omfatter flere bogstaver i samme rækkefølge (præmis 83).
The Court held that what matters in the assessment of the visual similarity of two word marks is the presence, in each of them, of several letters in the same order (para. 83).
Domstolen fremførte i sin dom af 03/06/2015, fælles sager T-544/12, PENSA PHARMA, EU:T:2015:355 og T-546/12, pensa, EU:T:2015:355, at forbrugere ikke ville udtale ordet "pharma", fordi det pågældende ord var overflødigt på grund af de pågældende varers og tjenesteydelsers karakter.
In its judgment of 03/06/2015, in joined cases T-544/12, PENSA PHARMA, EU:T:2015:355 and T-546/12, pensa, EU:T:2015:355, the Court stated that consumers would not pronounce the word ‘pharma’, inasmuch as that word was superfluous because of the nature of the goods and services at issue.
Domstolen gav yderligere detaljerede forhold, der skulle tages i betragtning ved vurderingen af rimelig grund som følge af tidligere brug.
The Court gave further detailed factors to be considered when assessing due cause on account of prior use.
Domstolen har allerede stadfæstet, at den brede offentlighed i de skandinaviske lande, Nederlandene og Finland har en grundlæggende forståelse af det engelske sprog (26/11/2008, T-435/07, New Look, EU:T:2008:534, § 23).
The Court has already confirmed that the general public in the Scandinavian countries, the Netherlands and Finland has a basic understanding of English (26/11/2008, T-435/07, New Look, EU:T:2008:534, § 23).
Domstolen har bemærket, at gruppering af forskellige ældre rettigheder i én indsigelse af praktiske årsager er det samme som at fremlægge flere indsigelser, hvilket gør det muligt for kontoret at basere en afvisning af ansøgningen på de(n) "mest virkningsfulde" rettighed(er).
The Court has observed that grouping various earlier rights in one opposition is, for practical purposes, the same as presenting multiple oppositions, making it possible for the Office to base the rejection of the application on the ‘most effective’ right(s).
Domstolen har defineret fornødent særpræg på følgende måde:
The Court has defined distinctiveness in the following manner:
Domstolen har dog afsagt to førende domme vedrørende spørgsmålet om væsentligt funktionelle former, der indeholder vejledning om undersøgelsen af varemærker, der udelukkende består af funktionelle former (18/06/2002, C-299/99, Remington, EU:C:2002:377; 14/09/2010, C-48/09 P, Lego brick, EU:C:2010:516), ved fortolkning bl.a. af artikel 3, stk. 1, i varemærkedirektivet, som svarer til artikel 7, stk. 1, i varemærkeforordningen.
However, the Court of Justice has rendered two leading judgments concerning the subject of essentially functional shapes, which provide guidance concerning the examination of trade marks consisting exclusively of functional shapes (18/06/2002, C-299/99, Remington, EU:C:2002:377; 14/09/2010, C-48/09 P, Lego brick, EU:C:2010:516), interpreting, inter alia, Article 3(1) of the Trade Mark Directive, which is the equivalent of Article 7(1) EUTMR.
Domstolen har dog fundet, at det, på trods af at opnået fornødent særpræg skal påvises i hele Den Europæiske Union, ville være urimeligt at kræve bevis for opnået fornødent særpræg for hver enkelt medlemsstat (24/05/2012, C-98/11 P, Hase, EU:C:2012:307, § 62).
However, the Court has held that, despite the fact that acquired distinctiveness must be shown throughout the European Union, it would be unreasonable to require proof of acquired distinctiveness for each individual Member State (24/05/2012, C-98/11 P, Hase, EU:C:2012:307, § 62).
Domstolen har dog ligeledes gjort det klart, at denne regel kun vedrører den primære sproglige forståelse hos kundekredsen i disse geografiske områder.
However, the Court has made equally clear that this rule only concerns the primary linguistic understanding of the public in those territories.
Domstolen har endvidere fastslået, at retspraksissen vedrørende artikel 7, stk. 3, i varemærkeforordningen ikke må forveksles med retspraksis vedrørende opnåelsen af renommé (hvilket skal bevises i en væsentlig del af Den Europæiske Union, men ikke i hver medlemsstat).
Furthermore, the Court has held that the case-law relating to Article 7(3) EUTMR must not be confused with the case-law relating to the acquisition of reputation (which must be proven in a substantial part of the European Union but not in every Member State).
Domstolen har erklæret, at umiddelbare beviser såsom erklæringer fra faglige sammenslutninger og markedsundersøgelser normalt er de mest relevante midler til at bevise opnået fornødent særpræg ved brug.
The Court has declared that direct evidence such as declarations by professional associations and market studies are usually the most relevant means for proving acquired distinctiveness through use.
Domstolen har fastsat det hovedprincip, at vurderingen af risikoen for forveksling indebærer en vis indbyrdes afhængighed mellem de faktorer, der kommer i betragtning, og især de tidligere etablerede fund om grad af lighed mellem varemærkerne og ligheden mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkerne.
The Court has set out the essential principle that evaluating likelihood of confusion implies some interdependence between the relevant factors and, in particular, between the previously established findings on the degree of similarity between the marks and that between the goods or services.
Domstolen har fastslået, at en første brug af et identisk eller lignende varemærke kan være tilstrækkeligt, i nogle tilfælde, til at påføre faktisk og aktuel skade på det ældre varemærkes særpræg eller til at skabe en alvorlig risiko for, at en sådan skade påføres i fremtiden (27/11/2008, C-252/07, Intel, EU:C:2008:655, § 75).
The Court has held that the first use of an identical or similar mark may suffice, in some circumstances, to cause actual and present detriment to the distinctive character of the earlier mark or to give rise to a serious likelihood that such detriment will occur in the future (27/11/2008, C-252/07, Intel, EU:C:2008:655, § 75).
Domstolen har fastslået, at formålet med en indsigelsesprocedure er at afgøre, om ansøgningen kan føre til registrering, og ikke på foregribende vis at afgøre potentielle konflikter (f.eks. på nationalt plan i forbindelse med en eventuel konvertering af EU-varemærkeansøgningen) (11/05/2006, T-194/05, Teletech International, EU:T:2006:124, § 25-27).
The Court of Justice has stated that the sole purpose of opposition proceedings is to decide whether the application may proceed to registration and not to pre-emptively settle potential conflicts (e.g. at a national level arising from the possible conversion of the EUTM application) (11/05/2006, T-194/05, Teletech International, EU:T:2006:124, § 25-27).
Domstolen har fastslået, at "I jo højere grad det ældre varemærke er unikt, desto mere vil brugen af et identisk eller lignende yngre varemærke imidlertid kunne skade dets særpræg" (27/11/2008, C-252/07, Intel, EU:C:2008:655, § 74; 28/10/2010, T-131/09, Botumax, EU:T:2010:458).
The Court has stated that ‘the more “unique” the earlier mark appears, the greater the likelihood that the use of a later identical or similar mark will be detrimental to its distinctive character’ (27/11/2008, C-252/07, Intel, EU:C:2008:655, § 74; 28/10/2010, T-131/09, Botumax, EU:T:2010:458).